Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа ВДВС Миколаївського РУЮ в якому просить суд зняти арешт зі всього належного йому рухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18162344 від 15.04.2014р. державним виконавцем ВДВС Миколаївського районного управління юстиції. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що державним виконавцем ВДВС Миколаївського районного управління юстиції винесено постанову від 15.04.2014р. про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо всього належному йому рухомого та нерухомого майна. Зазначає, що дане виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого листа про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини його доходу. Вказує, що заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня, а тому вважає порушеним його право власності. В судове засідання позивач не прибув, однак його представник надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, однак була повідомлена про час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки). Представник ВДВС Миколаївського РУЮ також не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. За таких обставин, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.01.2007 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції від 16.02.2007 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29.04.2014 розмір аліментів, що стягуються з боржника [PERSON] на утримання сина [PERSON], було зменшено з ? до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.09.2014 розмір заборгованості по аліментам, що стягуються з боржника було зменшено до 5594 грн. 88 коп. Станом на день розгляду заяви заборгованість по аліментам у боржника відсутня. Раніше, 15.04.2014, постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції накладено арешт та заборона відчуження на все належне боржнику рухоме майно, у тому числі автомобіль. На даний час у боржника виникла необхідність розпорядитися належним йому транспортним засобом. Але через накладений державним виконавцем арешт боржник цього зробити не може. Вирішуючи дану справу суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Судом встановлено, що позивач має зобовязання із періодичної сплати аліментів на користь [PERSON] У звязку із наявною заборгованістю по їх сплаті державним виконавцем підставно накладено арешт на майно боржника, у відповідності до\~ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження"\~для забезпечення реального виконання рішення суду. Проте судом також беззаперечно встановлено, що на час розгляду даної справи в суді, у позивача як боржника по виконавчому провадженні відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Така обставина справи свідчить про те, що на даний час відсутні підстави для вжиття заходів щодо забезпечення реального виконання рішення суду шляхом накладення арешту на все майно боржника. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При розгляді даної справи суд дійшов до висновку, що існування арешту на все майно позивача після реального виконання ним обовязку по оплаті заборгованості з аліментів, є порушенням його права на розпорядження належним йому майном. Суд вважає, що обовязок по сплаті аліментів є таким, що має періодичний характер, і триватиме до повноліття дитини, а тому виключно для забезпечення виконання боржником вже існуючої заборгованості може бути накладено арешт на його майно, однак існування такого арешту для забезпечення платежів, строк сплати яких ще не настав не відповідає положенням чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Outcome: approved