Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

27.10.2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість в сумі 13297,53 доларів США, а саме: за кредитом 12790,52 дол. США, по відсотках 507,01 дол. США. Свої вимоги мотивує тим, що 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк. 21.12.2007року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], уклали кредитний договір № 2403/1207/45-003. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк зобовязується надати [PERSON] кредити у сумі 20000 дол. США, а [PERSON] зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до умов Договору, [PERSON] зобовязується в порядку та на умовах що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Пояснює, що Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши [PERSON], кредит у сумі 20000 дол. США. У порушення умов Кредитного договору, [PERSON], свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.09.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 12790,52 дол. США, за відсотками - 507,01 дол. США. Зазначає, що в забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 21.12.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] уклали Договір Поруки №2403/1207/45-003-Р-1. Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] як поручителю поручаються за виконання [PERSON] обовязків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов Договору поруки, [PERSON] відповідає перед Позивачем за порушення обовязків за Договором, як солідарний боржник. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Відповідно до умов Кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання [PERSON] будь-яких обовязків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення Кредиту за Кредитним договором. На виконання умов Кредитного договору Відповідачам була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Стверджує, що зважаючи на невиконання Відповідачами зобовязання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідачів заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками, пені за невиконання умов договору. Ухвалою суду від 03.01.2017 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», [PERSON], в якому просить: визнати припиненим договрі поруки № 2403/1207/40-223-Р-1 від 21.12.2007, укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» та відмовити ПАТ «Альфа-Банк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором; визнати недійсними пункти 12.3, 12.3.1, 12.3.2 Іпотечного договору № 2403/1207/45-003-Z-1 від 21.12.2007, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (а.с. 87-88). Свої вимоги мотивує тим, що 12.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2403/1207/40-003, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 20000 дол. США строком до 21.12.2007. Відповідно до п. 1.4. договору, кредитні кошти були призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Д. Самоквасова, 11/34 (колишня Стахановців). Пояснює, що з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором того ж дня, він та банк уклали іпотечний договір № 2403/1207/45-003-Z-1, предметом якого є згадана квартира. Також з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 21.12.2007 між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено Договір поруки № 2403/1207/40-223-Р-1. 14.03.2012 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 2403/1207/40-003 від 12.12.2007, в якій сторони удвох, за взаємною згодою змінили п. 1.3 кредитного договору і як наслідок в подальшому відсоткова ставка по кредиту була збільшена кредитором одноособово з 11,9 % на 12,9%. Вказує, що позивач у додатках до позовної заяви, а саме у «розрахунку по заборгованості за кредитом у валюті кредиту», сам підтверджує зміну відсоткової ставки з 21.12.2011 року з 11,9% на 12,9%. Стверджує, [PERSON] про укладання вищевказаної додаткової угоди до кредитного договору дізналася лише коли отримала свій примірник даної позовної заяви з додатками. Тому вважає, що дії банку призвели до збільшення її цивільно-правової відповідальності як поручителя за основним кредитним договором без її згоди на таке збільшення, а тому договір поруки має бути визнано припиненим у звязку зі зміною умов основного зобовязання. Також відповідач-позивач просить визнати недійсними пункти 12.3, 12.3.1, 12.3.2 Іпотечного договору № 2403/1207/45-003-Z-1 від 21.12.2007, мотивуючи дану вимогу тим, що на момент укладання вказаного іпотечного договору [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2002 року. Пунктом 12.3 вказаного іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], сторони погодили застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, на умовах викладених у п.п. 12.3.1, 12.3.2. Пояснює, що вказане застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя, тобто є окремим договором сторін. Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя є окремим від іпотечного договором, який потребує нотаріального засвідчення, на його укладення також повинна бути надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Прирівнювання до договору про задоволення позовних вимог іпотекодавця також відповідного застереження про це в іпотечному договорі потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Відсутність такої згоди є підставою визнати договір про позасудове задоволення вимог іпотеко держателя і відповідного застереження недійсним. Ухвалою суду від 01.02.2017 року до спільного розгляду з первісним позовом було також прийнято зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа [PERSON], в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 2403/1207/40-003 від 12.12.2007, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (а.с. 121-127). Вимоги вказаного зустрічного позову мотивує тим, що 12.12.2007 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2403/1207/45-003, відповідно до умов якого останньому було надано 20 000 дол. США кредиту, строком до 21.12.2027. Відповідно до пункту 1.4 договору, кредитні кошти були призначенні для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Д. Самоквасова, 11/34, (колишня Стахановців). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, того ж дня, він та ВАТ «Сведбанк» уклали іпотечний договір № 2403/1207/45-003-Z-1, предметом якого є згадана квартира. 14.03.2012 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору №2403/1207/45-003 від 12.12.2007. Стверджує, що більше ніяких документів Позичальник не підписував. Натомість в додатках до свого позову ПАТ «Альфа-Банк» надає додаток № 1 та додаток № 2 до вказаного кредитного договору, які підписані тим самим числом, що і договір кредиту. В цих документах вказані всі основні умови договору кредиту. З цього приводу вказує, що з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобіганню завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації Національним банком України були розроблені та затверджені постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Правила надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до цих правил вказані додатки, які є невідємною частиною кредитного Договору, Позикодавець зобовязаний був надати їх Позичальнику для ознайомлення і підписання в день укладення кредитного договору. Стверджує, що вказані додатки надано Позичальнику не було, він не памятає, щоб підписував такі документи. Про те, що дата укладання і підписання додатків не відповідає даті укладення та підписання Договору кредиту свідчить те, що зі сторони банку ці документи підписували різні особи. Вважає, що його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому кредитний договір має бути визнано недійсним. У судовому засіданні представник позивача-відповідача первісний позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у первісній позовній заяві. Зустрічні позови не визнала і в їх задоволенні просила відмовити в повному обсязі. Відповідач-позивач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити в повному обсязі. Свій зустрічний позов підтримала та просила задовольнити, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечувала. Представник відповідачів-позивачів [PERSON] та [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував. Зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у зустрічних позовних заявах. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали кредитної справи № 2403/1207/45-003, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.12.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], уклали кредитний договір № 2403/1207/45-003. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк зобовязується надати [PERSON] кредити у сумі 20000 дол. США, а [PERSON] зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту (а.с. 5-8, 9, 14-17). Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] зобовязується в порядку та на умовах що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши [PERSON], кредит у сумі 20000 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 2107705/0152 від 21.12.2007 року (а.с. 18). 21.12.2007 року в забезпечення виконання зобовязань позичальника [PERSON], що випливають з кредитного договору № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року, ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] уклали Договір Поруки №2403/1207/45-003-Р-1 (а.с. 19). Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] як поручителю поручаються за виконання [PERSON] обовязків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому; [PERSON] відповідає перед банком за порушення обовязків за Договором, як солідарний боржник. У порушення умов Кредитного договору, [PERSON], свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.09.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 12790,52 дол. США, за відсотками - 507,01 дол. США, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору (а.с. 67). 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і за Кредитним договором № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року (а.с. 33-50, 51). В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, в т.ч. і за Кредитним договором № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року (а.с. 52-58, 59, 60). [PERSON] та [PERSON] ПАТ «Альфа-Банк» була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту вих. № 81124-102-б/б від 19.10.2016 року (а.с. 69), але зазначена вимога не виконана. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язань і встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, [PERSON] порушив зобовязання щодо повернення кредитних коштів та нарахованих процентів за користуванням кредитом, що є істотним порушенням умов даного договору; [PERSON] у відповідності до укладеного договору поруки зобовязуються відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. Виходячи з цього, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13297,53 доларів США, що станом на день звернення до суду з цим позовом становить 341251 грн. 88 коп. (а.с. 66), з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку підлягають стягненню понесені документально підтверджені (а.с. 4) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 5118,78 грн. по 2559 грн. 39 коп. з кожного. Первісний позов задоволено судом виходячи з того, що зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовів, суд виходить з наступного: Пунктом 1.3. кредитного договору № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 (одинадцять і девять десятих) % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1., п. 8.4 цього договору (а.с. 5). 14.03.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року, згідно якої на виконання п. 8.4.2 кредитного договору в звязку з виконанням позичальником зобовязання, передбаченого п. 5.7. сторони домовились викласти п. 1.3 кредитного договору в наступній редакції: «1.3 З дати підписання цієї додаткової угоди до договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % (одинадцять цілих девять десятих відсотка) річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1., п. 8.4 цього договору» (а.с. 10). Згідно п.п. 1, 3 договору поруки № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року згаданий кредитний договір № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між банком та позичальником, та будуть невідємною частиною кредитного договору № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007, надалі іменуються «Основне зобовязання». Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобовязанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими Основним зобовязанням (а.с. 19). Відтак, зі змісту п. 1.3 кредитного договору у первісній редакції та п. 1.3 кредитного договору, викладеній у редакції, погодженій сторонами у додатковій угоді від 14.03.2012 року, вбачається, що процентна ставка за кредитним договором не змінювалась, а можливість її зміни без укладання додаткового правочину була з самого початку передбачена сторонами при укладенні кредитного договору № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року, тому суд не бере до уваги твердження відповідача-позивача [PERSON] про те, що дії банку, повязані зі зміною процентної ставки, призвели до збільшення її цивільно-правової відповідальності як поручителя за кредитним договором. Тому, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання припиненим договору поруки № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року слід відмовити. Що стосується вимоги вказаного зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсними пункти 12.3, 12.3.1, 12.3.2 Іпотечного договору № 2403/1207/45-003-Z-1 від 21.12.2007, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], то суд вважає за необхідне зазначити наступне. 21.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 2403/1207/45-003-Z-1 (на купівлю житлової нерухомості), посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 5966 (а.с. 89-90). Предметом даного договору, згідно п. 2 договору, являється квартира № 34, яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Стаханівців, буд. № 11. Пунктом 4 зазначеного іпотечного договору визначено, іпотекодавець свідчить, зокрема: що його дружина згодна з укладанням цього договору та його умовами. На підтвердження цього дружина іпотекодавця надала іпотеко держателю письмову заяву про таку згоду. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, вищезгаданий іпотечний договір нотаріально посвідчений, наявність в ньому застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не суперечить Закону, у іпотечному договорі наявне посилання про те, що дружина іпотекодавця надала згоду на укладення цього договору, а тому суд вважає необґрунтованим посилання відповідача-позивача [PERSON] про те, що застереження не посвідчене належним чином і вона не надавала згоди на укладення договору іпотеки. Тому в задоволенні її зустрічного позову в частині визнання недійсними пунктів вказаного іпотечного договору також слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON], то суд зазначає наступне: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З аналізу приписів, встановлених параграфами 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України, вбачається, що істотними умовами договору кредиту, крім умови про предмет, є умова про мету кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що відповідачем-позивачем [PERSON] не доведено, що банком не дотримано законодавства України при укладанні кредитного договору № 2403/1207/45-003 від 21.12.2007 року та доповнень до нього, укладення оспорюваного кредитного договору під впливом обману, зокрема, що ним не підписувались додатки до кредитного договору, а тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору не має, а, відтак, в задоволенні цього зустрічного позову також слід відмовити.

Outcome: approved