Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

31 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 750 грн. додаткових витрат на утримання дитини щомісячно, починаючи з 01 квітня 2013 року і до досягнення нею повноліття. Світловодським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження з примусового стягнення аліментів. Однак, відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань, тому станом на 01 грудня 2016 року має заборгованість в сумі 42199 грн.76 коп. В звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача за період з 01.09.2014 року по 30.11.2016 року пеню за неналежне виконання зобовязання по сплаті аліментів в сумі 4720 грн.50 коп. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16.04.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частки всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 750 грн. додаткових витрат на утримання дитини (а.с. 5). З розрахунку державного виконавця встановлено, що станом на 01.12.2016 року заборгованість по аліментам відповідача [PERSON] становить 42199 грн. 76 коп. ( а.с.7). З копії поштового повідомлення про вручення конверту встановлено, що відповідач був обізнаний щодо наявності заборгованості та пені по сплаті аліментів ( а.с.8-9). Частиною 1 ст. 196 СК України, визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини, визначені статтею 182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню, суд бере до уваги розрахунок позивача. Виходячи з розрахунку, наданого позивачем за період з 01.09.2014 року по 30.11.2016 року сума пені, яку відповідач має сплатити за неналежне виконання зобовязання по сплаті аліментів складає 4720 грн. 50 коп., та витрати на юридичну допомогу в сумі - 600 грн. Відповідно до вимог ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: approved