Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

31.10.2017 р. представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 49500,00 грн. та стягнути судові витрати. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 07.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/3585175, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Opel Astra», д.р.н. ВА1733АС. 29.12.2011 року о 01 год. 00 хв., в м. Харків на пр. Жуковського біля буд. 5, відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи транспортним засобом «Opel Astra», д.р.н. ВА1733АС, допустив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi» д.р.н. АХ1398АХ під керуванням [PERSON] Внаслідок даної ДТП власнику транспортного засобу «Mitsubishi» д.р.н. АХ1398АХ було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобілю матеріального збитку. Дана ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем п. 1.5, 16.11 ПДР України. Власник пошкодженого автомобілю звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення страхового відшкодування за полісом. Так, на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2015 року власнику пошкодженого автомобілю позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49\~500,00 грн., що є загальним розміром фактично понесених витрат позивача. Як вбачається з постанови Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2012 року, відповідач керував забезпеченим автомобілем в стані алкогольного спяніння, а тому відповідно до п. «а» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право регресної вимоги до відповідача, яке в силу ч.6 ст. 261 ЦК України виникло з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 16.01.2016 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було спрямовано претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, але відповідачем не було проведено ніяких дій щодо вирішення питання в досудовому порядку, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] «УПСК» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 07.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/3585175, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «Opel Astra», д.р.н. ВА1733АС. З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2011 року о 01.00 год. [PERSON] керував автотранспортним засобом «Опель-Астра» д.н. [NUMBER] по пр. Жуковського в районі будинку №5 в м. Харкові при винекненні перешкоди для руху, не прийняв заходів для зменшення швидкості руху або безпечного обїзду перешкоди, внаслідок чого сталось зіткнення з автотранспортним засобом «Міцубісі» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], крім цього водій [PERSON] знаходився в стані алкогольного спяніння, чим порушив 1.5, 16.11 ПДР. ДТП мало місце з вини відповідача та іншого учасника руху [PERSON], що підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2012 року, яка була залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 14.03.2012 року, але провадження по справі відносно обох учасників, в т.ч. позивача за ст. ст. 124, 130 ч.1 КУпАП було закрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що є нереабілітуючою обставиною. Водій пошкодженого автомобілю [PERSON] звернувся до позивача з заявою-повідомленням, а в подальшому з позовом до суду. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, та стягнуто з позивача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 50000 грн., з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 61671, 49 грн., та вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2015 року вказане рішення було змінено в частині стягнення з позивача на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 49500 грн. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2015 року було залишено без змін. На виконання вказаного рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2015 року та службової записки 16.01.2016 року позивачем було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 49500,00 грн. Приписами п.п. «а» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З постанови Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2012 року вбачається, що [PERSON] знаходився у стані алкогольного спяніння, та провадження за ст. 130 ч.1 КУпАП відносно відповідача було закрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, страхувальником автомобіля «Opel Astra», д.р.н. ВА1733АС був [PERSON], а водієм в момент ДТП - відповідач. \~Відповідно до\~ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. \~\~\~\~Тобто, відповідно до названої норми обов'язок відшкодування шкоди у регресному порядку може бути покладений судом за вибором страховика як на страхувальника так і на водія забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. ст. 13, 78,81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 1191 ЦК України, встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач звертався до відповідача з письмовою претензією, але вона була залишена без задоволення. Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування, то до позивача перейшло право вимоги про виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 49500 грн. до відповідача. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати позивача, понесені у звязу з оплатою судового збору, \~відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved