Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

6 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Середпільцівської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві зазначає, постановою Радехівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року її адміністративний позов задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 7 від 07 липня 2014 року «Про звільнення з роботи спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях», поновити її на посаді спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області та стягнуто із Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області на її користь 14421 гривень 76 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в дохід держави судовий збір в сумі 1900 гривень 08 копійок. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення в її користь виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року апеляційну скаргу Середпільцівської сільського голови задоволено частково, змінено постанову Радехівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року, викладено абзац третій резолютивної частини постанови в такій редакції: «поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області з 8 липня 2014 року. В решті постанову суду залишити без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року прийнято відмову від касаційної скарги Середпільцівської сільської ради на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 11.02.2015 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2015 року, закрито провадження по справі. Судове рішення про поновлення її на займаній посаді було виконане відповідачем лише 20 листопада 2015 року на підставі розпорядження сільського голови № 4 від 20 листопада 2015 року. У зв»язку з цим вона звернулася до відповідача з вимогою про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за наступний період, ніж було стягнуто судом у вищезгаданій справі - аж по день поновлення на роботі, тобто, виплати їй відповідних сум за період з 11 лютого 2015 року по 19 листопада 2015 року. Проте, відповідач відмовився виплачувати належну їй до виплати суму грошових коштів, що і стало підставою для звернення до суду. Просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача, Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області, на її користь суму грошових коштів у розмірі 18216 (вісімнадцять тисяч двісті шістнадцять) гривень 96 ( дев»яносто шість) копійок за час вимушеного прогулу. В судове засідання позивач не з»явилася, її представником [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони - позивача, просив позов задовольнити, у випадку перевірки правильності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторона позивача не заперечує про стягнення коштів у більшому розмірі (а.с.16). В судове засідання представник відповідача не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги покладають на розгляд суду (а.с.15). Відповідно до ч.1,2 ст.158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Перевіривши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Суд встановив, що постановою Радехівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року адміністративний позов [PERSON] задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 7 від 07 липня 2014 року «Про звільнення з роботи спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях», поновити її на посаді спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області та стягнуто із Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області на її користь 14421 гривень 76 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в дохід держави судовий збір в сумі 1900 гривень 08 копійок. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення в її користь виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць (а.с.19-23). Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року апеляційну скаргу Середпільцівської сільського голови задоволено частково, змінено постанову Радехівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року, викладено абзац третій резолютивної частини постанови в такій редакції: «поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області з 8 липня 2014 року. В решті постанову суду залишити без змін (а.с.4-5). Вказана постанова набрала законної сили, доказів про її скасування суду не подано. Судове рішення про поновлення її на займаній посаді було виконане відповідачем лише 20 листопада 2015 року на підставі розпорядження сільського голови №4 від 20 листопада 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.29-31). Відповідно до частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Львівський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 25 травня 2015 року вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачу належить виплатити 14421 гривень 76 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В силу вимог частин 1, 2 статті 235 Кодексу Законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (інформаційний лист від 27.09.2012 року №10-1389/0/4-12постанова від 23 січня 2012 р. № 6-87 цс 11). Оскільки розпорядження про поновлення позивача на роботі було винесено 20 листопада 2015 року, тому до часу вимушеного прогулу також входить період з 11 лютого 2015 року по 19 листопада 2015 року, тобто період протягом якого [PERSON] вимушено не працювала на посаді, з якої її звільнено незаконно, тому її вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставними. Наявними в матеріалах справи табелями обліку робочого часу підтверджується, що позивач за два календарних місяці до звільнення не мала повного заробітку, тому судом для визначення середньоденного заробітку взято повні відпрацьовані місяці, які перебували перед звільненням, зокрема це лютий 2014 року та березень 2014 року 2014 року, з яких вбачається, що позивач отримала заробітну плату в розмірі 1591 гривні 25 копійок у лютому 2014 року та 2 3003 гривні 78 копійок у вересні 2014 року, тобто всього отримав 3 895 гривень 03 копійки (а.с.32, 33,39). Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення 3895 гривень 03 копійки на 40 днів ( по 20 робочих днів у 2012 року) та становить 97 гривень 37 копійок. Позивач поновлена на роботі 20 листопада 2015 року, тому кількість робочих днів у період з 11 лютого 2015 року по 19 листопада 2015 року (день поновлення) становить 192 робочі дні. Втрачений заробіток за період вимушеного прогулу за період з 11.02.2015 року по 19.11.2015 року включно (після поновлення на роботі), проводиться з розрахунку: середньоденну заробітну плату слід помножити на 192 дні (лютий 2014 року - 20 дні, березень 2014 року - 20 днів), що буде дорівнювати 18695 гривень 04 копійки, які належать для виплати позивачу як втрачений заробіток за час вимушеного прогулу. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved