Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить: стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON], [INFO], та позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивувала тим, що 26 серпня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 57. [INFO] року у них народилась дочка [PERSON]. Сім'єю з відповідачем фактично прожили до весни 2013 року. 24 липня 2015 року рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано. З часу народження і по сьогодні дочка проживає з позивачкою в [ADDRESS], перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги, зовсім не виконує своїх батьківських прав та обов'язків. Внаслідок такої поведінки відповідача неповнолітня [PERSON] не відчуває турботи батька. Відповідач не цікавиться про стан здоров'я та розвиток [PERSON], не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства». Увесь час матеріальним забезпеченням та піклуванням про дочку займається тільки позивачка. У них з дочкою склалися прекрасні, довірчі стосунки, позивачка намагається компенсувати дочці брак турботи батька. Оскільки відповідач абсолютно не цікавиться своєю дочкою, ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками, добровільно приймати участь в матеріальних витратах на дочку не бажає, хоча фізично здоровий та може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки без погіршення свого матеріального стану, тому позивачка вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою попереднього судового засідання від 21 березня 2017 р. по даній справі вирішено клопотання позивачки про залучення до участі в справі третьої особи на стороні позивача, повідомлено орган опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації про його право заявити про свою участь у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. 04 травня 2017 року до суду надійшло повідомлення служби у справах дітей Городенківської РДА про згоду на участь органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснила, що з весни 2013 року сторони спільно не проживають. Щоб привітати дочку з днем народження, відповідач телефонував, коли дитині виповнився 1 рік. Після того відповідач самовільно усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не провідував дитину, не цікавився її розвитком та здоров'ям, не телефонував. Дитина не знає батька, не спілкується з ним. Довідкою про склад сім'ї, виданою Городенківською міською радою, стверджено, що [PERSON] зареєстрована та проживає разом з дочкою [PERSON], в будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], разом з батьками: [PERSON] та [PERSON]. Малолітня дочка позивачки [PERSON] відвідує групу «Дзвіночок» Городенківського ДНЗ «Зірочка» з 01.07.2014 року по даний час. Протягом зазначеного часу батько ні разу не з'являвся в дошкільному навчальному закладі, не цікавився її перебуванням в садочку. Довідкою, виданою Городенківською ЦРЛ, підтверджено, що дільничний педіатр [PERSON] проводила патронаж дитини впродовж 4,5 років і за увесь цей час вона жодного разу не бачила батька дитини. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Раніше позивачка не зверталася із позовом до суду про стягнення аліментів, але на даний час вона вважає, що батько зобов'язаний та має можливість утримувати дочку на рівні із нею. У зв'язку з наведеним просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації обласного адресно-довідкового бюро УМВС України у Львівській області, - [ADDRESS] - в судове засідання не з'явився повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. В судовому засіданні представник третьої особи Цюмпала Р.С. суду пояснила, що питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Городенківської районної державної адміністрації на підставі заяви позивачки. В поясненні від 05.12.2016 року [PERSON] повідомила, що коли дитині виповнився один рік батько дитини [PERSON] почав не ночувати вдома по кілька днів, а з 2014 року зовсім перестав приїжджати. Дитина не пам'ятає батька, не знає його, татом називає дядька по маминій лінії. Службою у справах дітей Городенківської РДА було надіслано запит в службу в справах дітей Стрийської міської ради з проханням обстежити умови проживання та провести бесіду з [PERSON] та його родичами і надати висновок служби щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON]. З отриманої відповіді стало відомо, що в квартирі за вказаною адресою тривалий час ніхто не проживає. Зі слів сусідки, в дану квартиру тільки інколи навідується гр. [PERSON], яка проживає в м. Києві. Згідно довідки КП «Світанок» м. Стрия відповідач [PERSON], 1980 р.н., зареєстрований в [ADDRESS], в квартирі дядька разом з ще 5 родичами. На засіданні комісії [PERSON] підтвердила все те, що виклала в письмовому поясненні та повідомила, що з дня звернення її із заявою, а саме від 05.12.2016р. і до дня засідання комісії з питань захисту прав дитини нічого не змінилося і батько жодного разу не провідав дочку, не телефонував та не передавав коштів на її утримання. За результатами розгляду комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON]. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь в справі, пояснення позивачки [PERSON], допитаної як свідка відповідно до положень ст.ст. 57,180 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 27 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, стверджено, що вона народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2015 року по справі № 342/506/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дочку [PERSON] залишено проживати з матір'ю [PERSON]. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15, п.16 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначений виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме: мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З показань позивачки [PERSON], допитаної як свідка, судом встановлено, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає з нею та її батьками в [ADDRESS]. Дитина має належні умови для проживання. Вона відвідує Городенківський дошкільний навчальний заклад «Зірочка», група «Дзвіночок». Відповідач [PERSON] не приїздить до своєї дочки [PERSON], не цікавиться нею, та не спілкується з дочкою з весни 2013 року. Дочка його не знає, називає батьком її рідного брата. Де на даний час знаходиться відповідач, - їй невідомо. Фактично він є тільки біологічним татом, оскільки не спілкується з дочкою, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, взагалі не цікавиться дитиною, навіть не телефонує, щоб запитати як живе дитина. Вважає, що буде доцільним позбавити відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON]. Довідкою, виданою виконавчим комітетом Городенківської міської ради від 13.02.2017 року № 429 [PERSON], 1985 р.н., стверджено, що до складу її сім'ї входять: дочка [PERSON], 2012 р.н., батько [PERSON], 1952 р.н. та мати [PERSON], 1952 р.н.; сім'я проживає в [ADDRESS]. Довідкою № 52, виданою 30.11.2016 року адміністрацією Городенківського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Зірочка» стверджується, що [PERSON], [INFO], відвідує даний дошкільний заклад, групу «Дзвіночок» з 01.07.2014 року по даний час. За період перебування дитини у дошкільній установі батько жодного разу до дитини не приходив, не цікавився перебуванням її в садку, не вносив батьківську плату за харчування дитини, працівники групи не знайомі з ним. Згідно виданої 05.12.2016р. Городенківською центральною районною лікарнею довідки № 27, дільничний педіатр [PERSON] протягом 4,5 р. проводила патронаж дитини [PERSON], 2012 р.н., під час її відвідування жодного разу батька дитини не було. Висновком органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації № 01-29/38 від 24.01.2017 р. стверджено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та вирішено доцільним позбавляти його батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. Підстав не приймати до уваги згаданий висновок у суду немає, оскільки він ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини: він не спілкується з дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки [PERSON], не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, без поважних причин не виявляє до неї інтересу та щонайменшої батьківської турботи про дитину. Обов'язок обох батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач коштів на утримання дочки [PERSON] в добровільному порядку не надає. Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд вважає, що з відповідача слід стягувати в користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 15.02.2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 150, 164-166, 171, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved