Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

16 липня 2018 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах сім`ї та дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 грудня 1991 року Шпитьківською сільською радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області було видано ордер [PERSON] з сім`єю з п`яти чоловік на жиле приміщення № [NUMBER] на право зайняття квартири [ADDRESS] . Ордер видавався на проживання [PERSON] , його дружини [PERSON] , дочки [PERSON] , сина [PERSON] та дочки [PERSON] . 04 листопада 1994 року шлюб [PERSON] з його дружиною [PERSON] було розірвано. Враховуючи не проживання [PERSON] за вказаною в ордері адресою, [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, а [PERSON] подав зустрічний позов про вселення його до квартири. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 1996 року було вселено [PERSON] до вищезазначеної квартири. Проте, після ухвалення рішення, [PERSON] так і не став проживати в квартирі [ADDRESS] . Крім того, останній зареєстрував місце проживання [PERSON] (його дочка), [PERSON] (його онук) та [PERSON] (його син) в спірній квартирі. Як зазначила позивач, фактично [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі, що підтверджується відповідними актами обстеження житлових умов від 20 квітня 2017 року, 14 серпня 2017 року, 14 січня 2018 року. Також в квартирі ніколи не проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актами обстеження житлових умов від 10 березня 2018 року та від 17 квітня 2018 року. Позивач просила суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . 18 липня 2018 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. 15.08.2018 у зв`язку з відсутністю осіб, які беруть участь у справі, справу було відкладено. 12 жовтня 2018 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , подала до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позовну заяву за вх. 36196, відповідно до якого зазначила, що спірну квартиру отримав на підставі ордеру її батько [PERSON] . Враховуючи наявність ордеру останній зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] , як дочка [PERSON] , та її малолітній син [PERSON] також були зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Як зазначено у відзиві на позовну заяву, відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, оскільки [PERSON] не допускає їх до квартири, останні не мають від неї ключів, не можуть взагалі зайти до квартири. За захистом своїх прав [PERSON] звертався до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області та до Шпитьківської сілької ради. Вищезазначені звернення не принесли результату. На думку [PERSON] , посилання позивача, що [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним житловим приміщенням не користується більше шести місяців без поважних причин є необґрунтованим і не відповідає дійсності, оскільки саме позивач позбавляє можливості відповідачів заселитись до квартири та проживати в ній. [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову. 12 жовтня 2018 року [PERSON] , який діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позовну заяву за вх. 36197, аналогічний за своїм змістом до відзиву на позовну заяву [PERSON] , зазначивши про неможливість виселення із спірної квартири його сина [PERSON] , враховуючи поважність причин не проживання у квартирі всіх відповідачів неприязні стосунки з позивачем, не допуск [PERSON] всіх відповідачів до квартири, відсутність жодного іншого житла для проживання. [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову. 17.09.2018 у зв`язку з відсутністю осіб, які беруть участь у справі, справу було відкладено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року до участі у справі було залучено [PERSON] як законного представника неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] як законного представника [PERSON] . 29.10.2018 підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку із залученням до участі у справі представників неповнолітніх осіб. 28.11.2018 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідачів. 11.12.2018 підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.01.2019 судовий розгляд було відкладено у зв`язку з неявкою представника служби у справах сім`ї та дітей Києво-Святошинської РДА у Київській області. 14.02.2019 суд перейшов до судових дебатів та оголосив перерву у судовому засіданні у зв`язку із розглядом іншої справи. В судовому засіданні позивач та її представник просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі та їх представник просили відмовити у задоволенні позову. 01.08.2018, 25.09.2018, 27.11.2018 начальником служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Тлустенко І.О. було подані листи з проханням розгадати справу за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 10 грудня 1991 року Шпитьківською сільською радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області було видано ордер [PERSON] з сім`єю з п`яти чоловік на жиле приміщення № [NUMBER] на право зайняття квартири [ADDRESS] . Ордер видавався на проживання [PERSON] , його дружини [PERSON] , дочки [PERSON] , сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Відповідно до\~ст. 58 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР)\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. 04 листопада 1994 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В подальшому, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , було зареєстровано свою доньку [PERSON] , свого онука [PERSON] та свого сина [PERSON] . У відповідності до\~ст.61 ЖК Української РСР\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За приписами\~ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до актів депутата Шпитьківської сільської ради Дударенка С.І. від 10.03.2018, 17.04.2018 та 23.05.2018 було проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка проживає за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] ), 1996 року народження з дня народження не проживає за вказаною адресою; [PERSON] , 2007 року народження з дня народження за вищевказаною адресою не проживає; [PERSON] , 2016 року народження, за вищевказаною адресою з дня народження не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно зі\~ст. 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають: з дня свого народження та до дати прийняття рішення [PERSON] ( [PERSON] ), 1996 року народження; з дня свого народження та до дати прийняття рішення [PERSON] , 2007 року народження; з дня свого народження та до дати прийняття рішення [PERSON] , 2016 року народження, що підтверджується вищезазначеними актами депутата Шпитьківської сільської ради. Учасники процесу підтвердили факт не проживання відповідачів у спірній квартирі більше шести місяців. Відповідачами не було надано жодних доказів, що останні здійснюють будь-які витрати на утримання квартири, оплату комунальних послуг. Твердження відповідачів на те, що [PERSON] перешкоджала їм користуватись квартирою і не допускала в квартиру, що підтверджується копією заяви до Шпитьківської сільської ради за вх. № 263 від 17.09.2018, копією протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 24.10.2018, суд не приймає до уваги, оскільки заява за вх. № 263 від 17.09.2018 та заява про вчинення кримінального правопорушення від 24.10.2018, подані [PERSON] були зареєстровані вже після подання [PERSON] позову про визнання особі такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому не можуть слугувати належним підтвердженням їх доводів. Згідно листа начальника Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області за № 14741 від 29.12.2017 зазначено, що матеріли перевірки по зверненню [PERSON] не містять ознак кримінального правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини. Інших реагувань [PERSON] у відповідь на дії позивача, враховуючи вищезазначений лист, в рамках цивільно-правових відносин здійснено не було. Судом не встановлено, що [PERSON] чи [PERSON] зверталися до суду із позовними заявами про усунення перешкод у користуванні майном чи іншим чином встановлювали факти неможливості проживання у спірній квартирі з об`єктивних причин. Надані позивачем докази щодо тривалого не проживання відповідачів у спірному житлі, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачами не надано доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному житлі. Враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі більше півроку, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, ст. ст. 58, 61, 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved