Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

19 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку успадкування на спадкове майно, що належало її матері [PERSON], яка померла [INFO] в с.Комаргород Томашпільського району Вінницької області, що складається із майнового паю пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Високе Томашпільського району Вінницької області в розмірі 2890 гривень (свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії [NUMBER], виданий 8 червня 2001 року Комаргородською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім'я [PERSON]) та із майнового паю пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Високе Томашпільського району Вінницької області в розмірі 9767 гривень (свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії [NUMBER], виданий 8 червня 2001 року Комаргородською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім'я [PERSON]). Позов обгрунтовано наступним. [INFO] в с.Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла мати позивачки [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, серед якого майновий пай члена КСП «Перемога» в розмірі 2890 гривень (майновий сертифікат серії [NUMBER], виданий 8 червня 2001 року Комаргородською сільською радою), а також майновий пай члена КСП «Перемога» в розмірі 9767 гривень (майновий сертифікат серії [NUMBER], виданий 8 червня 2001 року Комаргородською сільською радою). Дане майно мати заповіла мені, склавши у Комаргородській сільській раді відповідний заповіт. Збираючи документи для оформлення спадщини, виявилося, що на ім'я батька також був виданий майновий сертифікат уже після його смерті, який мати як спадщину фактично прийняла, однак не встигла переоформити на своє ім'я. Так, [INFO] в с.Комаргородське Томашпільського району Вінницької області помер мій батько [PERSON]. В даний час позивачка має намір оформити на себе спадкове майно, яке залишилося після смерті матері, тому звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки пропущені строки для прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи. Майновий сертифікат на ім'я батька було видано лише в 8 червня 2001 року, тобто спадкодавець на час смерті не мав у власності майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, що пізніше стало спадковим майном, так як майновий сертифікат на його ім'я виданий після його смерті. Виникнення права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства виникає саме з моменту видачі майнового сертифікату. Таким чином на день смерті чоловіка мати позивачки не мала прав на майновий пай члена КСП, а відповідно не могла реалізувати право на його спадкування. Однак, враховуючи те, що спадкування є безумовним, прийняття спадщини поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатись правом на спадщину та те, що в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі, позивачка просить захистити право своєї матері на спадкування майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, який належав її чоловікові-батькові позивачки, а саме за наявності факту придбання матір'ю прав та обов'язків спадкодавця, оскільки мати позивачки [PERSON] фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON], так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також позивачка вказує, що за життя мати розділила своє майно, склавши відповідні заповіти. Так, на своїх онуків [PERSON] та [PERSON] мати склала заповіти, якими заповіла [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Комаргородської сільської ради, а [PERSON] заповіла житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] Позивачка зазначає, що оскільки спадкоємець за законом [PERSON] померла після відкриття спадщини свого чоловіка [PERSON] і не встигла її прийняти, право на прийняття належної їй частки спадщини переходить до її спадкоємців по спадковій трансмісії, а саме до позивачки як доньки -[PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак голова Комаргородської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с.Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки виконкому Комаргородської сільської ради, після смерті [PERSON] за заповітом залишилася [PERSON], яка спадщину прийняла. Спадщина складається із майнової частки на підставі майнового сертифікату серії [NUMBER] та майнової частки на підставі сертифікату серії [NUMBER], яку вона одержала після смерті свого чоловіка [PERSON], однак не встигла переоформити на своє ім'я (а.с.16). Як вбачається із матеріалів справи, 8 червня 2001 року Комаргородською сільською радою видано [PERSON] свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], відповідно якого вона має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Високе Томашпільського району, визначену в розмірі 2890 гривень (а.с.12). Окрім того, 8 червня 2001 року Комаргородською сільською радою видано [PERSON] свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], відповідно якого він має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Високе Томашпільського району, визначену в розмірі 9767 гривень (а.с.15). Як вбачається із заповіту від 8 липня 2007 року, [PERSON] заповіла [PERSON] майнові паї, відповідно сертифікатів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 лютого 2000 року, [INFO] в с.Комаргородське Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.14). Родинні відносини між спадкоємцем та спадкодавцями підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвом про її одруження. Згідно яких вбачається, що [INFO] народилася [PERSON]. Її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 18 лютого 1979 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] (а.с.10). Як вбачається із матеріалів справи, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], а саме в день його смерті. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Майновий сертифікат на ім'я [PERSON] було видано лише в 8 червня 2001 року, тобто спадкодавець на час смерті не мав у власності майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, що пізніше стало спадковим майном, так як майновий сертифікат на його ім'я виданий після його смерті. Виникнення права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства виникає саме з моменту видачі майнового сертифікату. Таким чином на день смерті чоловіка мати позивачки не мала прав на майновий пай члена КСП, а відповідно не могла реалізувати право на його спадкування. Однак, враховуючи те, що спадкування є безумовним, прийняття спадщини поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатись правом на спадщину та те, що в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі, суд вважає за необхідне захистити право матері позивачки на спадкування майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, який належав батькові позивачки, а саме за наявності факту придбання матір'ю позивачки прав та обов'язків спадкодавця. Отже, [PERSON] фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON], оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла, не встигнувши прийняти спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], а тому право на прийняття належної їй частки спадщини переходить до її спадкоємців, зокрема, до її дочки [PERSON] Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я матері, а також у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.17). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я матері, а також у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], заведена на підставі заяви [PERSON], на яку спадкодавцем було складено заповіт щодо земельної ділянки, та на підставі заяви [PERSON], на якого було складено заповіт спадкодавцем щодо житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 22-24). Як вбачається із відповіді державного нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], заведена та закрита 13 вересня 2000 року (а.с.25). Отже, спадкодавець [PERSON] самостійно розділила своє майно, склавши відповідні заповіти. Предмет позову-спадкове майно, що складається із майнових паїв, відповідно сертифікатів серії [NUMBER] та серії [NUMBER], чітко виділено спадкодавцем позивачці у справі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом на спадкове майно своєї матері [PERSON], що складається із майнових паїв, яка спадщину прийняла, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а також у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тобто позивачка [PERSON] набула права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті її матері належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, інші спадкоємці не претендують на спадкове майно, на яке складено заповіт на ім'я позивачки, що є предметом позову в даній справі, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved