Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Камянського райсуду з позовом до директора Камянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області, [PERSON] про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та про поновлення на роботі, посилаючись на те, що з 02.07.2012 р. працював на посаді фахівця із соціальної роботи в Камянському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області. Наказом № 18-к від 11.03.2014 р. його було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків. Вважає звільнення незаконним, оскільки він сумлінно ставився до виконання покладених на нього обов'язків та добросовісно виконував всі вказівки та доручення керівництва, а твердження директора Камянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON], викладене в наказі № 18-к від 11.03.2014 р., про те що ним, як фахівцем не було дотримано положень Інструкції «щодо здійснення та обліку соціального супроводу сімей та осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах», що призвело до загрози життю немовлят, не відповідає дійсності, оскільки підґрунтям даного твердження є особисте неприязне ставлення до нього директора вищезгаданої установи [PERSON] Статтями 147 та 149 КЗпП України, передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення, а саме, догана або звільнення. Вказані вимоги закону грубо порушено при притягненні його до дисциплінарної відповідальності. Так, відповідно до наказів № 17-к та №18-к, виданих директором вищевказаної установи в один день, а саме, 11.03.2014 року, однією з підстав накладення на нього дисциплінарного стягнення, є акт про соціальне інспектування сімей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Таким чином, за одне й те саме порушення трудової дисципліни на нього накладено два дисциплінарних стягнення, спочатку відповідно до наказу №17-к від 11.03.2014 р. йому було оголошено догану, а наказом № 18-к від 11.03.2014 р. незаконно звільнено з роботи. Також, директором [PERSON] при звільненні його з роботи грубо порушено вимоги п. 3 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. 3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до тексту наказу № 18-к від 11.03.2014 р. підставами його звільнення стали порушення трудової дисципліни, викладені в акті № 18-к про недостовірність та невідповідність даних ведення справ соціального супроводу сімей та актів соціального інспектування від 27.02.2014 р., а також акт про соціальне інспектування сімей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Вказані акти були складені до 11.03.2014 р., коли йому було оголошено догану наказом № 17-к, що передував наказу № 18-к, датованого тим же числом, а саме 11.03.2014 р. Тобто, його було звільнено за порушення трудової дисципліни, вчинені до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до наказу № 17-к від 11.03.2014 р. Вчинити будь-які дисциплінарні проступки в період часу між оголошенням йому догани та звільненням з роботи він об'єктивно не міг, оскільки обидва накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності винесені в один і той же день, а саме 11.03.2014 р. Вважає, що строки оскарження наказу про звільнення з роботи були ним пропущені з поважних причин, а саме, він намагався поновити свої порушені права в позасудовому порядку шляхом звернення в прокуратуру та держінспекцію праці. Крім цього, у березні 2014 року він звернувся до Камянського районного суду Черкаської області з позовом до директора Камянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області [PERSON] про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 27.02.2014 р., який передував звільненню його з роботи. Також являється інвалідом ІІІ групи з дитинства по зору, у зв'язку з чим протягом тривалого часу проходив лікування, в т. ч. оперативне, як по місцю проживання, так і за межами області, що унеможливило реалізувати його право на звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовну заяву в повному обємі, наполягав на її задоволенні, вказавши, що за період роботи в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області не являвся державним службовцем, державного рангу не мав, працював по 12.03.2014 р. 11.03.2014 р. до нього двічі незаконно було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани та звільнення з роботи. Представник позивача [PERSON] також підтримав позовну заяву, просив її задоволити, вказавши, що наказ № 44-к від 30.12.2014 р. директора центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області про скасування наказу № 17-к від 11.03.2014 р. «Про дисциплінарне стягнення до [PERSON] Г.» не має ніякого юридичного значення, так як був виданий уже після звільнення позивача з роботи. Директор Камянського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської обл. [PERSON] в попередньому с/з 19.01.2015 р. позов не визнала; в судове засідання не зявилась, перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною. Представник відповідача центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що поновити на роботі [PERSON] не має можливості, так як центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області фінансується з бюджету Камянської райради та в подальшому буде вирішуватись питання чи взагалі він існуватиме; посада фахівця з соціальної роботи за штатним розписом на даний час не передбачена. Крім цього, вказала, що наказом № 44-к від 30.12.2014 р. скасовано наказ № 17-к від 11.03.2014 р. «Про дисциплінарне стягнення до [PERSON] Г.». Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.07.2012 р. працював на посаді фахівця із соціальної роботи в Камянському райцентрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської обл.; держслужбовцем не являвся, до категорії держслужбовця не відносився; не був наділений відповідними владними розпорядчими повноваженнями. Наказом № 17-к від 11.03.2014 р. [PERSON] оголошено догану, у звязку із несвоєчасним та неякісним виконанням покладених посадовою інструкцією завдань. Підстава: акт про соціальне інспектування сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах; акт про відмову надання письмового пояснення; акт про повторну перевірку справ соціального супроводу та актів соціального інспектування. Наказом директора вказаного вище центру [PERSON] № 18-к від 11.03.2014 р. [PERSON] з 11.03.2014 р. звільнено із займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підстава: акт про недостовірність та невідповідність даних ведення справ соціального супроводу сімей та актів соціального інспектування. Таким чином, за одне і те саме порушення трудової дисципліни на [PERSON] накладено два дисциплінарних стягнення, а саме: оголошено догану та звільнено з роботи. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Відповідно до листа № 23-Б330/01-05 від 30.05.2014 р. т.в.о. начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській обл. [PERSON], посадова інструкція фахівця із соціальної роботи центру ССДМ [PERSON] затверджена 08.01.2014 р., з якою останній ознайомився. Керівником центру ССДМ не надано іншої інструкції, що може свідчити про не розяснення [PERSON] прав та обовязків до початку роботи за укладеним трудовим договором, що є порушенням норм ст. 29 КЗпП. Підставами припинення з [PERSON] трудового договору стали порушення трудових обовязків, зафіксовані в актах, що може бути розцінено, як порушення ч. 1 ст. 147 КЗпП України щодо застосування тільки одного заходу стягнення за одне порушення. У табелі обліку робочого часу за березень 07.03.2014 р. облікована тривалість роботи [PERSON] вісім годин, що є порушенням норм ст. 53 КЗпП України щодо скорочення робочого дня на одну годину у передсвятковий день. У день звільнення 11.03.2014 р. робота [PERSON] не облікована, за поясненнями директора центру ССДМ в цей день він приймав участь у виробничій нараді. Зазначене свідчить про недостовірний облік виконуваної працівником роботи, що є порушенням норм ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці». За роботу 11.03.2014 р. [PERSON] не нарахована та не виплачена заробітна плата, що є порушенням норм ст. ст. 21, 94 КЗпП України щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу виплатити заробітну плату працівнику за виконану ним роботу. При нарахуванні зарплати за березень, оплата відпрацьованого часу проведена без врахування підвищення схемного посадового окладу на 15% відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України, міністерства охорони здоровя від 05.10. 2005 р. № 308/519. При звільненні роботодавцем розрахована відповідна кількість календарних днів невикористаної [PERSON] щорічної відпустки 18 к.д. з розрахунку тривалості відпустки для інвалідів ІІІ групи, але не повідомлено останнього про види нарахованих сум, що є порушенням норм ст. 116 КЗпП України. Відповідно до п 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Посвідченням серії ААВ № 004375 Камянського УПСЗН від 17.09.2013 р. підтверджується, що [PERSON] одержував державну соціальну допомогу за ІІІ групою інвалідності з 01.11.2012 р. по 31.10.2013 р. та з 01.11.2013 р. по 30.11.2015 р. З довідки обласної МСЕК № 2 м. Черкаси серії 12 ААА № 195435 вбачається, що [PERSON], як інвалід повторно оглянутий 18.11.2015 р. та йому встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства по зору безтерміново. Із виписки із обстеження клініки сучасної офтальмології ТОВ «Візус» м. Запоріжжя від 28.11.2014 р. вбачається, що [PERSON], 1987 р. н., спостерігається в клініці з 15.04.2014 р.; 15.07.2014 р. операція «ФЭК с ИОЛ ОД»; 16.07.2014 р. операція «прямая реваскуляризация + плазмолифтинг OS»; 20.08.2014 р. операція «прямая реваскуляризация + плазмолифтинг ОД». Враховуючи, що в період після звільнення з роботи [PERSON] за вирішенням даного трудового спору звертався до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській обл., про що одержав відповідь № 23-Б330/01-05 від 30.05.2014 р., а також хворів, що підтверджується вищевказаними документами, суд вважає, що він пропустив з поважних причин строк звернення до суду про вирішення даного трудового спору, а тому даний строк йому необхідно поновити. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд вважає, що на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 11.03.2014 р. і по дату ухвалення рішення судом. Суд критично оцінює покази представника відповідача щодо скасування наказу № 17-к від 11.03.2014 р. 30.12.2014 р. наказом № 44-к, оскільки даний наказ був прийнятий після звільнення [PERSON] з роботи. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення; необхідно скасувати наказ директора Камянського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Камянської РДА Черкаської області [PERSON] № 18-к від 11.03.2014 р. про звільнення його з роботи та поновити [PERSON] посаді фахівця із соціальної роботи даного центру. На підставі ст. ст. 19 Конституції України, ст. ст. 29, 141, 147, 149, 232-235 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: approved