Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

25 квітня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним розпорядження і державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що їй 22 березня 2012 року згідно з розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації від 24.12.2010 року № 877/2010-р видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 1.6356 га на території Міцівецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] На даний час Міцівецька сільська рада ввійшла в склад Дунаєвецької селищної ради. При реалізації свого права на користування вищевказаною земельною ділянкою було встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] на території Міцівецької сільської ради була видана та оформлена на [PERSON]. Оформлення відбулося 12.09.2008 року, розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 26.07.2006 року № 602/2006-р., державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 12 09.2008 р. Позивачка звернулася з усною заявою в Дунаєвецьку районну державну адміністрацію з приводу того, щоб видали новий державний акт в заміну державного акта, що є помилковим, але отримала відповідь, що з 01.01.2013 року набули чинності Закони України «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанова КМ України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», згідно з якими повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині видачі державних актів на право власності на земельну ділянку призупинені та рекомендовано вирішити дане питання в судовому порядку. Звернувшись в відділ Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі, де листом від 19.04.2016 року позивачці було повідомлено, що її земельна ділянка була раніше видана та оформлена на [PERSON], жительку с.Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області та рекомендовано вирішити дане питання в судовому порядку у зв'язку із чим позивачка змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, та пояснила, що отримавши сертифікат на право на земельний пай звернулася у райдержадміністрацію для отримання державного акту. Отримавши державний акт, зробила технічну документацію на земельну ділянку. Ніхто не говорив, що земельна ділянка комусь належить. Представник відповідача, Дунаєвецької селищної ради Хмельницької області, в судове засідання не з'явився, однак надав суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представника та визнання позову. Представник третьої особи, Дунаєвецької райдержадміністрації Хмельницької області, в судове засідання не з'явився, однак подав суду лист про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила і пояснила, що державний акт на земельну ділянку отримала в 2008 році, а тепер виявилося, що її земельну ділянку також надали позивачці. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку та третю особу, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Судом встановлено, що розпорядженням Дунаєвецької райдержадміністрації №877/2010-р. від 24.12.2010 року, [PERSON] - власниці сертифіката серії [NUMBER] земельної частки (паю) надано в натурі земельний пай № 584 площею 1,6356 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Міцовецької сільської ради за межами населеного пункту. На підставі даного розпорядження позивачці виданий Дунаєвецькою районною державною адміністрацією державний акт серії [NUMBER] від 22 березня 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 1,6356 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Міцовецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (за межами населеного пункту). Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації вище зазначеного державного акта на право власності на земельну ділянку позивачка набула права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивачка не може. Згідно відповіді на звернення відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі Хмельницької області від 19.04.2016 року видно, що земельна ділянка, яка була надана позивачці у власність, згідно розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації №877/2010-р від 24.12.2010р., посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 22.03.2012р., кадастровий номер [NUMBER], була раніше передана у власність [PERSON], згідно розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації № 602/2006 від 26.07.2006 р. та посвідчена Державним актом серія [NUMBER] від 12.09.2007., кадастровий номер [NUMBER]. і таким чином позбавлена права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Статтею 198 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Таким чином, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковою складовою технічної документації на конкретну земельну ділянку і без такого погодження, технічна документації не може бути затверджена, зокрема, органом місцевого самоврядування. Проте, затверджуючи позивачці технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності відповідач - Дунаєвецька районна державна адміністрація належним чином не перевірив технічну документацію, що є однією із причин ухвалення протиправного рішення. Суд вважає, що зазначені вище порушення прав позивача сталися через невідповідність технічної документації, виготовленої ПП « Краянин », що виразилось у неправильному визначенні проектною організацією суміжних землевласників, з якими слід погоджувати межі земельної ділянки . Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12.09.2007 року, виданого згідно розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації №602/2006 від 26.07.2006 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,64 га, яка розташована на території Міцовецької сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що підтверджується копією державного акта. Згідно ст.ст. 19, 55 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтями 152, 155 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таким чином, усе зазначене вище переконує суд у тому, що ухвалюючи розпорядження № 877/2010-р від 24 грудня 2010 року Дунаєвецької районної державної адміністрації в частині надання в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Міцівецької сільської ради за межами населеного пункту [PERSON] -власнику сертифікату серії [NUMBER] площею 1,6356 га. відповідач діяв не у спосіб та не в порядку, визначеному Конституцією та законами України, а відтак, наслідком таких рішень відповідача є порушення права власності позивача на землю. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] 22 березня 2012 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації № 877/2010-р від 24.12.2010 р., на земельну ділянку площею 1,6356 га, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] порушує права позивачки, не відповідає вимогам закону, унеможливлює використання земельної ділянки за призначенням, оскільки існує два державних акти на одну і туж земельну ділянку, а тому суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved