Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

17.09.1994 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Осіївської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №16, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] За час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружнє життя у сторін не склалось, так як в сім'ї не було взаєморозуміння та поваги, що в результаті призвело до розпаду сім'ї. Можливості зберегти сім'ю немає. Про наявність спору відносно поділу спільного майна подружжя позивачем не зазначено. Діти проживають разом [PERSON] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Осіївської сільської ради №291 від 14.03.2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча працездатний і має можливість це робити. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 17.09.1994 року в Осіївській сільській раді Бершадського району, Вінницької області, актовий запис №16, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". - стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, на кожну дитину із послідуючою індексацією відповідно до закону з моменту звернення до суду з позовом. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розірвати шлюб, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], просила справу розглядати без її участі. Відповідач, [PERSON], надав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дана позовна заява надійшла до суду 19.03.2018 року, ухвалою від 22.03.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 27.04.2018 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17.09.1994 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Осіївської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №16, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], що стверджується свідоцтвом про шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] Судом з'ясовано, що спільне життя у сторін не склалося, через відсутність поваги і взаєморозуміння, що призвело до формального існування шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В розумінні ст. 56 СК України ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки у сторін відсутнє бажання проживати надалі однією сім'єю, строк на примирення не дав позитивного результату та вони наполягають на розірванні шлюбу, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Судом також встановлено, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Осіївської сільської ради №291 від 14.03.2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Зі змісту позову вбачається та не заперечується відповідачем, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання їх дочки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved