Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

26 жовтня 2018 року представник Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» надіслав засобами поштового зв'язку на адресу суду позовну заяву до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17552 грн. 78 коп. та витрати на судовий збір. В обґрунтування заявленого позову Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», посилається на те, що відповідно до договору № 3428W від 26 листопада 2012 року про відкриття та обслуговування рахунку і випуску платіжної картки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та [PERSON], останньому було надано кредит у розмірі 9800 грн., зі сплатою 26% річних за користування кредитом на строк дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30 січня 2018 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 17552 грн. 78 коп., яка складається з тіла кредиту - 9665 грн. 46 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 3064 грн. 49 коп., інфляційного збільшення заборгованості - 3971 грн. 48 коп., трьох процентів річних від суми заборгованості - 851 грн. 35 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення на сайті, про причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 листопада 2012 року за договором № 3428W про відкриття та обслуговування рахунку і випуску платіжної картки, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 9800 грн., зі сплатою 26% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (п. 1.1.1, 1.1.4 договору). 26 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено додатковий договір № 2 до договору № 3428W про відкриття та обслуговування рахунку і випуску платіжної картки, згідно якого підпункт 1.1.4 розділу 1 договору викладено в наступній редакції: "Банк встановлює клієнту кредит у сумі 9800 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованої і складає 26 % річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає нуль грн. За умов безготівкового розрахунку платіжної карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом грейс-періоду складає 0,001 процентів річних" Однак, відповідач в порушення умов договору не виконав взятих на себе обов'язків, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла станом на 30 січня 2018 року заборгованість на загальну суму 17552 грн. 78 коп., яка складається з тіла кредиту - 9665 грн. 46 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 3064 грн. 49 коп., інфляційного збільшення заборгованості - 3971 грн. 48 коп., трьох процентів річних від суми заборгованості - 851 грн. 35 коп. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 оку № 6-2129цс16. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved