Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

20.02.2017 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача а її користь суму матеріальних збитків у розмірі 2525 грн., моральної шкоди - 1000,00 грн. та 600,00 грн. судових витрат пов'язаних із наданням правової допомоги. Мотивуючи вимоги тим, що 18.11.2016 р. вона з метою придбання дивану звернулась до ФОП [PERSON] в магазині «[INFO]» по [ADDRESS]. Відповідно до замовлення №129 від 18.11.2016 нею було замовлено диван-книжку ДСП 2000963126159 та відповідно до чеку сплачено за придбання даного товару 2525 грн. з доставкою за адресою : [ADDRESS]. За доставкою даний диван мав бути протягом десяти днів з дня замовлення доставлений за даною адресою, Однак, у вказаний термін замовлення виконано не було і їй стало відомо про те, що магазин «[INFO]» припинив свою діяльність. Сам відповідач на вимогу повернути кошти чи надати товар, відповів відмовою, враховуючи наведене вона вимушена звернутись з даним позовом до суду та посилаючись на ст.23, 662 ЦК України та ст.ст. 1,4,16,22,23 ЗУ «Про захист прав споживачів» просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказуючи на обставини справи викладені в позовній заяві також зазначала, що оскільки і на даний час вона не отримала оплачений товар і вимушена була неодноразово звертатись з проханнями повернути кошти чи надати товар до відповідача то кожного разу переживала емоційні страждання та незручності протягом тривалого часу з вини відповідача, чим їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 1000,00 грн. та просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у розумінні ст. 174 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Із заявами про розгляд справи у його відсутність до суду також не звертався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224,225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач-фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-XII встановлено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Права та обов'язки споживачів визначені ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди Таким чином, між позивачем та відповідачами укладено публічний договір в розумінні ЦК України на підставі пропозиції, зверненої до невизначеного кола осіб. Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Частина 1 ст. 706 ЦК України визначає, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. Частина 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частина 6 ст. 13 Закону визначає, якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. Згідно ч. 1 ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, факт порушення відповідачем умов публічного договору, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] 18.11.2016 р. в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх у повному обсязі. Доводи позивача щодо завдання їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає доведеними та приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню. Крім іншого, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Враховуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати повернення коштів в сумі 2525 гривень, сплачених позивачем на користь відповідача за придбаний товар та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Вирішуючи питання компенсації понесених позивачем судових витрат по оплаті витрат на правову допомогу у розмірі 600,00 грн., суд приходить до висновку, що вони підтверджені належними та допустимим доказами відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, а тому підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved