Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

16.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 13 січня 1970 року із [PERSON], посилаючись на формальний характер сімейних відносин. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони втратили любов та повагу один до одного. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна немає. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, в яких позивач підтримала позовні вимоги, а відповідач позовні вимоги визнав, просили розглянути справу без їх участі. Суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1970 року.(а.с. 3 ). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у позові посилається на те, що за час спільного проживання подружжя не створило міцної і дружної сім'ї, в з»язку з різними поглядами на сімейні обов»язки. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов»язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов»язків батьків та дітей визначаються Сімейним кодексом України ( далі СК України ). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов»язки. Зазначене конституційне положення знайшло своє закріплення у ст. 21 СК України, відповідно до якої, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. ( ст. 55 СК України ) Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. ( ст. 56 СК України ) Відповідно до ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред»явлення позову про розірвання шлюбу, тобто про припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між подружжям [PERSON] фактично вже вичерпалися. Позивач не має наміру відновлювати сімейні стосунки із відповідачем та категорично проти подальшого збереження сім»ї. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved