Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Далешівської сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності на земельні ділянки: площею 1,6327 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0245 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 1,6225 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0246 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 0,0494 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0194 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 0,0491 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0195 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що 16.03.2015 року померла [PERSON], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. [PERSON] мала у приватній власності чотири земельні ділянки площею 1,6327 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 635435 від 24.12.2008, друга земельна ділянка площею 1,6225 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 635436 від 24.12.2008, третя земельна ділянка площею 0,0494 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 635386 від 24.12.2008, та земельна ділянка площею 0,0491 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 635387 від 24.12.2008, Власником вищезазначених державних актів на право власності на земельні ділянки була [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме, вищевказані земельні ділянки площею 1,6327 га, 1,6225 га, 0,0494 га та 0,0491 га. Однак, оригінали вказаних державних актів втрачені. На момент смерті [PERSON], з нею проживав її син - [PERSON]. На випадок своєї смерті, [PERSON] залишила заповіт, згідно з яким, все належне їй майно заповіла сину, [PERSON] Таким чином, [PERSON], фактично прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON], став власником земельних ділянок площею 1,6327 га, 1,6225 га, 0,0494 га та 0,0491 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради, Городенківського району, Івано- Франківської області. 26.09.2015 року помер [PERSON], який мав у приватній власності земельні ділянки площею 1,6327 га, 1,6225 га, 0,0494 га та 0,0491 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 1,6327 га, 1,6225 га, 0,0494 га та 0,0491 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Далешівської сільської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області. Інших правовстановлюючих документів на право власності на вищевказані земельні ділянки у позивача немає, оскільки вони втрачені. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2016 року по справі № 242/283/16-ц, встановлено факт спільного проживання однією сім'єю позивача, [PERSON] та [PERSON], більше п'яти років. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає. Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на підставі відсутності оригіналу правовстановлюючого документа та рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання сторони та їх представники не з'явились. Представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Позов просять задовольнити. Далешівська сільська рада надіслала до суду листа в якому не заперечує проти позову розгляд справи проводити без представника сільської ради. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З копії державних актів на право власності на земельні ділянки: площею 1,6327 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0245 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 1,6225 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0246 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 0,0494 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0194 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 0,0491 га кадастровий номер 2621680800:05:003:0195 в межах Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що державні акти на право власності на земельні ділянки видані [PERSON]. [PERSON] померла 16.03.2015 р. що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії I-НМ № 206428. Копією заповіту від 13.03.2015 року доводиться, що [PERSON], все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові [PERSON]. [PERSON] помер 26.09.2015 р. що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії I-НМ № 214375. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач). Згідно копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2016 по справі № 242/283/16-ц, встановлено факт спільного проживання однією сім'єю позивача, [PERSON] та [PERSON], більше п'яти років. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину, свідчать довідки № 347 та № 351 від 25.02.2016 року, видані виконавчим комітетом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в яких зазначено, що [PERSON] [INFO] допомагав у здійсненні поховання [PERSON] яка померла 16.03.2015р. та займався похованням [PERSON] який помер 26.09.2015р. був заявником при одержанні лікарського свідоцтва про смерть в Далешівській амбулаторії та одержував свідоцтво про смерть в Далешівській сільській раді, на час смерті [PERSON] в с. Далешево по вулиці Грушевського, 14 були зареєстровані та проживала [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса від 07.10.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], на земельні ділянки, оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 2 ст. 1296 ЦК України\~\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ Відповідно до ст. 131\~\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з\~\~п. «а» ч. 3 ст. 152\~\~ЗК України\~\~ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом\~\~визнання прав. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на земельні ділянки, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 5, 316, 317, 328, 392, 1216, 1222, 1261 ЦК України, ст.ст. 131,152 ЗК України,

Outcome: approved