Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» (далі - відповідач, ПрАТ «Український страховий дім») в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 49 155,97 грн., в тому числі належну до сплати суму страхового відшкодування у розмірі 26913,12 грн., компенсацію вартості оцінки майнової шкоди за звітом № 602/14 від 02.06.2014 року у розмірі 500,00 грн., компенсацію інфляції за період прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 19 236,61 грн., три проценти річних за період прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 2 506,24 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.04.2014 року водієм [PERSON], який керував автомобілем «КІА СЕRATO», реєстраційний номер [NUMBER], скоєно дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «ЗАЗ TF698К СПГ», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.04.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «КІА СЕRATO», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПрАТ «Український страховий дім», водій [PERSON] звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП та заявою позивача про виплату страхового відшкодування до яких було додано всі документи, що вимагалися відповідачем для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Зазначене повідомлення та заяву з необхідними документами було направлено відповідачу в електронному вигляді, а згодом надано й на паперових носіях. Вказані документи відповідачем одержано 25.06.2014 року, отже, відповідач зобов'язаний був виплатити суму страхового відшкодування до 24.09.2014 року, проте до даного часу рішення за заявою позивача відповідачем не прийнято, страхове відшкодування не виплачено. Позивачем було вжито заходів щодо визначення розміру завданої шкоди, який, згідно Звіту № 602/14 від 02.06.2014 року про оцінку майнової шкоди, становить 26 913,12 грн. За таких обставин, посилаючись на положення п. 22.1 ст. 22, п. 35.1 ст. 35, п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить суд стягнути на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 26 913,12 грн.; витрати, сплачені за складання звіту, у розмірі 500,00 грн.; інфляцію у розмірі 19 236,61 грн. та 3% річних у розмірі 2 506,24 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» про стягнення суми страхового відшкодування та справу призначено до судового розгляду на 11.12.2017 року. 11.12.2017 року у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, справу було знято з розгляду та призначено на 27.12.2017 року. 22.12.2017 року на адресу суду надійшла письмова заява позивача про розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності представника позивача. 27.12.2017 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 29.01.2018 року. 29.01.2018 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 21.02.2018 року. 30.01.2018 року на адресу суду надійшла письмова заява позивача про розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності представника позивача. 21.02.2018 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 14.03.2018 року. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як визначено у ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, зважаючи на значення справи для сторін, складність справи, визначив необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання 14.03.2018 року представник позивача не з'явився, проте, в матеріалах справи містяться письмові заяви позивача від 14.12.2017 року та 19.01.2018 року про розгляд справи за відсутності його представника за наявними матеріалами справи. Представник відповідача в судове засідання 14.03.2018 року не з'явився, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Як встановлено частиною 8 статті 179 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки позивач просив розглядати справу за відсутності його представника, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позов на адресу суду не направив, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності учасників судового процесу. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 06.04.2014 року в Жовтневому районі м. Маріуполя [PERSON], керуючи автомобілем «КІА СЕRATO», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по проспекту Леніна від вулиці Купріна на перехресті з вулицею Зелінського, при повороті ліворуч на зелений сигнал світлофору не надав дорогу автомобілю «ДЕУ Сенс», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Автомобіль «ЗАЗ TF698К СПГ», реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER], зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с. 11). Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.04.2014 року у справі № 263/3741/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Отже, оскільки шкода завдана з вини [PERSON], вона підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. Згідно ст.. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, № 1961-IV (далі - Закон), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.. 4 Закону, суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Так, цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на 13.04.2014 року була застрахована у ПрАТ «Український страховий дім», що підтверджується Полісом серії АС № 2377484. Як визначено у ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Таким чином, ПрАТ «Український страховий дім» відповідає перед позивачем за заподіяну [PERSON] шкоду в межах 50 000,00 грн. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 15.04.2014 року [PERSON] було направлено на адресу відповідача повідомлення про ДТП (а.с. 8-9), а [PERSON] - заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 10), які були одержані останнім 25.06.2014 року. У відповідності до п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Оскільки ПрАТ «Український страховий дім» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, [PERSON] уклав договір з суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] для визначення спричиненої внаслідок ДТП шкоди. Згідно Звіту № 602/14 від 02.06.2014 року про оцінку майнової шкоди, завданого власнику транспортного засобу, який складений на замовлення позивача ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 26 913,12 грн. (а.с. 14-25). Вартість складання вказаного Звіту склала 500,00 грн. та була сплачена позивачем про що свідчить фіскальний чек до прибуткового касового ордеру № 177 (а.с. 13). Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved