Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Станівська сільська рада Мукачівського району про визнання втративши право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що є головою дворогосподарства та власником будинку [ADDRESS]., що підтверджується даними по господарської книги сільської ради. Відповідач не проживав та не проживає за даною адресою вже тривалий час. Зазначене вище негативно відображається на праві позивача володіти, користуватися майном, ускладнює можливість отримання довідок та субсидій на комунальні послуги. З урахуванням наведеного в позовній заяві позивач просить Визнати [PERSON], [INFO] (ІН[NUMBER]) втратившим право на користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти постановлення рішення в заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату час та місце слухання справи через оголошення у пресі в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є є головою дворогосподарства та власником будинку [ADDRESS]., що підтверджується даними по господарської книги сільської ради та іншими доданими належними доказами по справі . Наданими суду доказами підтверджується, що відповідач не проживає за вказаною адресою, однак, залишається зареєстрованим в будинку, що завдає позивачу труднощі матеріального характеру, пов'язані з оплатою комунальних послуг та позбавляє його права належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, що тягне за собою порушення вимог ст.150 ЖК України. Власник майна, а в даному випадку будинку, відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення не були пов'язані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. 2 із 3 Принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб визначений ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що відповідач, будучи зареєстрованим у будинку не проживає в ньому понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк та не цікавиться вказаним житлом, не несе ніяких витрат щодо сплати комунальних послуг, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. До того ж, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку. Судові витрати покласти на відповідача. Також, підлягають стягненню з відповідача витрати пов'язані з публікацією оголошення в газеті "Новини Закарпаття" про виклик відповідача, які розраховуються у відповідності розміру оголошення, а саме: вартість 1 сантиметру оголошення становить 2,00 грн + 20 % ПДВ (6 мм х 4,5 мм) х 2 = 54,00 + 20%= 64,80).

Outcome: approved