Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

21.06.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою, визначити місце проживання дітей з нею, судові витрати у справі покласти на нього. Свої вимоги мотивує тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, все це призводило до виникнення сварок та конфліктів між ними, а згодом і до поступового погіршення стосунків та втрати всіх фізичних та духовних зв`язків. Спільно не проживають, подружні відносини припинили. Вказує, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, а тому змушена звернутися до суду. Сторони у підготовче судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; у письмовій заяві позивач позовні вимоги підтримав повністю, які просив задовольнити; відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечила проти розірвання шлюбу, прізвище просила залишити без змін. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 15 березня 2016 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новоград-Волинському Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 57, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Від цього шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження / копія а.с.7/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітнього сина, суд визначає з його матір`ю, про що спору не виникало. Прізвище відповідачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Крім того, оскільки позивач просить усі судові витрати у справі покласти на нього, суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved