Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

21 січня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору про участь у вихованні та утриманні дітей дійсним та про зміну розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 2 червня 2009 року він сплачує відповідачу аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] в розмір 2/3 частини зі всіх видів заробітку до повноліття дітей. З червня 2014 року неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом з ним, та знаходитися на його повному утриманні. Відповідачка на даний час проживає окремо від дітей. Враховуючи той факт, що діти проживають разом з ним а тому він піклується про них, матеріально та морально підтримує їх, просить суд зменшити розмір аліментів з 2/3 частин до 1/3 частини зі всіх видів заробітку на утримання обох дітей. Також між ним та відповідачкою було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 10 вересня 2014 року, де було визначено всі суттєві умови щодо виховання, проживання та навчання неповнолітніх дітей. Зазначений договір сторони погодилися затвердити нотаріально, однак у зв'язку з браком грошей відклали похід до нотаріуса. На даний час відповідачка проживає в Київський області, від нотаріального посвідчення ухиляється посилаючись на брак коштів, однак умови зазначеного договору як позивачем так і відповідачем повністю виконуються що також визнається і самою відповідачкою, а тому позивач [PERSON] просить суд визнати зазначений договір дійсним. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі, оскільки діти з червня 2014 року постійно проживають разом з ним, він займається їх вихованням. Матеріально та морально підтримує дітей, а тому вважає за можливе зменшити розмір аліментів які стягуються з нього на підставі рішення суду в розмірі 2/3 частини зі всіх видів заробітку до 1/3 частини заробітку. Враховуючи розмір його заробітної плати сума аліментів не буде нижчою ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Також просить суд визнати договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 10 вересня 2014 року дійсним. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові пояснення в яких позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Також підтвердила той факт, що дійсно умови договору про утримання та виховання дітей від 10 вересня 2014 року сторонами виконуються, але враховуючи брак коштів та часу вона не може приїхати до міста Маріуполя для посвідчення його нотаріально. Просить справу розглядати у її відсутність. Суд вислухав пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження від 5 червня 2001 року [PERSON] народився [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 5 червня 2001 року було зроблено відповідний актовий запис № 325. Батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження від 13 лютого 2006 року [PERSON] народилася [INFO], про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 13 лютого 2006 року було зроблено відповідний актовий запис № 138. Батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 2 червня 2006 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 2/3 частини зі всіх видів заробітку на утримання двох дітей [PERSON] та [PERSON] - задоволено. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з червня 2014 року проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS], і цей факт відповідачкою не оспорюється. Також відповідачка [PERSON] визнає позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів що не суперечить нормам Сімейного законодавства. Однією з позовних вимог [PERSON] є визнання дійсним договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 10 вересня 2014 року який було укладено між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 157 ч.4 СК України встановлено, що договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків укладається нотаріально. Прямого посилання щодо необхідності державної реєстрації зазначеного договору в нормі закону не має, а тому суд вважає, що до договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 10 вересня 2014 року можливо застосувати вимоги ст.220 ч.2 ЦК України, та визнати його дійсним, оскільки сторонами визнається факт виконання умов договору як позивачем так і відповідачем, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 157 ч.4, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст..ст. 220 ч.2 ЦК України,

Outcome: approved