Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 09 листопада 2013 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 892. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років, сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, такими як повага до позивачки, створення доброзичливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина. Позивачка переконана, що відновити сімейні стосунки із відповідачем та зберегти родину є неможливим. Спільного господарства сторони не ведуть, спір з приводу поділу спільного майна чи місця проживання дитини відсутній. Крім того, відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою родину. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний її надавати, оскільки має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має. У зв'язку із викладеним, позивачка вимушена була звернутися до суду та просити ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду заяви, у судове засідання не зявилась, засобами електронної пошти надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідача (ч.5\~ст.74 ЦПК України). Суд зважає, на те, що згідно даними Мінсоцполітики, відповідач [PERSON] не є внутрішньо переміщеною особою. Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9\~ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр». Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.\~\~ З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно\~ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.\~\~ Так, судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб Серія: І-НО №340078, з 09 листопада 2013 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 20). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження: Серія: І-НО № 589408 (а.с. 4). Протягом останніх двох років, сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. Відповідач нехтує сімейними цінностями, такими як повага до позивачки, створення доброзичливої морально-психологічної атмосфери. Між сторонами постійно виникають сварки. Відновити сімейні стосунки із відповідачем та зберегти родину є неможливим. Спільного господарства сторони не ведуть. Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, разом із [PERSON] прибув також і малолітній [PERSON], [INFO]( а.с.6). Згідно із даними Мінсоцполітики за № 9116/о/14-16/081 від 23 червня 2016 року, відповідач [PERSON] не є внутрішньо переміщеною особою(а.с.18). Спору з приводу поділу спільного майна чи місця проживання дитини відсутній. Крім того, відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою родину. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний її надавати, оскільки має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має. Суд виходить з вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Дитина залишається із матірю. Відповідно\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідачка після розірвання шлюбу просить\~\~залишити\~\~їй прізвище « Марченко », суд приходить до висновку, що слід його залишити. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~і\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У ч. 2\~ст. 181 СК України, зазначається, що за рішенням суду кошти на утримання дітей можуть бути присуджені у частці від доходу батька (матері). Згідно із ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, у\~постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~надано\~\~рекомендації,що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан\~\~здоров'я,\~\~матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних\~\~чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачкою, має задовільний стан здоров'я, власних доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідач є працездатним, утриманців не має, аліментів більше нікому не сплачує, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання сина необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Відповідно положень ч.1\~ст. 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання сина не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення [PERSON] повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно із вимогами\~ст. 367 ЦПК України\~підлягає негайному виконанню. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі. Як видно із витягу газети "Урядовий кур'єр", дійсно,\~були здійснені оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, вартість якого, згідно із наданою позивачкою квитанцією, склала 693 грн. 00 коп. Також, як видно з платіжного доручення, позивачкою, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, був сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Відповідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене, а також те, що позов судом задоволений повністю, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати позивачки повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 693 грн. 00 коп., та судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., який нею був сплачений при зверненні до суду із вимогою про розірвання шлюбу. В дохід держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. в частині позовних вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved