Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Виноградівської міської ради, третя особа: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору дарування земельної ділянки від 13.05.2016 року позивач став власником земельної ділянки 15-16, площею 0,0054, яка знаходиться в м.Виноградів, вулиця Чкалова, б/н, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. Сектором містобудування та архітектури Виноградівської РДА 23.05.2016 року виготовлено будівельний паспорт на будівництво індивідуального гаражу. В Управлінні ДАБІ у Закарпатській області позивачу було видано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.07.2016 року для будівництва групи із двох зблокованих індивідуальних гаражів в м.Виноградів, вул.Чкалова, ділянка 15-16 із зазначенням коду обєкта 1242,1. Будівництво гаражу №15-16 по вулиці Чкалова, б/н в м.Виноградів завершено. Звернувшись із заявою до Управління ДАБІ у Закарпатській області про введення гаража в експлуатацію та оформлення права власності, [PERSON] листом №1007-3.5/1935 від 19.09.2016 року УДАБІ у Закарпатській області відмовлено в реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації. Вказаний лист Управління державної архітектурно-будівельної інспекції позивач розцінює як відмову компетентного державного органу у прийнятті забудови до експлуатації. Просить суд визнати за ним право власності на гараж №15-16 по вулиці Чкалова, б/н в м.Виноградів, загальна площа 45,8 кв.м. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимогу повністю та просить суд такі задовольнити з підстав, наведених у заяві. Представник відповідача, Виноградівської міської ради, подав до суду письмову заяву про розгляд без участі представника міської ради. Представник третьої особи, Управління ДАБІ у Закарпатській області, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, заяв та клопотань не подавав. Розгляд справи проведено на підставі поданих доказів. Так, згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані письмові докази, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, зясувавши усі фактичні обставини, що необхідні для вирішення справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно договору дарування земельної ділянки від 13.05.2016 року серії НАТ 544710, [PERSON] став власником земельної ділянки 15-16, площею 0,0054, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область Виноградівський район, місто Виноградів, вулиця Чкалова, б/н. Кадастровий номер земельної ділянки 2121210100:07:002:0038 з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до приписів частини 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сектором містобудування та архітектури Виноградівської РДА 23.05.2016 року за реєстраційним номером №81/01-14 виготовлено на імя позивача будівельний паспорт на будівництво індивідуального гаражу. В Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області [PERSON] було видано повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії ЗК 062162031828 від 21.07.2016 року для будівництва групи із двох зблокованих індивідуальних гаражів в м.Виноградів, вул.Чкалова, ділянка 15-16 із зазначенням коду обєкта 1242,1. З інформаційної довідки ФОП [PERSON] від 14.11.2016 року слідує, що будівництво гаражу №15-16 по вулиці Чкалова, б/н в м.Виноградів завершено та його інвентаризаційна вартість станом на листопад 2016 року становить 39874,00 грн., загальна площа гаражу становить 45,8 кв.м. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом, що підтверджується письмовим технічним оглядом конструкції гаражу №15-16 по вулиці Чкалова, б/н в м.Виноградів, щодо можливості подальшої безпечної експлуатації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, не порушує права інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.12. Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки;чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до змісту вимог ст.ст.28, 29 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі обєктів архітектури зобовязані отримувати у встановленому порядку дозвіл на виконання робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт у відповідності надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Відповідно до п. 20 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів" затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року зі змінами, інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію. Позивач [PERSON] звернувся із заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про введення гаража в експлуатацію та оформлення права власності. Відповідно до листа №1007-3.5/1935 від 19.09.2016 року УДАБІ у Закарпатській області йому було відмовлено в реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації. Вказаний лист Управління державної архітектурно-будівельної інспекції суд розцінює як відмову компетентного державного органу у прийнятті забудови до експлуатації. Отже, суд встановив, що позивач є користувачем земельної ділянки, на якій розташований уже збудованим ним гараж , його звернення до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації не мали вирішення без прийняття обгрунтованого рішення щодо відмови у такому прийнятті. Розмір земельної ділянки, що передана в оренду позивачу відповідає площі гаража. Матеріали справи не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачем права власності на гараж будуть порушені права інших осіб. Таким чином, із наведеного суд вбачає, що на теперішній час єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на збудований гараж за рішенням суду, даний випадок і є тим винятковим способом захисту права, з яким чинне законодавство повязує можливість визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво. В тому числі при прийнятті рішення по даній справі, суд враховує положення Європейської Конвенції з прав людини та Рішень ЄСПЛ, де зазначено про наступне: Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ПайнВелейДєвелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а також таке визнання позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому позовну заяву слід задовільнити повністю. Відповідно та

Outcome: approved