Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

24 грудня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору № SUMDN40000012160503 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.03.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 43502,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 04.03.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань договором передбачено заставу, тобто відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21093, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Комбі-Б; номер кузова [NUMBER]; д.н. [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, за відповідачем станом на 01.12.2014 року рахується заборгованість в сумі 36276,80 грн., а тому позивач згідно умов кредитного договору просить в рахунок погашення заборгованості вилучити у відповідача та передати йому в заклад заставне майно. Також прохає стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 362,77 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач двічі до суду не з'явився, хоча судом належним чином повідомлений про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому, суд, отримавши згоду представника позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалює рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: 05.03.2007 року між сторонами у справі був укладений договір № SUMDN40000012160503 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.03.2007 року, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 43502,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 04.03.2014 року (а.с.9-12). В якості забезпечення належного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором у ньому передбачено заставу. Так, відповідач надав у заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21093, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Комбі-Б; номер кузова [NUMBER]; д.н. [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15). Вартість предмета застави визначено у розмірі 38570 грн. Пунктами 16.10, 16.16, 16.18. договору передбачено, що на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством та у разі невиконання Клієнтом будь-якого зобов'язання, передбаченого умовами договору. Взяті на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки згідно графіку відповідач не виконав. З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 01.12.2014 року заборгованість [PERSON] перед банком по кредитному договору складає 36276,80 грн. яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 13627,40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12555,07 грн.; заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 2682,75 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 7411,58 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1. ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. За ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 6 ст. 20 цього ж закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження належного виконання умов договору і за таких обставин суд вважає, що можливо звернути стягнення на предмет застави - автомобіль. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 743,20 грн., що підтверджено квитанцією про сплату.

Outcome: approved