Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

28 грудня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області, актовий запис № 220. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 220. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим, у жовтні 2017 року сім`я фактично розпалась. Причиною цього стало те, що дружина не піклувалась про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного, тощо. Наразі, кожен із сторін мешкає окремо. Сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. У зв`язку з вищевикладеним, він і звернувся до суду з даним позовом. 17 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 16.03.2020 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю кожного. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.04.2020 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю кожного об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 20 травня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням задовольнити її зустрічний позов. Первісні позовні вимоги також підтримує. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, щодійсно 22.08.2009 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №220), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. /л.с. 14/ Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбаченоправо кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з жовтня 2017 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ним та дружиною вважає неможливим, стверджує, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно заяви відповідача, що надійшла до суду 13.03.2020 року, [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, єрішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Стосовно зустрічних позовних вимог про поділ майна подружжя, суд приходить до наступного. Так, матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії НМЕ № 579310 від 05.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєвою С.М., [PERSON] є власником житлового будинку за [ADDRESS] , житловою площею 31,1 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. /л.с. 22-23/ Також, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії НМЕ № 579312 від 05.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєвою С.М., [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5110300000:01:006:0878, площею 0,0602 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, госпбудівель і споруд, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. /л.с. 25-28/ Позивач визнає, що вказане майно, оскільки воно було придбане за час перебування подружжя у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю. Разом з тим, вказує, що вказані квартира та земельна ділянка були придбані нею за особисті кошти , які вона отримала від відчуження квартири [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Ливіцькою О.В. Позивач вказувала, що за час перебування у шлюбі було придбано причеп - легковий, бренд КНОТТ, модель 91А, 2010 року випуску, дата реєстрації - 28.05.2014 року, який було зареєстровано на ім`я чоловіка [PERSON] , що підтверджує ідентифікацією особи за РНОКПП із реєстру МВС України. Позивач у зустрічному позові вказала, що шлюбний договір сторонами не укладався, проте за домовленістю позивача та відповідача дійшли згоди про відступлення від рівності часток під час поділу спільного майна подружжя. Про вказане підтвердив у своїй письмовій заяві від 16.03.2020 року і відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності (ст. 355 Цивільного кодексу України). Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об`єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім`я кого з них оформлено це майно. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги, що сторони досягли згоди щодо відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя, та з урахуванням презумпції права спільної сумісної власності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю кожного у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved