Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

28.05.2021 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини. Позов обґрунтовано тим, що спільний син сторін [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. З 2013 року відповідач жодним чином не цікавиться про життя [PERSON] , ніякої участі у вихованні сина не бере, не підтримує з ним зв`язок, не надає матеріальної допомоги на його утримання та не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Відповідач фактично самоусунувся від здійснення батьківських обов`язків щодо нашого спільного сина. Всі витрати, пов`язані з харчуванням, забезпеченням одягом та предметами першої необхідності сина позивач несе сама. Позивач вказує, що син навчається у Житомирській загальноосвітній приватній школі І-ІІІ ст. «Сяйво», де вартість одного місяця навчання на даний час становить 2 000 гривень, займається баскетболом, малюванням, грає на барабанах, ходить на розвиваючі гуртки. У позові зазначено, що позивач неодноразово повідомляла відповідача про потребу у коштах на утримання сина, однак відповідач на зазначене не реагує, матеріальну допомогу не надає. У свою чергу, позивач не спроможна самостійно забезпечити матеріальне утримання дитини в повному обсязі. Позивач вказує, що їй відомо, що у відповідача є сім`я та дитина, однак, на її думку, це не впливає на його батьківський обов`язок щодо спільного сина сторін. Позивач зауважує, що їй важко задовольнити потреби дитини самостійну, оскільки постійно потрібні кошти для покупки одягу, їжі та предметів першої необхідності для сина. Відповідач працює, отримує заробітну плату, аліменти нікому не платить. Відповідно до віку та потреб сина, для забезпечення його всім необхідним, позивач вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. 12.07.2021 ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій вказала, що позов підтрмує та просить задовольнити, проти винисення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`являвся, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду не врученою з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не подано. Згідно з ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що винесено відповідну протокольну ухвалу суду. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомир у справі №2-4559/12 від 06.03.2013 розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіює свідоцтва про народження. Рішенням Богунського районного суду м. Житомир у справі №2-4559/12 від 06.03.2013 малолітнього [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю. Відповідно до довідки №57 від 01.04.2019, [PERSON] , [INFO] , навчається у Житомирській загальноосвітні приватні школі І-ІІІ ст. «Сяйво». За період навчання його батько [PERSON] благодійних внесків не вносив, учаті у навчанні та вихованні сина не брав. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитини проживає разом з матір`ю, батько матеріальної допомоги на утримання не надає; враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, шкільним приладдям, речами особистої гігієни; витрати, які здійснює позивач на утримання сина, який відвідує приватну школу, має широке коли інтересів, суд, присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, в розмірі 3000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до його повноліття. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved