Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

30.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх синів : [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] та про стягнення аліментів в розмірі по 350 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що до 17.11.2015 року він з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. У них від шлюбу з відповідачем народилися [PERSON], 2009 р.н. та [PERSON], 2004 р.н. Вказує, що діти проживають з ним, а відповідач [PERSON] не цікавиться дітьми, не піклується про них, не бере участі у їх вихованні, матеріально не забезпечує, натомість вихованням та доглядом займається виключно позивач. Мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З 2011 року до дітей не з'являється ні за місцем їх проживання, а ні за місцем навчання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути аліментів в розмірі по 350 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття. Також позивач наголосив, що відповідач навіть не вітає дітей в їх Дні народження та на інші свята, подарунків не дарує, взагалі не цікавиться їх життям. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою про дату, місце та час судового засідання, в таке не з'явилася, проте надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності з визнанням позовних вимог, не заперечивши щодо позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні пояснила, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач не піклується дітьми, не дбає про їх забезпечення та духовний розвиток. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки оснований на законі, доведений зібраними документами у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER], [PERSON]. народився [INFO]., а відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], їх матір'ю є [PERSON], а батьком [PERSON] Відповідно до довідки комітету самоорганізації населення мікрорайону Книжківці про склад сім'ї від 05.11.2015 року № 323 та відповідно до характеристики, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], його сім'я складається із десяти чоловік. Характеризується з позитивної сторони, як батько виховує двоє синів, які знаходяться на його утриманні. [PERSON] був учнем НВО №23 м. Хмельницького з 30.01.2014 року по 17.03.2015 року, протягом навчального періоду мати хлопчика вихованням дитини не займалася, не цікавилася успіхами в навчанні, батьківські збори та шкільні заходи не відвідувала, що підтверджується довідкою директора НВО № 23 від 26.11.2015 року № 222. Відповідно до довідки школи - інтернат І-ІІІ ступенів №2 від 26.11.2015 року [PERSON]., [INFO], навчається в Хмельницькій загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів №2 з 01.09.2014 року і по даний період. [PERSON], [INFO] навчається з 01.09.2015року. За цей час мати учнів [PERSON] не забирала синів додому, не брала участі в батьківських зборах, жодного разу не провідувала дітей у школі та не спілкувалася з педагогами. З листа Хмельницького міського Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 04.03.16 № 146/01-05 вбачається, що за результатами психологічного дослідження, для дітей емоційно близька людина - батько. При використанні методики «Малюнок сім'ї» на малюнках дітей були зображені [PERSON], [PERSON] та батько, зі слів дітей більше їм нема кого малювати. Щодо мами, діти розмовляють неохоче, потреби у ній, зі слів дітей, в них немає, так як майже весь час вихованням дітей займався батько (останніх 5 років). Зі слів [PERSON], батько дуже часто повертав матір у сім'ю, з метою налагодження стосунків та створення повноцінної сім'ї, але мати тікала. Діти повідомили, що їм подобається навчатися у Хмельницькій санаторній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів №2. Зі слів шкільного психолога навчанням дітей цікавиться тільки батько. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] досить тривалий не цікавиться життям дітей, не приходить до них, не дарує подарунків. За місцем проживання дітей мати не з'являється, а лише батько дбає про дітей, який забирає дітей на вихідні додому, оскільки в інший період часу вони у школі інтернат, так як батько на роботі. Також вказали, що в той період коли [PERSON] ще жила разом із дітьми, то діти були недоглянуті, оскільки [PERSON] вела антиморальний спосіб життя. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] разом з дітьми [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] не проживає, не приймає жодної участі у вихованні дітей, а саме не займається їх утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям; не піклується про фізичний та духовний розвиток, не дбає про матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує матеріально. Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO], підтвердив висновок органу опіки і піклування Хмельницької міської ради, а саме про те, що гр. [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, здоров'я, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи. Із висновку вбачається, що [PERSON] відвідували за місцем проживання. У її помешканні для дітей немає ніяких речей, не створені умови для проживання дітей. Матір неодноразово запрошували на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте вона не приходила, не надала доказів своєї участі у вихованні синів, не відкликала нотаріально посвідчену заяву-згоду на позбавлення батьківських прав від 23.10.2015 року. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дітей. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральні формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% (тридцять відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 даного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може зазначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов'язані зі сплатою аліментів, обов'язку відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття, принципу законності, та враховуючи, що позивач не надав до суду доказів наявності у відповідача постійного доходу, тому суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-184 СК України з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 30.11.2015 року і до повноліття дітей. Задовольняючи позовні про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що відповідач, як мати [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO], зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Суд також виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дітей, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останньої, та враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Розмір аліментів, згідно ч.2 ст. 184 СК України, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved