Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до Кремінської міської ради про визнання права власності на житловий будинок у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів. В обґрунтування позову вона зазначила, що є на підставі договору-купівлі продажу № 1710 від 17.10.2007 є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 17.10.2007 між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу [PERSON], на виконання якого передала третій особі правовстановлюючі документи на вказаний будинок, а саме зазначений договір купівлі-продажу. Іпотекою було забезпечено виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором № LGZ0GK0000000017 від 26.10.2007. На теперішній час зобов'язання за договором іпотеки від 17.10.2007 нею були виконані у повному обсязі, у зв'язку з чим іпотека була припинена 28.04.2016. 15.02.2017 позивач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути правовстановлюючі документи, однак 21.02.2017 вона отримала лист від третьої особи, в якому зазначається, що не має можливості це зробити у зв'якуз із проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, де банк тимчасово обмежив роботу відділень та офісів. В той же час, приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала договір купівлі-продажу, припинила свою приватну нотаріальну діяльність, тому архів приватного нотаріуса було передано до державного нотаріального архіву, який зараз знаходиться у м. Старобільськ, однак фактично документи архіву знаходяться у м. Луганськ, тобто на тимчасово окупованій території України, де отримати ці документи не вбачається можливим, внаслідок чого існують об'єктивні перешкоди для реалізації права власності позивач на вказаний будинок. Таким чином, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок за вказаною адресою. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали суду заяву, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, а також зазначили, що позов підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, голова Кремінської міської ради Луганській області Прокопенко Ю.О. надав суду письмову заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядав цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 58388263 від 28.04.2016, виданої Кремінською державною нотаріальною конторою, вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями № 1710 від 17.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 63,8 кв.м. З цієї ж довідки вбачається, що обтяження та іпотека щодо будинку за вищевказаною адресою були припинені 28.04.2016 (а.с. 14-15). Належність зазначеного будинку позивачу також підтверджується технічним паспортом на будинок за вказаною адресою (а.с. 18-20). 26 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» були укладені кредитний договір № LGZ0GK0000000017 та договір іпотеки, згідно з якими позивач передала банку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] з будівлями загальною площею 63,8 кв.м., розташований на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. У зв'язку з цим приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] було накладено заборону відчуження зазначеного нерухомого майна (а.с. 8-10, 11-13). З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-20170215/5734 від 21.02.2017 на адресу позивача [PERSON] вбачається, що надати правовстановлюючі документи на нерухомість, що виступає заставою за договором № LGZ0GK0000000017 від 26.10.2007 не вбачається можливим у зв'язку з неспокійною ситуацією в Луганській та Донецькій областях, внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк» тимчасово обмежив роботу відділень, офісів (в тому числі архівних приміщень), банкоматів і терміналів в цих регіонах (а.с. 16). Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об'єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам. Так, у Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред'явленння позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на зазначений будинок, яке було набуто нею на законних підставах, а саме на підставі договору купівлі-продажу, однак потребує захисту у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин. Зазначені правові позиції Верховного Суду України суд враховує під час ухвалення рішення у цій цивільній справі в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Крім того, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Таким чином, місто Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території України. У листі № 6091/24/4 від 27.03.2017 Головного територіального управління юстиції у Луганській області на адресу позивача [PERSON] зазначається, що 11 листопада 2011 року [PERSON] припинила свою приватну нотаріальну діяльність, а її архів було передано до Луганського обласного державного нотаріального архіву за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 112-А, та залишаться за попереднім місцем розташування на території, непідконтрольній українській владі. На сьогодні його перевезення неможливе у зв'язку з відсутністю гарантій забезпечення схоронності вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки, життя і здоров'я працівників Головного територіального управління юстиції у Луганській області. За даних обставин, для отримання документів, які б підтверджували право власності на будинок, позивачу запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом (а.с. 17). Таким чином, судом встановлено, що відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючих документів, а саме договору купівлі-продажу належного їй будинку за вищевказаною адресою позивач не має можливості, оскільки зазначені документи, так само як і нотаріальний архів, знаходяться у м. Луганськ, що розташоване на тимчасово окупованій території України, яка наразі непідконтрольна законній українській владі. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що представник відповідача надав суду письмову заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки правовстановлюючі документи на зазначений житловий будинок з будівлями втрачені, а відновити їх наразі неможливо, у той час як права позивача як власника цього будинку порушуються, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved