Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

23 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. Мотивуючи свої вимоги тим, що 22.09.2007 року померла його мати [PERSON], яка за життя отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,70 га, з них: рілля площею 2,4035 га, сіножаті 0,2961 га. Приїхавши в липні 2018 року із заробіток, він дізнався зі спадкового реєстру, що 12.04.2018 Охтирською міською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину, а саме на вказані земельні ділянки на імя [PERSON], з послідуючою реєстрацією їх в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що заповіт мати за життя не складала, позивач являвся єдиним спадкоємцем на майно, по день смерті матері проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою, фактично прийняв спадщину, просить скасувати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки та скасувати право власності на дані земельні ділянки за відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою суду від 04.09.2018 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.11.2018 підготовче судове засідання закрите, зобовязано Охтирську районну державну нотаріальну контору, Сумський обласний державний нотаріальний архів надати суду оригінал спадкової справи відкритої після померлої 22.09.2007 [PERSON], що мешкала за адресою: вул. Ставкова (Кірова), 18, с. Вязове, Охтирського району, Сумської області, номер у спадковому реєстрі: 62267224. Згідно інформації наданої Охтирською районною державною нотаріальною конторою від 04.12.2018, після смерті [PERSON], померлої 22.09.2007, до нотаріальної контори не зверталися спадкоємці із заявами про прийняття та/або відмову від спадщини; спадкова справа не відкривалася; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; заповіт в нотаріальній конторі не посвідчувався. Згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Охтирської міської державної нотаріальної контори за 2018 рік, спадкова справа після померлої 22.09.2017 [PERSON] не видавалася, в архів на зберігання не передавалася. Суд, заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25.04.1979 року народився [PERSON], батьками якого в свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №120386 від 05.10.2004, [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,70 га на території Вязівської сільської ради Охтирського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається із двох ділянок, кадастрові номери: 5920381600:01:001:3316, 5920381600:01:001:3563 (а.с. 11) 27 вересня 2007 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №308592. (а.с. 10) Відповідно до довідки виданої 12.07.2018 виконкомом Грунської сільської ради Охтирського району, на момент смерті [PERSON], яка померла 22.09.2007, проживала та була зареєстрована [INFO]. Разом з нею проживав та зареєстрований син [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався. (а.с. 12) Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.07.2018, після смерті [PERSON] 11.04.2018 заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі: 62267224, та 12.04.2018 Охтирською міською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за № 923, 927. (а.с. 9) За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.04.2018 державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2961 га та 2,4035 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Вязівської сільської ради, Охтирського району, Сумської області, за [PERSON] (а.с. 13-14) Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач як єдиний спадкоємець за законом, який проживав разом із спадкодавцем на час її смерті, фактично прийняв у спадщину зазначені земельні ділянки, однак позбавлений можливості оформити за собою зазначене право шляхом отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину, оскільки зазначене право зареєстроване за іншою особою. У суду немає можливості оглянути спадкову справу за номером у спадковому реєстрі: 62267224, та 12.04.2018 на підставі якої Охтирською міською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за № 923, 927, так як нотаріальна контора була ліквідована, а сама справа до Сумського обласного державного нотаріального архіву не передавалась. Однак матеріалами справи достовірно встановлено про те, що відповідач не є спадкоємцем будь-якої черги після смерті матері позивача. Крім того, заповіт остання за життя не посвідчувала. Будь-яких інших доказів законності реєстрації за собою права власності на зазначене нерухоме майно відповідач суду не надав. Вищезазначене дає суду підстав прийти до висновку про незаконність виданих на імя відповідача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину виданого 12.04.2018 Охтирською міською державною нотаріальною конторою, номер в реєстрі нотаріальних дій: 923, номер у спадковому реєстрі: 62276461 та свідоцтва про право на спадщину виданого 12.04.2018 Охтирською міською державною нотаріальною конторою, номер в реєстрі нотаріальних дій: 927, номер у спадковому реєстрі: 62276479. Нормою ст.\~182\~ЦК України передбачена обов'язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 4 статті 11\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Частиною 2 статті 13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено, що на кожний обєкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер обєкту нерухомого майна. Відповідно до ст.\~15\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» реєстраційним номером обєкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному обєкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого обєкта. У разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна або зміни відомостей про обєкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону. Частиною 2 статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до абзаців першого та другого пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже наявність реєстрації права за відповідачем перешкоджає позивачу як єдиному спадкоємцю за законом після смерті матері, який фактично прийняв спадщину, отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Тому право позивача підлягає захисту також шляхом скасування державної реєстрації права власності на вищезазначені земельні ділянки за відповідачем. З огляду на викладене вимоги позивача підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved