Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

24 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. З 14 вересня 2016 року шлюб між нею та відповідачем офіційно розірвано. Відповідач є працездатною особою, отримує дохід, має нерухоме майно, інших утриманців не має, його стан здоровя дозволяє працювати, тому він може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти розгляду справи без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій не запеперчував проти задоволення позовних вимог, не заперечував проти розгляду справи без його участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №118380, виданого 04 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, сторони уклали шлюб, актовий запис №233 (а.с. 4). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.6). Згідно із свідоцтвом про народження серії № І-ЖС №009523, виданого 12.05.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, сторони є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис 180 (а.с. 5). Згідно\~зі ст.180 СК України\~на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин є відповідні норми\~СК України. \~\~\~\~\~\~\~\~ Сукупність вищенаведених фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення у відповідача аліментного зобов'язання. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно\~із ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст.184 цього кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. При вирішенні питання про стягнення аліментів та визначенні їх розміру суд враховує стан здоровя дитини, її матеріальне становище, а також те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини, при цьому відповідач є здоровим та працездатним, працює, отримує заробітну плату. З урахуванням зазначених обставин, інтересів дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов є законним та підлягає задоволенню. Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, визначивши їх у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved