Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

19.10.2018 позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. 31.10.2018 судом відкрито провадження даній у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та судом вирішено справу розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Позивач позов мотивувала тим, що 22 липня 2010 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що на даний час сімейні стосунки погіршились і нею подано до суду позов про розірвання шлюбу. Також, вказує, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, так як фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має та має постійне місце роботи, працює в ПАТ УЗ РФ ПЗЗ Вінницька дистанція колії. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як він уже зобов'язаний до сплати аліментів на утримання дитини він першого шлюбу. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2010, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.3). В період шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.4). Син [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, що підтверджується, довідкою, виданою Виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 10.10.2018 №1598 (а.с.57). З копії виконавчого листа, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області, який видано 13.07.2007 вбачається, що відповідача [PERSON] на користь [PERSON] зобов'язано до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.29). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд ураховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку, не є особою з інвалідністю, зі слів позивача працює офіційно, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини; також суд враховує ту обставину, що у відповідача є донька від першого шлюбу [PERSON], [INFO], на утримання якої він зобов'язаний до сплати аліментів. Тому, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття - підлягає задоволенню. Посилання відповідача на те, що позов підлягає до часткового задоволення в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він зобов'язаний до сплати аліментів на утримання доньки від першого шлюбу, суд вважає недоведеними належними достатніми та допустимими доказами , оскільки наявність лише копії виконавчого листа не свідчить про фактичну сплату боржником аліментів на утримання доньки. І неможливість сплати аліментів у заявленому розмірі позивачем. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 19.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовій збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved