Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою, шляхом направлення позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 11.09.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 січня 2018 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому у борг під розписку 50 тис. грн. для особистих потреб строком до 31 грудня 2018 року. Позивач добре знав відповідача, на той час мав зазначену суму грошей, тому погодився та позичив відповідачу вказану суму коштів, про що складено та підписано власноруч відповідачем розписку від 23.01.2018, відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути позивачу суму коштів отриманих у борг в розмірі 50 тис. грн. до 31.12.2018. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав своє зобов`язання, борг не повернув. На численні прохання позивача повернути суму боргу не реагував, а згодом і взагалі перестав відповідати на телефоні дзвінки позивача. Позивач вказав, що вживав заходи досудового врегулювання спору, а саме 13.03.2019 надіслав рекомендованим листом відповідачу вимогу від 02.01.2019 про повернення боргу за борговою розпискою розмірі 50 тис. грн. та попередив його, що у випадку не виконання умов вимоги, позивач вимушений буде звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Проте, станом на 22 серпня 2019 року відповіді на вимогу відповідач не надав, кошти не повернув, на зв`язок з позивачем не виходить. Позивач вказав, що в борговій розписці відповідач погодився, що у випадку знецінення (інфляції) національної валюти-гривні, він зобов`язаний буде повернути кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції гривні на день повернення коштів. Позивач зазначив, що розмір 3% річних за період з 01.01.2019 по 22.08.2019 з урахуванням 232 днів складає 953,42 грн., а тому загальна сума боргу становить 50953,42 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 509, 525, 526, 530, 612, 1046 -1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 50953,42 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. Ухвалою суду від 16.09.2019 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 30 вересня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 04.10.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача Лисенко Руслан Миколайович в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позові, суду пояснив, що позивач 23.01.2018 позичив відповідачу під розписку 50 тис. грн. строком до 31.12.2018, однак у строк кошти не віддав. Позивач письмово попереджав відповідача про повернення боргу, однак останній на прохання не реагував, тому позивач був вимушений звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 50 тис. грн. боргу, 3% річних за прострочення боргу в розмірі 953,42 грн. та витрати за сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2018 року між сторонами було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно якого відповідач отримав від позивача безпроцентну позику у розмірі 50 тис. грн. та зобов`язався повернути позику в повному обсязі до 31 грудня 2018 року (а.с. 35). Як вбачається з претензії, надісланої 11.03.2019 відповідачу рекомендованим листом з повідомленням, від останнього позивач вимагав повернути борг в сумі 50 тис. грн. протягом десяти днів з моменту отримання (а.с. 28-29). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Нормами ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики шляхом підписання такого договору у формі розписки. Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-63цс13 від 18.09.2013 зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Надана позивачем, як доказ укладеного договору, копія розписки про позику коштів від 23 січня 2018 року, свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. При цьому, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, суду не надав відзив на позов та не заперечував про наявність боргу перед позивачем, суду не надав жодних доказів на підтвердження виконання умов договору і повернення боргу в сумі 50 тис. грн. до 31.12.2018, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач має таку заборгованість. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 тис. грн. позики, про що заявлено позивачем. Що стосується позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд виходить зі слідуючого. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки про надання позики, розмір і порядок одержання процентів за користування позикою не встановлено. Суд здійснивши перевірку розрахунку позивача щодо трьох процентів річних від простроченої суми, приходить до висновку про стягнення з позивача 953,42 грн. 3% річних за період з 01.01.2019 по 22.08.2019 (суму заборгованості помножено на 3% помножено на кількість днів прострочення та поділено на кількість днів у році: 50 тис.грн.*3%*232/365). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції №0.0.1454072997.1 від 03.09.2019 (а.с. 23), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що підлягає відшкодуванню відповідачем. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 50 тис. грн. заборгованості за договором позики, 953 грн. 42 коп. 3% річних за прострочення повернення боргу та судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved