Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

17 вересня 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області до відповідачів з відповідним позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок розташований по [ADDRESS]. У житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] та його неповнолітніх доньок [PERSON] і [PERSON], які в ньому не проживають з серпня 2009 року, оскільки виїхали на постійне місце проживання в Бельгію. Також зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], яка не проживає в будинку з січня 2017 року, місце їх знаходження позивачу невідомо. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідачів у будинку позбавляє у повній мірі користуватися наданими йому правами, позивач просив визнати відповідачів та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, направили відзиви на позовну заяву про розгляд справи у їх відсутність та повне визнанням позовних вимог. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради народних депутатів 08 лютого 1994 року, зареєстрованого Березнегуватським бюро технічної інвентаризації 08.02.1984 року під реєстровим номером 2749 (а.с.6). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 22.04.2009 року № 34, з метою упорядкування адресного господарства, житловий будинок, що належить [PERSON] по [ADDRESS] перейменовано на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.7). З довідки виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради № 1581 від 06.07.2018 року слідує, що у вказаному будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] та його неповнолітніх доньок [PERSON], [PERSON], також відповідача [PERSON] (а.с.8). Однак з акту обстеження місця проживання від 13 вересня 2018 року убачається, що відповідачі, а саме син, його неповнолітні діти і донька позивача зареєстровані в будинку за вищевказаною адресою, але в ньому не проживають з серпня 2009 року та з січня 2017 року (а.с.9). Отже, відповідачі порушують право позивача тим, що не знялися з реєстрації як такі, що не проживають і не користуються жилим приміщенням. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Враховуючи те, що відповідачі та неповнолітні діти не проживають у житловому приміщенні понад шість місяців з моменту реєстрації, не надали суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їм користуватися житловим приміщенням, відсутність права власності на житловий будинок, суд приходить до висновку, що відповідачі можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим будинком, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів обов'язок по відшкодуванню позивачу судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved