Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

18 червня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнила. В обґрунтування своїх уточнених вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором дарування від 06 жовтня 1997 року, та згідно з договором довічного утримання від 10 вересня 1996 року. Разом з тим, у належному їй домоволодінні, зареєстровано її сина [PERSON] . Фактично відповідач з листопада 2017 року до моменту взяття його під варту у грудні 2018 року не проживав у вказаному домоволодінні. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку, в сплаті комунальних послуг, всі витрати на утримання будинку на протязі останніх років несе позивач. З огляду на те, що відповідач більше одного року, до його взяття під варту, без поважних причин не проживав в будинку [ADDRESS] , при цьому комунальні платежі не сплачує і не утримує його, а реєстрація відповідача порушує її права, як власника нерухомого майна вільно розпоряджатися і користуватися своїм майном, позивач була вимушена звернутися до суду та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та позивачеві надано семиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків цієї позовної заяви. З огляду на те, що позивачем були усунені недоліки позовної заяви вказані судом, ухвалою судді від 01 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 37). У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте від останньої надійшла заява, в якій вона просить суд здійснити розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше ним було подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, обставини викладені позивачем в позовній заяві підтверджує. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , згідно з договором дарування від 06 жовтня 1997 року, за яким гр. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 7/13 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12), та відповідно до договору довічного утримання (оформленого російською мовою) від 10 вересня 1996 року, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] 6/13 частин будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до довідки, виданої Відділом обліку та моніторингу ГУДМС в Дніпропетровській області від 07 вересня 2020 року за № 3243/2, наданою на запит суду, за вказаною адресою: [ADDRESS] , з 06 листопада 1996 року зареєстровано громадянина [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] зареєстрований, однак не проживає з 2007 року по 2017 рік, у вказаний період він проживав у батька в Харківській області, в серпні 2017 року став проживати в будинку матері [PERSON] до листопада 2017 року, з листопада 2017 року до грудня 2018 року (моменту взяття під варту) за адресою матері не проживав, без поважних причин, з грудня 2018 року [PERSON] відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Указані обставини підтверджуються: актом складеним головою квартального комітету № 20 від 02 липня 2020 року [PERSON] за підписами мешканців будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] на [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який наданий позивачем до суду (а.с. 31); довідкою № 26/5-242 від 26 грудня 2019 року Державної установи "Жовтоводська виправна колонія № 26" (а.с. 7); вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та, за сукупністю вироків, йому призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі (а.с. 9-10). Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом установлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, до початку відбування ним покарання за вироком суду, не проживав більше одного року в будинку [ADDRESS] , де право власності належить позивачеві, при цьому з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання в зазначеному житловому будинку в період часу з листопада 2017 року до грудня 2018 року відповідач суду не надав, позов визнав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved