Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

19.02.2018р. позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул. Переяславській, 28 в м. Новоград-Волинський. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до договору дарування вона є власником житлового будинку № 28 по вул.Переяславській в м. Новоград-Волинський. У її домовій книзі залишається зареєстрованим, але не проживає [PERSON], [INFO]. Відповідач є рідним сином колишнього власника будинку, однак відповідач у вказаному будинку проживав до 2005 року. А затим за власною ініціативою зібрав свої особисті речі та виїхав з будинку та вже тривалий час не проживає за вказаною адресою, його особистих речей в будинку немає. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні відповідача перешкоджає позивачу в розпорядженні житлом, позбавляє можливості відчужити своє майно, чим порушуються її права як власника квартири. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Пояснила, що з 2005 року [PERSON] не проживає у вказаному житловому будинку. Він є її рідним братом. З 2005 року він поїхав на заробітки і з того часу ніяких стосунків із сім'єю не підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився. Рекомендованим листом повістка з ухвалою суду та копіями документів направлялися по місцю реєстрації, однак двічі конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечувала проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважаю, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 20.03.2008року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.04.2008року, одноособовим власником житлового будинку № 28 по вул. Переяславській в м. Новоград-Волинський являється [PERSON] (а.с. 4-6). Вказані факти підтверджуються і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5). Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрований з 22.12.1992 року за адресою: вул.Переяслівська, 28, м. Новоград-Волинський, що підтверджується адресною довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області та записами в будинковій книзі позивача (а.с. 7-9, 17). Також встановлено, що з 2005 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується і актом депутата Новоград-Волинської міської ради [PERSON] Акт сформовано на підставі свідчень сусідів [PERSON] проживаючої за адресою: [INFO] та [PERSON] проживаючої [INFO]; і поясненнями позивача у позовній заяві та судовому засіданні (а.с.13). І поштова кореспонденція, направлена судом на ім'я [PERSON] за адресою: вул. Переяслівська, 28, м. Новоград-Волинський, була повернута до суду з відміткою "відсутній адресат". Стаття 405 ЦК України визначає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації близько понад тринадцять років, тобто з 2005 року по лютий 2018 року, не повідомив про поважність причини своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивача. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідача в добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника [PERSON] щодо вільного розпорядження своєю власністю. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову. Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат та стягує судовий збір з відповідача на користь держави, оскільки, у відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового розгляду як інвалід другої групи.

Outcome: approved