Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до відповідачів з позовом про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до розпорядження Варварівського сільського голови № 24-к від 28.02.2017 року вона з 01 березня 2017 року виконувала обов'язки директора комунального закладу «Варварівський сільський будинок культури». Розпорядженням сільського голови від 28.04.2017 року № 42-к позивачку звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за закінченням строку трудового договору, укладеного між роботодавцем та найманим працівником. Однак, [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, оскільки при прийнятті на роботу сторонами не визначався строк трудового договору, тому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Варварівського сільського голови від 28.04.2017 року № 42-к, поновити її на роботі, а також стягнути з Варварівської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу. 10 серпня 2017 року позивачка відмовилась від позовних вимог в частині визнання незаконним, скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі в зв'язку з тим, що розпорядженням сільського голови від 18.07.2017 року № 93-к скасовано розпорядження сільського голови від 28.04.2017 року № 42-к про звільнення [PERSON] з роботи. В той же час позивачка та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 29 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року включно. Відповідач Чепурний В.М. та представник відповідача Варварівської сільської ради заперечували проти позовних вимог (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог), просили відмовити в задоволенні, посилаючись на те, що через відсутність у [PERSON] вищої освіти та відповідного стажу роботи в сфері культури трудові відносини між нею та органом місцевого самоврядування не могли виникнути. Разом з тим представник Варварівської сільської ради погодився з наявністю факту вимушеного прогулу. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивачки, відповідачів та їх представників, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статуту комунального закладу «Варварівський сільський будинок культури» Варварівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області його засновником є територіальна громада в особі Варварівської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, а заклад належить до спільної власності територіальної громади Варварівської сільської ради Юр'ївського району (а.с. 37-38). Пунктом 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» до повноважень сільського голови віднесено призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Сільський голова в межах своїх повноважень видає розпорядження (ст. 59 вказаного Закону). Виходячи зі змісту ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженим ним органом. Судом встановлено, що розпорядженням Варварівського сільського голови від 28.02.2017 року № 24-к [PERSON] призначено виконуючою обов'язки директора комунального закладу «Варварівський сільський будинок культури» (а.с. 17). Починаючи саме з вказаної дати між позивачем, з однієї сторони, та Варварівською сільрадою, з іншої сторони, виникли певні трудові правовідносини, характер та природа яких визначені зазначеним документом. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. За нормами частини 2 цієї ж статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події або виконанням певного обсягу робіт. Працівник та роботодавець самостійно за взаємним погодженням визначають укладати його на тривалий період чи обмежити трудові правовідносини незначним проміжком часу. Таким чином, усі істотні умови трудового договору, в тому числі строк його дії, повинні бути чітко встановлені домовленістю сторін. Тимчасовий працівник повинен бути попереджений про тривалість своєї роботи, а умова про тимчасовий характер роботи повинна обов'язково міститися в наказі про прийом на роботу. З цим наказом, як і в інших випадках, працівник обов'язково повинен бути ознайомлений під підпис. Однак матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що між роботодавцем (Варваріською сільрадою) та працівником ([PERSON]) при прийнятті останньої на роботу була досягнута домовленість щодо строку дії трудового договору. Так, в своїй заяві від 27 лютого 2017 року про призначення виконуючою обов'язки директора комунального закладу культури [PERSON] зазначила лише дату, з якої бажає приступити до роботи. Документом не підтверджена наявність інтересу позивачки працювати за строковим трудовим договором (а.с. 18). В свою чергу, відповідачами не доведено, що [PERSON] належним чином ознайомлена з розпорядженням Варварівського сільського голови № 24-к від 28.02.2017 року, в якому визначений строк її призначення (з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року), та погодилась з запропонованими умовами роботи, тобто що сторони дійсно домовились про строковий характер трудових відносин. Крім того, виходячи з обставин справи, посада, на яку позивачку призначено виконуючою обов'язки, була вакантною, за характером та змістом роботи, умовами її виконання трудові відносини могли тривати невизначений строк. Під час судового розгляду справи, 18 липня 2017 року, Варварівським сільським головою Чепурним В.М. скасовано власні розпорядження від 28.02.2017 року № 24-к (про призначення [PERSON]) та від 28.04.2017 року № 42-к (про звільнення) в зв'язку з виявленими порушеннями вимог законодавства при прийнятті на роботу позивачки. Зокрема, всупереч ч. 1 ст. 21 та ч. 1 ст. 211 Закону України «Про культуру» [PERSON] призначена виконувати обов'язки керівника закладу культури без укладення з нею контракту та за відсутності вищої освіти з відповідним стажем роботи в сфері культури, тому на думку відповідачів відсутні підстави для виникнення трудових відносин. Однак суд не приймає до уваги такі твердження, оскільки відсутність вищої освіти та стажу роботи не були тими обставинами, на яких ґрунтувалось звільнення в квітні 2017 року, до того ж позивачка при прийнятті на посаду не приховувала інформацію про наявні в неї освіту та стаж, що не заперечував в судовому засіданні Чепурний В.М. Отже, при призначенні [PERSON] на посаду Варварівський сільський голова був обізнаний про рівень кваліфікації позивачки та мав право не укладати з нею трудовий договір. В той же час суд наголошує, що жодна норма діючого законодавства не наділяє роботодавця правом скасовувати накази (розпорядження) про прийняття працівника на роботу, тим більше коли особа приступила до виконання трудових обов'язків та фактично працювала протягом доволі тривалого часу. Що стосується порушення вимог Закону України «Про культуру» в частині прийняття керівника закладу культури на роботу не за контрактом, то це може бути тільки підставою для притягнення осіб, яким надано право приймати на роботу, до адміністративної відповідальності згідно зі ст. 41 КУпАП (порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці). Скасування Варварівським сільським головою розпорядження від 28.04.2017 року № 42-к (про звільнення [PERSON]) суд розцінює як часткове визнання відповідачами позову та поновлення позивачки виконуючою обов'язки директора комунального закладу «Варварівський сільський будинок культури» з 18 липня 2017 року. Одночасно 10 серпня 2017 року позивачка відмовилась від позовних вимог в частині визнання незаконним, скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, подавши відповідну заяву. За приписами ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пунктом 3 частини 1 статті 205 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. За таких обставин, роз'яснивши наслідки вчинення процесуальної дії, суд вважає можливим прийняти відмову позивачки від частини позовних вимог та закрити провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Варварівської сільської ради та Чепурного В.М. про визнання незаконним, скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі. В свою чергу, протиправні дії посадових осіб Варварівської сільської ради призвели до порушення трудових прав [PERSON] та заподіяння їй майнової шкоди у вигляді втрати заробітку за час вимушеного прогулу, що встановлюється з дати звільнення до дати поновлення на роботі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Суд здійснює розрахунок на підставі тих доказів, що надані сторонами та містяться в матеріалах справи, виходячи з розміру заробітної плати за останні календарні місяці роботи позивачки перед звільненням (березень та квітень 2017 року). Нарахована середньоденна заробітна плата позивача, виходячи з довідки Варваріської сільської ради від 03.07.2017 року становить - 150,75 грн. (а.с. 67). За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2017 року по 17.07.2017 року включно, оскільки 18.07.2017 року позивачка фактично поновлена виконуючою обов'язки директора комунального закладу «Варварівський сільський будинок культури». В зазначений період позивачка не працювала 51 робочий день (з урахуванням вихідних та святкових днів), тому за час вимушеного прогулу підлягають стягненню кошти в сумі 7 688,25 грн. (150,75 грн. х 51) з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved