Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Павлівської сільської ради, [PERSON] про скасування рішення ХХ позачергової сесії VІ скликання Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 22.08.2012 року про надання [PERSON] ордера на квартиру [ADDRESS]; визнання недійсним та скасування ордеру №161 від 29.08.2012 року виданого [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнання права на приватизацію в порядку спадкування квартири [ADDRESS] Радехівського району Львівської області. В позовній заяві вказує, що відповідно до ордеру №180 серії ЦЗ від 2.11.1989 року відповідачем йому була надана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до ордеру №110 від 23.11.2005 року йому і його сім»ї із чотирьох осіб відповідачем була надана з метою покращення житлових умов квартира [ADDRESS]. Його мати [PERSON] не надавала письмової згоди на переселення в надану йому нову квартиру, а тому не була включена, як член сім»ї в згаданий ордер та залишилась проживати в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Всупереч тій обставині, що квартира була зайнята, остання була надана сім»ї [PERSON] на підставі протоколу №4 спільного засідання правління ВАТ «Радехівський цукровий завод» та профспілкового комітету від 5.06.2002 року. У зв»язку з тим, що будинок по проспекті Юності на той час перебував на балансі Павлівської сільської ради (акт прийому-передачі від 5.07.2001 року) рішенням Павлівської сільської ради від 18.11.2003 року №80 анульовано ордер №68 ЦЗ від 3.11.2003 року виданий [PERSON] на спірну квартиру. Правомірність проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] визнано рішенням Радехівського районного суду від 28.04.2011 року, яким [PERSON] відмовлено у виселенні [PERSON] із квартири. Однак, незважаючи на рішення Павлівської сільської ради від 14.12.2011 року «Про відмову у видачі ордера на квартиру [PERSON].», «Про скасування рішення №80 від 18.11.2003 року про анулювання ордеру №68 ЦЗ, 22.08.2012 року ХХ позачергова сесія VІ скликання Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області прийняла рішення, яким визнала позовні вимоги [PERSON] до Павлівської сільської ради про скасування рішення виконавчого комітету №61 від 14.12.2011 року; скасувала це рішення та рішення виконавчого комітету №80 від 18.11.2003 року «Про анулювання ордера №68 ц/з» й зобов»язала виконавчий комітет видати [PERSON] ордер на квартиру [ADDRESS]. Ввважає рішення позачергової сесії незаконним, оскільки розгляд позовних заяв до компетенції органів місцевого самоврядування не входить; квартира надавалась [PERSON] ВАТ «Радехівським цукровий завод» хоч на той час не перебувала на балансі підприємства; [PERSON] житлом забезпечений, володіє в с.Павлів трьома квартирами, а тому жодних підстав надавати йому четверту квартиру у відповідача не було. [PERSON] була законним квартиронаймачем, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мала право на приватизацію займаної нею однокімнатної квартири, однак через довготривалі судові процеси відповідач відмовляв їй у цьому, що підтверджується рішеннями №62а від 15.10.2009 року, 19.03.2012 року. [INFO] [PERSON] померла, право на приватизацію є особистим майновим правом, тому відповідно до ст.1218,1219 ЦК України, він є законним спадкоємцем права спадкодавця на приватизацію квартири. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд позов задовольнити та скасувати рішення ХХ позачергової сесії VІ скликання Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 22.08.2012 року, визнати недійсним та скасувати ордер на квартиру [ADDRESS], виданий [PERSON], визнати за позивачем право на приватизацію в порядку спадкування квартири [ADDRESS] Радехівського району Львівської області. Представник відповідача Павлівської сільської ради - [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу слухати у відсутності представника Павлівської сільської ради, рішення прийняти по наявних у справі доказах, та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги заперечили, дали пояснення аналогічні, викладеним у письмовій формі. Вважають, що ордер виданий правомірно, на підставі рішення виконавчого комітету Павлівської сільської ради №60 від 9.07.2002 року, яке в даний час не скасоване. Вислухавши пояснення позивача та його представника, заперечення відповідача і його представника, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю із слідуючих підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається із протоколу та рішення ХХ позачергової сесії VІ скликання Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 22.08.2012 року, остання розглядала позовну заяву [PERSON] до Павлівської сільської ради та матеріали справи про виділення квартири [ADDRESS], яким сесія вирішила: враховуючи звільнення згаданої квартири, у зв»язку із смертю [PERSON], визнати позовні вимоги [PERSON] до Павлівської сільської ради про скасування рішення виконавчого комітету від 14.12.2011 року; скасувати рішення виконавчого комітету №80 від 18.11.2003 року «Про анулювання ордера за 68ц/з», №61 від 14.12.2011 року «Про відмову у видачі ордера [PERSON] та зобов»язано виконком Павлівської сільської ради видати [PERSON] ордер на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.6, 40-41). Судом встановлено, що [PERSON] та членам його сім»ї, виконкомом Павлівської сільської ради 3 листопада 2003 року видано ордер №68 серії ц/з на право зайняття квартири [ADDRESS], однак у зв»язку з тим, що на час його видачі квартира була зайнятою [PERSON], рішенням виконкому №80 від 18 листопада 2003 року скасовано (анульовано) згаданий ордер. Рішення виконавчого комітету Павлівської сільської ради №80 від 18.11.2003 року у встановленому законом порядку не оскаржувалось, а відповідно не скасоване. Вказане підтверджується рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 28.04.2011 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20.02.2012 року (т.1 а.с.10-14). Рішенням виконавчого комітету Павлівської сільської ради №61 від 14 грудня 2011 року, розглянуто заяву [PERSON] та на виконання рішення цього виконкому №60 від 9.07.2002 року, відмовлено [PERSON] видавати ордер на вселення у зайняту квартиру [ADDRESS]; у випадку звільнення її від проживаючої у ній [PERSON] виконавчий комітет зобов»язувався повторно вирішити питання щодо видачі ордеру [PERSON] (т.1 а.с.39). Вказане рішення [PERSON], в травні 2012 року оскаржив в судовому порядку, в процесі розгляду справи відмовився від позову й ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 3.09.2012 року закрито провадження по справі за його позовом до Павлівської сільської ради про скасування рішення виконавчого комітету №61 від 14.12.2011 року (т.1 а.с.81). Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до змісту рішення Конституційного суду України №1-/2009 від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14ст.46, ч.1,10ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд вирішив, що положення Закону стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, в абз.5 п.5 мотивувальної частини рішення зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин»між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Вищенаведене свідчить про те, що на підставі рішень виконавчого комітету Павлівської сільської ради №80 від 18 листопада 2003 року про скасування (анульовання) ордера №68 серії ц/з від 3.11.2003 року, виданого [PERSON], та №61 від 14.12.2011 року про відмову у видачі ордера [PERSON] виникли правовідносини, за наслідками виконання яких у квартирі залишалась проживати [PERSON], тому у позачергової сесії не було підстав їх скасовувати, як і не було підстав розглядати й визнавати позовні вимоги [PERSON] на засідання сесії, так це не відноситься до її повноважень. Враховуючи вказане суд приходить до висновку, що рішення ХХ позачергової сесії VІ скликання Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 22.08.2012 року підлягає скасуванню. Як видно із ордеру №161 серії ц/з від 29 серпня 2012 року, останній виданий [PERSON] на сім»ю, яка складається з п»яти чоловік на право зайняття однокімнатної квартири [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконкому Павлівської сільської Ради №60 від 9.07.2002 року. Тобто ордер №68 серії ц/з видавався на підставі цього ж рішення й був скасований (анульований) рішенням виконкому №80 від 18 листопада 2003 року, яке у встановленому законом порядку не скасоване, тому ордер слід визнати недійсним та скасувати (т.1 а.с.107,50). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 8 Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду" №2482 від 19 червня 1992 року громадяни України мають право на приватизацію займаних ними квартир у власність. Із рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2011 року вбачається, що [PERSON] правомірно проживала у квартирі [ADDRESS], Радехівського району Львівської області (т.1 а.с.10-12). Таким чином, судом встановлено, що мати позивача [PERSON] - [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] неодноразово зверталася до виконкому Павлівської сільської ради з метою приватизації квартири де вона проживала, однак її заяви про приватизацію квартири виконкомом Павлівської сільської ради розглянуті по суті не були. (т.1 а.с. 61,62). Як вбачається із рішень виконавчого комітету №62а від 15.10.2009 року, №20 від 19.03.2012 року це питання відкладалось до остаточного вирішення в судовому порядку (а.с.18,19). [PERSON] померла [INFO] (а.с.21), і позивач по справі є єдиним спадкоємцем після смерті матері. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло, особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення в повній мірі.

Outcome: approved