Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

19 липня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), в інтересах якого діє адвокат Купар І.Ю. до [PERSON] з указаним вище позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) кошти в розмірі понесених витрат в сумі 100 000 грн 00 коп., витрати за послуги експерта у розмірі 551 грн 72 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 грн 00 коп., а всього 102 472 грн 72 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 10.03.2016 в м. Гайсин, по вул. 1-го Травня сталася дорожньо-транспортна пригода за участі мотоцикла «Viper 150» без дорожніх номерних знаків, під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW X5», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] та під керуванням водія [PERSON] . В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «BMW X5» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] та під керуванням водія [PERSON] . Згідно з постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.06.2016, винним у скоєнні ДТП, що сталася 10.03.2016, було визнано [PERSON] . Розмір завданих збитків власнику автомобіля «BMW X5», державний номерний знак [NUMBER] , згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 46 від 18.05.2016, становить 118 856 грн 47 коп. Позивач зазначає, що МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000 грн 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ №7384 від 27.09.2016 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та 551 грн 72 коп. за послуги аварійного комісара. Разом з тим, позивач посилається, що відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), в інтересах якого діє адвокат Купар І.Ю. подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді за адресою місця проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку, а саме: [ADDRESS] про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні, яке повернулося на адресу суду. Разом з тим, відповідач повідомлявся за вказаною у позовній заяві фактичною адресою проживання, а саме: [ADDRESS] про що свідчить його особистий підпис в рекомендованому повідомленні яке повернулося на адресу суду. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Судом встановлено, що 10.03.2016 о 20 год 40 хв [PERSON] , керуючи мотоциклом «Viper 150» без державного номерного знаку, здійснив зіткнення з автомобілем «BMW X5», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті зазначеної вище ДТП вказані вище транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, що підтверджується повідомленням про дорожньо транспортну пригоду від 21.04.2016 (а.с.8-9). Згідно з постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.06.2016, винним у скоєнні ДТП, що сталася 10.03.2016 було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн (а.с.16). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що на дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір завданих збитків власнику автомобіля «BMW X5», державний номерний знак [NUMBER] , згідно з звітом про визначення вартості матеріального збитку № 46 від 18.05.2016, становить 118 856 грн 47 коп. (а.с. 23-28). Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Судом встановлено, що власник пошкодженого автомобіля 18.08.2016 з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а.с. 10). Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000 грн 00 коп., на підставі Наказу МТСБУ № 7384 від 27.09.2016 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та довідки № 1 від 21.09.2016, що підтверджується копією платіжного доручення № 7384рв від 30.09.2016 (а.с.51,52). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача в порядку регресу витрат пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн 00 коп. Крім того, відповідно до п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Вбачається, що МТСБУ було залучено аварійного комісара, відповідно до положень ст. 40 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим понесені витрати в розмірі 551 грн 72 коп., що підтверджується копією платіжного доручення № 46рв від 12.07.2016 (а.с.21). Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати понесені позивачем за послуги аварійного комісара в розмірі 551 грн 72 коп., як такі, що узгоджуються з дослідженими матеріалами справи та вимогам закону. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір 1 921 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1921,00 грн. Враховуючи викладене вище, позов МТСБУ підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved