Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~22 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 8 з надвірними будовами та спорудами по вул. Інгульська в с.Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за цією ж адресою, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 26 березня 2005 року. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті батька [PERSON] залишилося вищевказане спадкове майно. Він та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги. На час смерті батька [PERSON] був із ним зареєстрований, тому вважається таким, що спадщину прийняв, однак останній такого бажання та наміру не мав, при цьому з відповідною заявою до нотаріуса не звернувся, що нині перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав на вказане майно в цілому. Більш того, оформленню спадкових прав перешкоджає втрата оригіналів правовстановлюючих документів щодо цього майна, через що за захистом своїх спадкових прав він був змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та пояснив про вищевикладене. Відповідач [PERSON] проти задоволення вказаних позовних вимог не заперечував, пояснив, що дійсно не бажав приймати спадщину після смерті батька, але не був обізнаний про необхідність звернення із заявою про це до нотаріуса. Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району свого представника до суду не направила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть 1-ФП № 000187, [PERSON] помер 26 березня 2005 року, про що М-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 13 від 28.03.205 року (а.с. 19). Згідно копії договору купівлі-продажу від 6 жовтня 1971 року [PERSON] придбав житловий будинок в с. М-Ларине Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 21). За даними Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05.11.2015 року, станом на 28.12.2012 року право власності на житловий будинок № 8 по вул. Інгульській в с.Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області зареєстровано за [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до копії державного акту серії МК № 06346, [PERSON] також належала земельна ділянка в с.М-Ларине по вул. Інгульській 8 Жовтневого району Миколаївської області площею 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 22). Згідно даних М-Ларинської сільської ради, на час смерті [PERSON] із ним був зареєстрований його син [PERSON] (а.с. 23), за чого, останній вважається таким, що спадщину фактично прийняв. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом, та про які він вказує у своїй позовній заяві підтверджуються письмовим розясненням нотаріуса від 23.10.2015 року № 435/02-14/95-2015 (а.с. 28 ) Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Однак відповідач [PERSON], не маючи наміру приймати спадщину, належним чином від неї не відмовився, що на даний час також перешкоджає позивачу нотаріально оформити свої спадкові права на спадкове майно в цілому. Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає. За даними копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 54-67). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має можливості через неподання вчасно іншим спадкоємцем до нотаріальної заяви про відмову від спадщини. Враховуючи, що прийняття спадщини є правом спадкоємця, а не його обовязком, та відповідач [PERSON] заявив про відсутність наміру вступу у спадкові права після смерті батька, суд дійшов висновку про захист спадкових прав [PERSON] як єдиного спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON]. Щодо належності спірного майна до спадкової маси, то останнє підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що, відповідно до вимог ст.ст.1261 Цивільного кодексу, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON], який спадщину прийняв, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України його право на спадщину гарантовано державою, однак можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпана, тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право [PERSON] підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved