Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа по справі Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про зняття арешту з нерухомого майна. В позові [PERSON] вказала, що під час звернення до Першої лубенської державної нотаріальної контори їй стало відомо, що 17.06.2011 року на підставі заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» за доручення Фаль Г.М., відділом ДВС Лубенського МРУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все належне їй нерухоме майно та оголошено заборону його відчуження. Звернувшись до виконавчої служби з приводу зняття обтяження із належного їй майна, листом №26035 від 23.10.2018 року їй було роз'яснено, що вилучити обтяження з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна немає можливості, оскільки постановою від 12.08.2011 року виконавче провадження №27179075 з примусового виконання судового наказу від02.03.2009 року №2-н-12, виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області завершено на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчі дії щодо зняття арешту з майна проводяться виключно у відкритому виконавчому провадженні та на підставі п.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач прохала суд зняти арешт з нерухомого майна, що належить [PERSON], накладений постановою відділу державної виконавчої служби Лубенського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №27179075 від 17.06.2011 року (запис про обтяження №22772076 від 20.06.2011). В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, прохає задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Коваленко Р.Й. в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі, проти задоволення позову заперечує, оскільки на даний час має місце не виконане [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання і правовідносини, що склалися між сторонами на момент пред'явлення позову вказують на відсутність підстав для припинення виконання таких грошових зобов'язань. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Третя особа - Лубенський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання свого представника не правив, начальник відділу звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без участі їх представника, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №27179075 від 17.06.2011 року накладено арешт на двокімнатну квартиру [ADDRESS] власником 1/18 частини якої є [PERSON]. На даний час позивач звернулася з письмовою заявою до Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з проханням зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження (запис про обтяження №22772076 від 20.06.2011). Листом №26035 від 23.10.2018 року позивачу виконавчою службою відмовлено у знятті арешту з наступних підстав. У відділі ДВС перебував на примусовому виконанні судовий наказ від 11.02.2009 року №2-н-12, виданий Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "ПриватБанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 6480,54 грн. та судових витрат в розмірі 47,40 грн. Постановою відділу від 12.08.2011 року виконавче провадження №27179075 з примусового виконання судового наказу від 02.03.2009 року №2-н-12, виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області завершено на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно обліково-реєстраційної документації, даних автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 22.10.2018 року виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 6480,54 грн. та судових витрат в розмірі 47,40 грн., повторно до Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області не надходив та на примусовому виконанні не перебуває. Виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника, проводяться виключно по відкритому виконавчому провадженню та на підставі п.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що Лубенським міськрайонним судом Полтавської області розглядалась справа №539/452/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 16.11.2007 року та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 березня 2016 року по справі №539/452/15-ц в позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визначення правочину недійсним задоволено. Визнано недійсним договір б/н від 16.11.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору, 6 930 грн. витрат, пов'язаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи. Дане рішення суду набрало законної сили 04.04.2016 року(а.с.6,7). Твердження представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Коваленко Р.Й., викладені в заяві, направленій на адресу суду, про те, що у позивача [PERSON] існує не виконане зобов'язання перед АТ КБ «Приватбанк», як підстава для відмови в задоволенні даного позову, не може бути взято судом до уваги. Так, із матеріалів справи вбачається, що дійсно Лубенським міськрайонним судом 11.02.2009 року було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором б/н від 16.11.2007 року в сумі 6480,54 грн. та судових витрат в розмірі 47,40 грн. Даний судовий наказ перебував на виконанні у Лубенському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та був повернутий без виконання стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Після цього вищевказаний судовий наказ на виконання стягувачем до виконавчої служби не направлявся. Строк його пред'явлення до виконання закінчився 02.03.2012 року, як зазначено у самому судовому наказі. Натомість ПАТ КБ «Приватбанк» в 2016 році звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за цим же кредитним договором б/н від 16.11.2007 року, а [PERSON] було подано зустрічний позов про визнання даного договору недійсним. Рішенням суду, яке 04.04.2016 року набрало законної сили, в позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено та визнано кредитний договір недійсним, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №12316 від 29.01.2016 року, підписи від імені [PERSON] в заяві б/н від 16.11.2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Тобто [PERSON] взагалі спірний договір не підписувала, а відповідно не приймала на себе ніяких зобов'язань перед банком. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про арешт(опис)належного їй майна. У разі пред'явлення позову про зняття арешту з майна з пропущенням установленого законом строку на заявлення таких вимог, суддя не вправі з цих підстав відмовити у відкритті провадження у справі. Поважність причин пропущення позовної давності та наслідки цього необхідно вирішувати в установленому законом порядку. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимог, заявлених [PERSON] згідно заяви представника відповідача, враховуючи наступне. Так, відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У позовній заяві позивач зазначає, що під час звернення до нотаріальної контори їй стало відомо про те, що ВДВС накладено арешт на все належне їй майно, про що зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження. Разом із тим у даному разі неможливо рахувати строк позовної давності із дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2011 року, оскільки станом на час її винесення у ВДВС перебувало виконавче провадження з виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу на користь відповідача по справі та законність проведення даних виконавчих дій ніким не оспорювалася. Лише постановою ВДВС від 12.08.2011 року вказане виконавче провадження завершено на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Матеріали справи не містять даних про отримання [PERSON] копії постанови державного виконавця від 12.08.2011 року. Таким чином, матеріали справи не містять конкретної дати, коли позивач дізналася або могла довідатися про порушення свого права накладеним арештом. При цьому суд враховує, що накладений арешт не несе в даному випадку ніяких правових наслідків, крім власне обмеження права позивача як власника арештованого майна, оскільки арешт накладено в межах завершеного виконавчого провадження, у якому на даний час не можуть проводитися будь-які виконавчі дії. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, заявлені позивачем вимоги відповідають способу захисту права, який передбачений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі даної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній справі АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем, оскільки вказаний арешт на майно позивача накладено в інтересах даної юридичної особи. Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області є третьої особою по справі. Таким чином, зважаючи на те, що на даний час виконавче провадження №27179075 від 17.06.2011 року, в якому було накладено арешт на майно позивача, завершено та виконавчий документ про стягнення боргу з позивача на користь відповідача на даний час повторно до ВДВС не надходив, суд вважає, що продовження дії арешту на майно позивача перешкоджає [PERSON] в реалізації її прав, як власника майна, а тому суд вважає за необхідне задовольнити поданий позов про зняти арешт з нерухомого майна.

Outcome: approved