Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача 2929 грн. (дві тисячі девятсот двадцять девять гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 3000 грн. (три тисячі гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.07.2017 року об 11 год., він рухався на своєму автомобілі «KIA SOUL», державний реєстровий номер [NUMBER] по вул. Є.Котляра зі сторони вул. Полтавський Шлях, в районі Південного вокзалу, навпроти будинку №8/10в, по вул. Є.Котляра з його автомобілем допустив зіткнення «Ford Fiesta», державний реєстровий номер [NUMBER], який до зіткнення з його авто рухався у зустрічному напрямку та водій якого [PERSON] невдало намагався розвернутися. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав пошкодження заднього бампера, чим була заподіяна матеріальна шкода, загальна вартість якої складає 2929 грн. Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 18.08.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, протиправними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода у сумі 3000 гривень, яка полягає у тому, що після ДТП позивач змушений був змінити свій життєвий уклад, переживає душевні страждання, став з острахом керувати автомобілем, внаслідок ДТП втратив сон, додатково заподіює моральні страждання категорична відмова відповідача у добровільному відшкодуванні шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні, викладеним вище Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що у нього відсутні кошти на відшкодування матеріальної шкоди. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що він 10.07.2017 року об 11 год. 05 хв., керуючи автомобілем «Ford Fiesta», державний реєстровий номер [NUMBER], виконуючи поворот ліворуч, не вибрав безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та здійснив зіткнення з автомобілем «KIA SOUL», державний реєстровий номер [NUMBER], який рухався у зустрічному напрямку. Вказана постанова набрала законної сили. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 810473, позивач всюков [PERSON] є власником автомобіля «KIA SOUL», державний реєстровий номер [NUMBER]. Відповідно до Рахунку на сплату від 09.08.2017 року, вартість ремонтних робіт, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заднього бамперу автомобіля «KIA SOUL», державний реєстровий номер [NUMBER] складає 2929 грн. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому діючим законодавством України. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи є власник. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині відшкодування відповідачем спричиненої йому матеріальних збитків в сумі 2929 грн. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди [PERSON] в розмірі 3000,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до\~вимог ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення ії прав. Підстави\~\~відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~ст. 1167 ЦК України, а саме: наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних\~\~чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних\~\~фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. У звязку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП позивач [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях в наслідок пошкодження його майна, перебуванні у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на\~ порушення звичного укладу життя. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, як особи, яку визнано винною у скоєнні ДТП, підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved