Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

20.06.2018 [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 2010 року до жовтня 2012 року, мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, позивач вказує, що після розлучення відповідач не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально її не підтримує. За вказаних обставин та посилаючись на положення ст. 164 СК України, позивач вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, адже він, в порушення вимог ст.150 СК України, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та фактично самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, щодо чого, серед іншого, відповідач й сам не заперечив в своїх письмових поясненнях, наданих Службі у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов визнали. Відповідач надав суду нотаріальну заяву про визнання позову. Третя особа Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації свого представника в судове засідання не направила, надіславши при цьому заяву, в якій просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутністю її представника. Крім того, на адресу суду подано висновок від 04.09.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] За вказаних обставин, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за наданими доказами. Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.08.2010 по 23.10.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину: сина [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 11.06.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, зазначає, що після розлучення і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально не підтримує, що, в свою чергу, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками та самоусунення від виховання та утримання своєї дитини. Так, як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2018 за №106-8171 щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], встановлено, що сторони фактично проживають окремо з липня 2011 року, весь цей час [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, всі питання щодо виховання, утримання, розвитку та навчання дитини мати вирішує самостійно. Крім того, відповідно до заяви від 10.07.2018, посвідченої ПН КМНО Бондаренко Г.О., [PERSON] зазначено, що він не виконував та не бажає виконувати батьківських обов"язків щодо малолітнього сина [PERSON] та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. На виклики Органу опіки та піклування щодо розгляду ваказаного питання, жодного разу не з"явився. Враховуючи інтереси дитини, Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Вказані обставини відповідач підтвердив й в своїй заяві про визнання позову, яка надійшла до суду 17.07.2018. Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню дитини знайшли своє підтвердження в підготовчому засіданні та визнані самим відповідачем, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Крім того, порядку, визначеному ст.ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved