Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він та його сестра [PERSON] є власником будинку № 29 по вулиці Тамбовській у м. Словянську Донецької області. На теперішній час, позивач проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою. Колишня дружина Позивача - відповідач [PERSON], зареєстрована у\~вищевказаному будинку,\~але не проживає за цією адресою близько двох років. Її місце проживання невідоме, оскільки сторони між собою не спілкуються, особистих речей у будинку не має, позивач перешкод відповідачу у користуванні будинком не здійснює. Позивач змушений нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим бажає зняти з реєстрації відповідача на підставі рішення суду. Просив суд\~визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 29 по вулиці Тамбовській у м. Словянську Донецької області. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач - [PERSON], належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявився. 24 січня 2019 року надав до суду Заяву, в якій просив суд справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягали, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.17). Відповідач - [PERSON], належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи (а.с.21), у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого, 06 квітня 2018 року, приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1353, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 часток житлового будинку № 29 по вулиці Тамбовській у м. Словянську Донецької області, після смерті [PERSON], яка померла 22 листопада 2015 року (а.с.11). [PERSON] на правів приватної власності належить вищевказана частка житлового будинку, що обєктивно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 119977612 (а.с.13). Відповідно до Довідки про склад сімї від 26 грудня 2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.6). Згідно з\~[PERSON] №\~926\~від 26\~грудня 2018\~року,\~виданого керівником\~комітету мікрорайону\~«Северний» міста\~Словянська,\~гр.\~[PERSON]\~дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], та проживає разом із сином [PERSON]. Мати - [PERSON] з березня 2017 року перестала приймати участь у вихованні сина, пішла з дому та не повернулася по теперішній час, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON]П.(а.с.5). Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У відповідності до ст. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. На підставі\~досліджених у\~судовому засіданні\~доказів,\~суд вважає\~за можливе\~задовольнити позовні\~вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] не наполягав на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved