Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

17.03.2016р. Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 50\~840 грн. (а.с. № 3 - 6). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.02.2013р. о 16 год. 30 хв., [PERSON], керуючи транспортним засобом «Хюндай Сантафе», н/з [NUMBER], на перехресті вул. Г. Сталінграду - вул. Вакуленчука в м. Дніпропетровську, виконуючи поворот ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не дала дорогу та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яких рухався прямо у зустрічному напрямку, в результаті чого останній виїхав за межі проїзної частини і скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], а автомобіль [NUMBER], скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], у зв'язку з чим спричинила матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам, а також завдала тілесні ушкодження потерпілим. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2013р. у справі №201/3417/13, [PERSON] визнано винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. В результаті ДТП, з вини [PERSON], був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ СК Дніпроінмед на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6193934, терміном дії від 06.03.2012р. по 05.03.2013р., яким на час ДТП керував [PERSON] Згідно висновку №2003/13/МС експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку, складеного судовим експертом-автотоварознавцем ТОВ ДРЦ Магістраль Сервіс [PERSON] 02.04.2013р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП складає 63\~440 грн. 60 коп. На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується довідкою з централізованої бази даних МТСБУ від 20.02.2013р. про застрахованих/незастрахованих осіб та відомостю №9161008 про ДТП. Крім того, на лист-запит щодо наявності чинного на дату ДТП договору обовязкового страхування, який було надіслано МТСБУ на адресу відповідача 06.03.2013р., [PERSON] не надано полісу обовязкового страхування. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. У зв'язку з чим, власник пошкодженого автомобіля [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою від 11.04.2013р. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, МТСБУ було прийнято рішення (Наказ №2074 від 11.07.2013р.) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 50\~000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2796 від 15.07.2013р. Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ ДРЦ Магістраль Сервіс за послуги аварійного комісару за огляд автомобіля та збір документів по ДТП у розмірі 840 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2257 від 31.05.2013р. та актом виконаних робіт від 26.04.2013р. Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.12.2015р. - а.с. № 8) в судове засідання 11.07.2016р. не зявилась, подала до суду клопотання, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав викладених в позові та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Також просила розглянути справу без її участі та без фіксування процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 47). Відповідач [PERSON] в судові засідання 02.06.2016р. та 11.07.2016р. повторно не зявилась, про дату та час слухання справи кожного разу була повідомлена належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 31.03.2016р. (а.с. № 41). Згідно до відміток на конвертах з позовними матеріалами та повістками на 02.06.2016р. та 11.07.2016р. їх було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 46, 51), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.02.2013р. о 16 год.30 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом «Хюндай Сантафе», н/з [NUMBER], на перехресті вул. Г. Сталінграду - вул. Вакуленчука в м. Дніпропетровську, виконуючи поворот ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не дала дорогу та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яких рухався прямо у зустрічному напрямку, в результаті чого останній виїхав за межі проїзної частини і скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], а автомобіль [NUMBER], скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], у зв'язку з чим спричинила матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам, а також завдала тілесні ушкодження потерпілим. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2013р. у справі №201/3417/13, [PERSON] визнано винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с. № 19). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП, з вини [PERSON], був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ СК Дніпроінмед на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6193934, терміном дії від 06.03.2012р. по 05.03.2013р., яким на час ДТП керував [PERSON] (а.с. № 13, 15). Згідно висновку №2003/13/МС експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку, складеного судовим експертом-автотоварознавцем ТОВ ДРЦ Магістраль Сервіс [PERSON] 02.04.2013р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП складає 63 440 грн. 60 коп. (а.с. № 20 33). На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується довідкою з централізованої бази даних МТСБУ від 20.02.2013р. про застрахованих/незастрахованих осіб та відомості №9161008 про ДТП. Крім того, на лист-запит щодо наявності чинного на дату ДТП договору обовязкового страхування, який було надіслано МТСБУ на адресу відповідача 06.03.2013р., [PERSON] не надано полісу обовязкового страхування (а.с. № 16 18). Завдана шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. У зв'язку з чим, власник пошкодженого автомобіля [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою від 11.04.2013р. (а.с. № 34). У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, МТСБУ було прийнято рішення (Наказ №2074 від 11.07.2013р.) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2796 від 15.07.2013р. (а.с. № 35, 36). Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ ДРЦ Магістраль Сервіс за послуги аварійного комісару за огляд автомобіля та збір документів по ДТП у розмірі 840 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2257 від 31.05.2013р. та актом виконаних робіт від 26.04.2013р. (а.с. № 37). Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги висновок №2003/13/МС експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку, складеного 02.04.2013р. судовим експертом-автотоварознавцем ТОВ ДРЦ Магістраль Сервіс [PERSON], проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. 20 33). Письмова пропозиція позивача, направлена листом від 06.07.2013р. на адресу відповідача (а.с. № 38) щодо вирішення справи в добровільному порядку була залишена [PERSON] без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2796 від 15.07.2013р. Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ ДРЦ Магістраль Сервіс за послуги аварійного комісару за огляд автомобіля та збір документів по ДТП у розмірі 840 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2257 від 31.05.2013р. та актом виконаних робіт від 26.04.2013р. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 50\~840 грн. (з урахуванням оплати послуг аварійного комісара). Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 50 840 грн. (у т.ч. витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 840,00 грн.), перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мала до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При розгляді цієї справи, суд виходить з того, що строки позовної давності позивач не пропустив (позов датовано 14.03.2016р., надійшов до суду 17.03.2016р., а сума страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. була перерахована на користь[PERSON] платіжним дорученням № 2796 від 15.07.2013р. (а.с. № 3 6, 36). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та оплатою послуг аварійного комісара. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмірі 1 378 грн., що платіжним дорученням № 41729 від 02.03.2016р. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved