Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], стверджуючи, що з 06 липня 1973 року перебувають у шлюбі з відповідачкою. За час проживання у шлюбі сторонами був збудований житловий будинок по вул. Північна, 27 у с. Куяльник Котовського району Одеської області. 2012 року відповідачка отримала державний акт на земельну ділянку. У 2015 році було виготовлено декларацію для здачі будинку в експлуатацію на отримання правовстановлюючих документів на будинок, проте департаментом архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було відмовлено. Вказана відмова перешкоджає сторонам поділити вказаний будинок та переїхати позивачу до іншої країни. Позивач просить суд визнати за ним та [PERSON] право приватної спільної сумісної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Північна, 27, с. Куяльник, Котовський район, Одеська область, та складається з: житлового будинку загальною площею 120,2 кв.м, житловою площею 77,1 кв.м, позначеного під літ. «А», та господарчих споруд: погрібу під частиною будівлі літ. «а1», прибудови літ. « а», гаражу літ. «Б», літньої кухні «В», ганку літ. «а2», воріт №1, хвіртки №2, огорожа №3, №4, вимощення І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої проти винесення заочного рішення не заперечує, та просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої позов визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищезазначені обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено матеріалами справи, за час шлюбу сторонами було спільно побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку загальною площею 120,2 кв.м, житловою площею 77,1 кв.м, позначеного під літ. «А», та господарчих споруд: погрібу під частиною будівлі літ. «а1», прибудови літ. « а», гаражу літ. «Б», літньої кухні «В», ганку літ. «а2», воріт №1, хвіртки №2, огорожа №3, №4, вимощення І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ. На час звернення позивача до суду, зазначений будинок є добудованим і таким, що підлягає прийняттю в експлуатацію. При побудові будинку сторонами були оформлені всі необхідні документи та дозволи, що підтверджується письмовими доказами по справі, а саме: технічною документацією на будівництво індивідуального житлового будинку, рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області № 327 від 06 листопада 2006 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку, рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області № 103 від 26 квітня 2006 року про надання дозволу на виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, планом забудови земельної ділянки, дозволом на виконання будівельних робіт. 30 липня 2012 року [PERSON] А було отримано земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд площею 0,0800 га, що розташована за адресою: вул. Північна, 27, с. Куяльник, Котовський район, Одеська область, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 04.10.1991 р. № 7, коли будівництво жилого будинку велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок в зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю. Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок не є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 ЦК України, а тому спірний житловий будинок необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя. При таких обставинах, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved