Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

17.02.2020 року позивач АТ «Укрпошта» в особі Сумської дирекції звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 35023,05 грн., заподіяної підприємству працівником. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 01 квітня 2004 року Сумська дирекція АТ «Укрпошта» знаходилося з відповідачем в трудових відносинах, а саме відповідно до наказу 97 від 01.04.2004 року [PERSON] була прийнята на посаду листоноші 2 класу. 01 травня 2009 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 22 вересня 2017 року відповідач загубила грошові кошти у сумі 43023,05 гривень та пенсійні відомості. По даному факту було проведено службове розслідування, відповідно до висновку якого матеріали перевірки була направлені до Сумського РВП ГУНП в Сумській області з огляду на можливу наявність у діях листоноші [PERSON] ознак правопорушення. Відповідно до постанови від 09.12.2017 року кримінальне провадження було закрите. На даний час представник позивача просить стягнути з відповідача завдану товариству шкоду у розмірі 35023,05 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] також до суду не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі, позові вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходилися в трудових відносинах з 01.04.2004 року по 02.11.2017 року, що підтверджується особовою карткою працівника та наказом № 1935-к(розпорядження) про припинення трудового договору (контракту). Відповідач [PERSON] працювала на посаді листоноші 2 класу у ВПЗ Низи ЦОС № 3 Сумського району Сумської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 7, 17). 01 травня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 25). 22 вересня 2017 року начальником ВПЗ Низи ЦОС № 3 Сумського району Сумської дирекції ПАТ «Укрпошта» було видано відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 43023,05 гривень, що підтверджується копією форми 55 (а.с. 8). Судом встановлено, що [PERSON] вищезазначені кошти загубила, що підтверджується її пояснювальною запискою (а.с. 9). З матеріалів справи встановлено, що 03 листопада 2017 року по факту були внесені відомості до ЄРДР, правова кваліфікація - ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 18). Проте, відповідно до постанови слідчого СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції Дудника В.Г. від 09.1.22017 року кримінальне провадження від 03.11.2017 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 21-23). Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно п.6 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" встановлено, що відповідно до п.6 ст.134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей. Згідно Закону України від 06.06.1995 року «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» особи, які безпосередньо не пов`язані з виконанням операцій, зазначених у ст. 1 цього Закону, але визнані винними в недостачі валютних цінностей несуть матеріальну відповідальність у розмірах встановлених цим Законом. Збитки, завдані працівниками підприємству, установі, організації, у випадках, передбачених статтями 1-4 цього Закону відшкодовуються незалежно від притягнення винних осіб до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2102грн. 00 коп. в відшкодування судового збору.

Outcome: approved