Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася в суд з позовом до Чернелицької селищної ради, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за позивачкою [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Незалежності, 26 в с. Хмелева Городенківського району Івано-Франківської області в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно довідки № 821 виданої 17.12.2016р. головою колгоспного двору по вул. Незалежності,26 в с. Хмелева Городенківського району була [PERSON]. Згідно з заповітом [PERSON] усе своє майно заповіла своєму синові [PERSON] (чоловіку позивачки). 13 листопада 2004 року [PERSON] померла. На момент її смерті у вказаному господарстві проживав її син [PERSON], тому фактично прийнявши спадщину після смерті матері він став власником вищезгаданого житлового будинку, однак свої права юридично не оформив. 16 липня 2005 року [PERSON] помер. Звернувшись із заявою до Городенківської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, позивачка отримала Постанову державного нотаріуса від 20.12.2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на вищезгаданий житловий будинок. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку, що знаходиться по вул. Незалежності, 26 в с. Хмелева Городенківського району ринкова вартість його становить 63691,00 грн. Сторони, їх представники в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності; позивачка позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити; представник позивача зазначила, що з рішенням суду буде згідна; Чернелицька селищна рада не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом за [PERSON]; відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнають повністю. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Довідкою № 821 виданою 27.12.2016 року виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку по вул. Незалежності,26 в с. Хмелева, який відноситься до колгоспного двору, були зареєстровані: [PERSON], померла 13.11.2004р.; [PERSON], помер 16.07.2005р.; [PERSON], [INFO]; [PERSON], 1981р.н. та [PERSON], [INFO] За заповітом, посвідченим 19.02.2002 р. секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради, [PERSON] заповіла [PERSON] власний житловий будинок, господарські приміщення, земельний і майновий пай, все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона по закону матиме право. [PERSON] померла 13 листопада 2004 року у віці 83 років в с. Хмелева, актовий запис № 36 від 13.11.2004 р., що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 175155, виданого 13 листопада 2004 р. виконкомом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] до складу її сімї входили: син [PERSON] та невістка [PERSON], [INFO], що доводиться довідкою № 822, виданою 27.12.2016 року виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Отже, син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері. [PERSON] помер 16 липня 2005 року у віці 48 років в с. Хмелева, актовий запис № 22 від 18.07.2005 р., що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 008029, виданого 18 липня 2005р. виконкомом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. На час його смерті був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 334690, виданого 15.11.1980 року Кунисівською с/радою Городенківського району доводиться, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 15 листопада 1980 року, актовий запис № 23. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з Павлюк на [PERSON]. Копією свідоцтва про народження серії ІІ-НМ № 381640, виданого 05 листопада 1981 р. Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджено, що батьками [PERSON], яка народилась 20.10.1981 року, є [PERSON] та [PERSON]. Копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 015749 свідчить про те, що після одруження прізвище дружини [PERSON]. Копією свідоцтва про народження серії ІІ-НМ № 427255, виданого 17 травня 1983 р. Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджено, що батьками [PERSON], яка народилась 05.05.1983 року, є [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації 07.03.2002 р. шлюбу з [PERSON], прізвище дружини Лаврів, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії 1-НМ № 078827, виданого 07.03.2002 року виконкомом Чернелицької селищної ради Городенківського району. Отже, спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] є його дружина, позивачка [PERSON] та діти, відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Довідкою № 75 від 20.03.2017р., виданою Чернелицькою селищною радою, стверджено, що відповідно до виписки з погосподарської книги №1 особовий рахунок №0076, на час смерті [PERSON], який помер 16.07.2005 року в господарстві по вул. Незалежності, 26 в с. Хмелева Городенківського району проживала дружина [PERSON], [INFO] Наведене свідчить про те, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка. До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Незалежності,26 в с. Хмелева Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка зверталась до Городенківської районної державної нотаріальної контори. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1789/02-31 від 20.12.2016 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 16.07.2005 року, на житловий будинок, що знаходиться в с. Хмелева по вул. Незалежності,26 Городенківського району з посиланням на те, що спадкоємець [PERSON] не надала оригіналу документа, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгаданий житловий будинок. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 26 по вул. Незалежності в с. Хмелева встановлено, що житловий будинок збудований в 1960-1985 р., інші господарські будівлі збудовані в 1960, 1965, 1970, 1990 роках. Як вбачається із Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 66,1 кв.м.) № 03112016_00084 від 03.11.2016 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Хмелева вул. Незалежності, 26 Городенківського району на 03.11.2016 р. - становить 63 691 грн. За даним домогосподарством закріплена земельна ділянка площею 0,85 га, що доводиться довідкою № 776 виданою 13.12.2016 року виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 81047077 від 23.02.2017р. свідчить про те, що право власності на будинок № 26 по вулиці Незалежності в с. Хмелева Городенківського району не зареєстровано. Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на будинок, спадкоємець за законом [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON], права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1222,1258, 1241, 1261,1274, 1268,1269, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved