Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 23 лютого 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 80. Вказує на те, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні цінності. Взаємні подружні почуття між ними втрачено, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Так, починаючи з серпня 2015 року подружні стосунки між ними припинилися. Вважає, що примирення між ним та [PERSON] є неможливим, так як вони не підтримують жодних подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Спільних неповнолітніх дітей у них немає. Враховуючи вищенаведене, просить суд розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.02.2006 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 80. У судове засідання позивач не з`явився, подавши до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Водночас зазначила, що подружні відносини з позивачем дійсно припинені, оскільки з січня-лютого 2018 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Вислухавши пояснення відповідачки, беручи до уваги викладене, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) 18 листопада 2020 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 23 лютого 2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 80. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, беручи до уваги, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння та забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу, а матеріалами справи встановлено, що сторони протягом тривалого часу не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують жодних подружніх стосунків, тобто фактично припинили шлюбні відносини, і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов до переконання, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved