Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що через мережу Інтернет на сайті Інтернет видання «Обозреватель», що належить ТОВ «Золота середина» було розміщені статті із недостовірною інформацією щодо нього, а саме: [INFO] за адресою [INFO] розміщена стаття під заголовком « [INFO] » та за адресою [INFO] розміщена стаття під заголовком «[INFO]». Посилаючись на те, що поширена у вказаних статтях інформація не відповідає дійсності, позивач просить визнати її недостовірною, такою, що порочить його гідність, честь та ділову репутацію; зобов`язати ТОВ «Золота середина» спростувати вищезазначену інформацію, шляхом розміщення тексту відповідного спростування в мережі Інтернет на сайті Інтернет видання «Обозреватель» на головній сторінці порталу та стягнути з ТОВ «Золота середина» на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов із викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила позовні вимоги та просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що поширена у вказаних статтях інформація є оціночними судженнями та в деяких абзацах взагалі не стосується позивача і не порочить його гідність, честь та ділову репутацію позивача. При цьому, посилаючись на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перна проти Італії» (Perna v. Italy), представник відповідача наголосила, що журналістська свобода також включає можливість або навіть провокації, а згідно із пунктом 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сюрек проти Туреччини» (Surek v. Turkey). Також, представник відповідача зазначила, що позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами завдання та розміру моральної шкоди, яка, на його думку, підлягає стягненню . Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено наступне. [INFO] ТОВ «Золота середина» в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет видання «Обозреватель» за адресою [INFO] , розміщено статтю під заголовком «[INFO] » наступного змісту: « [PERSON] ей поддакивал. Не станет же он обьяснять докучливым гостям, что сам был инициатором этого союза и использовал весь свой отцовскии авторитет, чтобы убедить дочь согласиться на брак с [PERSON]. » «Но как-тo [PERSON] пришла домой и спроста у папы, может ли он помочь её арабскому приятелю с арендой российских танкеров? [PERSON] удивился: зачем молодому бизнесмену, занимающемуся элитной недвижимостью, танкеры? [PERSON] ответа на этот вопрос не знала, и [PERSON] попросил организовать встречу с [PERSON]. Эта встреча состоялась в лондонской гостинице « Ham Yard ». Опытный [PERSON] сразу сообразил, чью нефть собирается перевозить его будущий зять.» «Он покупает по дешевке нефть у «Исламского государства», выдаёт её за нефть, добытую на месторождениях подконтрольного Кремлю полевого командира [PERSON] , и продаёт в Европе по рыночным ценам.» « [PERSON] немедленно согласился помочь с арендой танкеров и войти в бизнес молодого человека, его удерживало только одно. Опасение, что его кинут.» «В тот вечер [PERSON] впервые услышала, что ради огромных прибылей ей придётся расстаться с [PERSON] и выйти замуж за [PERSON]. » «Когда [PERSON] узнал, что ему во имя бизнеса придётся стать мужем [PERSON] , он задал ей единственный вопрос: «Есть ли у тебя в роду евреи?". Растерянная [PERSON] не знала, что сказать и пообещала спросить у папы. И спросила. В тот же вечер. «Евреи? Какие евреи? Что за глупости? Откуда у тебя в роду могут быть евреи?» - ответил ей сын [PERSON] и [PERSON]. Об этом и известили жениха, которий иных препятствии к браку не видел.» «Организовать перевозку в Европу нефти «Исламского государства» оказалось сложнее, чем предполагалось. Маршрут был проложен по кратчайшему пути - через Мальту и Италию. Но тамошние чиновники оказались вовсе не дураками и не были склонны верить состряпанным документам, подтверждающим легальность перевозимой нефти. Тем болем, что Европа вовсе не считала генерала [PERSON] законным представителем Ливии. Но нет таких препятствий, которые не смог бы преодолеть [PERSON] на пути к девятизначному счёту в офшорной зоне. Как ему удалось убедить власти Мальты и Италии принимать танкеры из Ливии, остаётся загадкой.» «Пока же будем довольствоваться тем, что мы знаем ответ на вопрос: кто же финансировал «Исламское государство», кто помогал исламистам перевозить и продавать нефть, зарабатывая на этом сотни миллионов долларов. Мы это знаем. Во всяком случае о том, что касается ливийской группировки - бригады « Баттар », ещё не разбитой и не ослабленной, в отличие от сирийских и иракских подразделений.». [INFO] ТОВ «Золота середина» в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет видання «Обозреватель» за адресою [INFO] , розміщено статтю під заголовком « [INFO] » наступного змісту: «[INFO]» «Российский олигарх [PERSON] вынудил свою дочь вступить в брак по расчёту ради того, чтобы зарабатывать миллиарды на торговле нефтью с террористами «Исламского государства» (ИГИЛ)» «[PERSON] и [PERSON] стали посредниками террористов в схемах транспортировки черного золота в цивилизованные страны. И именно с этого момента началась история сотрудничества ливийцев с путинским олигархом [PERSON].» « [PERSON] боялся обмана со стороны непроверенного партнёра, поэтому решил привязать его к своей семье, чтобы получить гарантию выплаты обещанных средств за помощь в перевозке нефти ИГИЛ в Европу. Ради этого он убедил дочь расстаться с возлюбленным [PERSON] , с которым девушка встречалась около двух лет и уже готовилась к свадьбе. Более того, ради миллиардных прибылей на нефти террористов [PERSON] отказался от своих корней и заставил сделать это и дочь.». Крім того, інформація ідентичного змісту у перекладі на українську мову міститься в україномовних варіантах статей « [INFO]» за посиланням в мережі Інтернет [INFO] та «[INFO]» за посиланням в мережі Інтернет [INFO]. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачає, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Факт поширення відповідачем в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет видання «Обозреватель» вказаних вище статей представник відповідача в судовому засіданні не заперечила. З урахуванням способу поширення даної інформації через мережу Інтернет, суд вважає, що її було доведено до відома невизначеному колу осіб. Зокрема, всупереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, представником відповідача під час розгляду справи не підтверджено відповідними і належними доказами достовірність поширеної відповідачем інформації про те, що: « [PERSON] ей поддакивал. Не станет же он обьяснять докучливым гостям, что сам был инициатором этого союза и использовал весь свой отцовскии авторитет, чтобы убедить дочь согласиться на брак с [PERSON]. » «Но как-тo [PERSON] пришла домой и спроста у папы, может ли он помочь её арабскому приятелю с арендой российских танкеров? [PERSON] удивился: зачем молодому бизнесмену, занимающемуся элитной недвижимостью, танкеры? [PERSON] ответа на этот вопрос не знала, и [PERSON] попросил организовать встречу с [PERSON]. Эта встреча состоялась в лондонской гостинице «Ham Yard». Опытный [PERSON] сразу сообразил, чью нефть собирается перевозить его будущий зять.» «Он покупает по дешевке нефть у «Исламского государства», выдаёт её за нефть, добытую на месторождениях подконтрольного Кремлю полевого командира [PERSON] , и продаёт в Европе по рыночным ценам.» « [PERSON] немедленно согласился помочь с арендой танкеров и войти в бизнес молодого человека, его удерживало только одно. Опасение, что его кинут.» «В тот вечер [PERSON] впервые услышала, что ради огромных прибылей ей придётся расстаться с [PERSON] и выйти замуж за [PERSON]. » «Когда [PERSON] узнал, что ему во имя бизнеса придётся стать мужем [PERSON] , он задал ей единственный вопрос: «Есть ли у тебя в роду евреи?". Растерянная [PERSON] не знала, что сказать и пообещала спросить у папы. И спросила. В тот же вечер. «Евреи? Какие евреи? Что за глупости? Откуда у тебя в роду могут быть евреи?» - ответил ей сын [PERSON] и [PERSON]. Об этом и известили жениха, которий иных препятствии к браку не видел.» «Организовать перевозку в Европу нефти «Исламского государства» оказалось сложнее, чем предполагалось. Маршрут был проложен по кратчайшему пути - через Мальту и Италию. Но тамошние чиновники оказались вовсе не дураками и не были склонны верить состряпанным документам, подтверждающим легальность перевозимой нефти. Тем болем, что Европа вовсе не считала генерала [PERSON] законным представителем Ливии. Но нет таких препятствий, которые не смог бы преодолеть [PERSON] на пути к девятизначному счёту в офшорной зоне. Как ему удалось убедить власти Мальты и Италии принимать танкеры из Ливии, остаётся загадкой.» «Пока же будем довольствоваться тем, что мы знаем ответ на вопрос: кто же финансировал «Исламское государство», кто помогал исламистам перевозить и продавать нефть, зарабатывая на этом сотни миллионов долларов. Мы это знаем. Во всяком случае о том, что касается ливийской группировки - бригады «Баттар», ещё не разбитой и не ослабленной, в отличие от сирийских и иракских подразделений.» «[INFO]» «Российский олигарх [PERSON] вынудил свою дочь вступить в брак по расчёту ради того, чтобы зарабатывать миллиарды на торговле нефтью с террористами «Исламского государства» (ИГИЛ)» «[PERSON] и [PERSON] стали посредниками террористов в схемах транспортировки черного золота в цивилизованные страны. И именно с этого момента началась история сотрудничества ливийцев с путинским олигархом [PERSON].» « [PERSON] боялся обмана со стороны непроверенного партнёра, поэтому решил привязать его к своей семье, чтобы получить гарантию выплаты обещанных средств за помощь в перевозке нефти ИГИЛ в Европу. Ради этого он убедил дочь расстаться с возлюбленным [PERSON] , с которым девушка встречалась около двух лет и уже готовилась к свадьбе. Более того, ради миллиардных прибылей на нефти террористов [PERSON] отказался от своих корней и заставил сделать это и дочь.». Отже, під час розгляду справи відповідач, відповідно до вимог статті 81 ЦПК України не довів суду, що поширена ним інформація стосовно позивача є достовірною та відповідає дійсності. Оскільки, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), розповсюджену відповідачем відносно позивача інформацію слід вважати недостовірною. Одночасно, з урахуванням змісту і смислового значення певних частин поширених відповідачем статей, суд вважає, що уся без виключення поширена інформація стосується позивача, оскільки її викладено у контексті та у прямому зв`язку із обставинами поширеної інформації стосовно нібито спілкування позивача із його дочкою щодо вибору нею нареченого та необхідності одруження на конкретній особі. У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє твердження представника відповідача про те, що деякі речення поширеної інформації взагалі не стосуються позивача, оскільки не містять його імені. Як наслідок, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач в повному обсязі довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. З наведених підстав, суд не погоджується із доводами представника відповідача щодо характеру поширеної інформації, як оціночні судження, оскільки зазначена інформація містить конкретні твердження, що можуть бути підтверджені тими чи іншими фактичними даними. Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перна проти Італії» (Perna v. Italy) і Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сюрек проти Туреччини» (Surek v. Turkey), оскільки у даному випадку журналістська свобода має утриматись від поширення щодо особи недостовірної інформації, що не відповідає дійсності. Твердження представника відповідача про те, що окрім відповідача вказану інформацію поширювали й інші Інтернет видання, у тому числі і закордонні, суд оцінює критично, оскільки вказані вище статті було поширено саме відповідачем і суд вирішує спір щодо порушення прав позивача через зазначені дії відповідача. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. При цьому, при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Враховуючи спосіб поширення відповідачем негативної інформації про позивача, суд вважає за необхідне визначити аналогічний спосіб спростування поширеної інформації у такий самий спосіб, у який вона була поширена, зобов`язавши відповідача протягом п`яти днів з дати набрання законної сили цього судового рішення, спростувати вищезазначену інформацію, шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті Інтернет видання «Обозреватель» за Інтернет адресою www.obozrevatel.com під заголовком «Спростування» повідомлення відповідного змісту про недостовірність поширеної інформації із її цитуванням та повідомленням, що вищевказана інформація не відповідає дійсності та була опублікована порталом «Obozrevatel» без будь-якого належного підтвердження її достовірності». Одночасно, суд переконаний у тому, що необхідно розмістити текст повідомлення про спростування саме на головній (стартовій) сторінці Інтернет видання «Обозреватель» за Інтернет адресою www.obozrevatel.com під заголовком «Спростування», як наполягає позивач, а не у відповідному розділі порталу, як вважає представник відповідача, оскільки особи, які прочитали зміст поширених відповідачем про позивача статей, побачать текст спростування саме на головній сторінці порталу, тоді як при його розміщення у відповідному розділі не кожна особа буде відвідувати відповідний розділ та не дізнається про факт спростування. Враховуючи зазначені вище обставини та вищенаведені положення законодавства, порушені права позивача слід захистити у наведений ним спосіб. Згідно із пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. З огляду на зазначений зміст понять гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, а також, зміст розповсюдженої відповідачем інформації про позивача, необхідно зробити висновок, що поширення такої інформації про останнього безумовно порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди його особистим немайновим благам, як особистості. Пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки наведені вище дії відповідача, що полягають у поширенні стосовного позивача недостовірної інформації та порочать його гідність, честь і ділову репутацію, необхідно зробити висновок, що внаслідок поширення такої інформації позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав останній у зв`язку із розповсюдженням відносно нього недостовірної інформації, яка порочить його гідність, честь і ділову репутацію чим порушує його особисті немайнові права. При цьому, слід врахувати наступні обставини. Отже, поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, сформувало у невизначеного кола осіб негативну думку про останнього, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань, що полягають у моральних переживаннях позивача стосовно того, що у зв`язку з такими діями відповідача особа позивача, уособлюється з негативними особистими якостями і характеристиками та сприймається як меркантильна особа. Також, вирішуючи питання щодо ступеню завдання позивачу моральної шкоди та її розміру, суд враховує висновок експерта психолога Волочай С.П. від 20 липня 2020 року, згідно із яким внаслідок поширення відповідачем зазначених вище статей, позивачу спричинено моральні страждання, які у грошовому еквіваленті можна визначити в розмірі 1 000 000 гривень (т.с. 2, а.с. 159 - 192). У суду немає підстав не довіряти вказаному висновку та сумніватися у його змісту, оскільки особа, яка його виконала має відповідний фах і кваліфікаційний рівень та була обізнана про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок. Одночасно, суд критично оцінює наданий представником відповідача консультативний висновок № 3021 фахівця у галузі психології від 10 вересня 2020 року, оскільки відповідно до норм § 1 глави 5 розділу І ЦПК України, даний консультативний висновок не встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, вказаний консультативний висновок не містить інформації щодо предмета спору та конкретних обставин щодо завдання або відсутності заподіяння позивачу моральної шкоди, а лише містить критичну оцінку іншого письмового доказу, що наданий стороною позивача у вигляді висновку експерта психолога Волочай С.П. від 20 липня 2020 року, із доводами щодо його невідповідності методики проведення психологічних досліджень. Таким чином, враховуючи характер вчиненого відносно позивача діяння, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, суд вважає за можливе стягнути з відповідача розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 гривень 00 копійок. При цьому, визначаючи розмір відшкодування, судом враховано відповідний експертний висновок і вимоги справедливості. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved