Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

15.08.2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, в якій вказала, що згідно розподілу квартир Житлово-будівельного кооперативу [ADDRESS] яка розташована на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку і складається з чотирьох кімнат загальною площею 81,1 кв.м. Вартість квартири нею оплачено в повному обсязі. Станом на 01.06.2016 року право власності на дану квартиру не зареєстровано, оскільки житловий будинок, в якому знаходиться квартира, не зданий в експлуатацію до 2012 року. Основні конструкції будинку та квартири, санітарно-гігієнічні умови відповідають вимогам експлуатації, будівельні матеріали відповідають діючим нормативним документам. На підставі вищевикладеного позивачка просить визнати за нею право власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 81,1 кв.м. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак від її представника [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він позов підтримав, з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити, справу слухати у його відсутність та у відсутності його довірительки. Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу № 3 в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] (позивачка) належить на праві власності квартира [ADDRESS] пайові внески сплачені повністю. Заборгованості за [PERSON] станом на 12.08.2015 року по ЖБК немає, що підтверджується довідкою про право власності на квартиру № 23 від 12.08.2015 року, виданої ЖБК № 3, (а.с. 7). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 27.07.2016 року відомості щодо нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] у Реєстрі відсутні (а.с. 11). Відповідно до технічної документації, а саме: технічного паспорта на квартиру, висновку про вартість об'єкта оцінки від 31.08.2015 року та звіту про проведення технічного обстеження від 20.09.2016 року встановлено, що квартира № 5 в п'яти-поверховому житловому по [ADDRESS] загальною площею 81,1 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м. (чотири кімнати по 16,6 кв.м, 12,8 кв.м, 12,1 кв.м., 9,6 кв.м, кухня - 8,5 кв.м, ванна кімната - 4,3 кв.м, коридор - 11,9 кв.м, комора - 0,8 кв.м, балкон - 2,3 кв.м, лоджія - 2,2 кв.м), загальною вартістю 161106 грн., відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, та готова до експлуатації (а.с. 8-9, 10, 22-36). Відповідно до ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ч.2. ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Таким чином, суд вважає, що незалежно від отримання правовстановлюючого документу на спірну квартиру [ADDRESS], [PERSON], як член ЖБК № 3, яка повністю сплатила пайові внески, є власником цієї квартири. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положенням ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом,встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року"Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 316-319, 328, 331, 384, 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 р.), п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», ч.2. ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію», ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: approved