overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача у справі про стягнення аліментів, зазначивши, що 01 листопада 2013 року Краматорським міським судом Донецької області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином ( а.с. 18, 23-38). Статтею 224 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення, тому суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 листопада 2013 року Краматорським міським судом Донецької області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що свідчить копія судового рішення (а.с. 3). Позивачка з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей (а.с. 6-7). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів родини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, непрацездатних членів родини та інших утриманців не має. На підставі викладеного з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп, відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

30 жовтня 2015 року Дерев»янко Н.Д. звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 10 лютого 1990 року виконкомом Біловежської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, актовий запис № 02, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позовних вимог. В поданій заяві наполягала на розірванні шлюбу, оскільки примирення з відповідачем є неможливим, вказуючи на припинення шлюбних відносин та окреме проживання з вересня 2015 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та підтвердив факт окремого проживання з вересня 2015 року. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 10 лютого 1990 року виконкомом Біловежської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу мають дітей : Дерев»янко [PERSON], 04 вересня, [INFO] та Дерев»янко [PERSON], [INFO]. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

30 квітня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 226. У шлюбі у них народився сина [PERSON], [INFO]. У звязку із різними поглядами на сімейні цінності, ведення спільного господарства, виховання дитини між ними постійно виникали скандали, що призвело до припинення сімейно-шлюбних відносин, ведення спільного господарства та окремого проживання, тому позивачка звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить розірвати їх шлюб, оскільки вони з відповідачем не проживають разом вже близько двох років, в наданий судом строк примирення між ними не настало. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх шлюб з позивачкою розірвати, в наданий судом строк примирення між ними не настало. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, припинення сімейно-шлюбних відносин, окреме проживання близько двох років, враховуючи, що в наданий сторонам ухвалою суду від 21.03.2016 року чотирьохмісячного строку для примирення примирення не настало, що вказує на неможливість збереження сімї подружжя, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] року помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало йому на праві приватної власності. До спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,15 га. у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області (державний акт серія [NUMBER]). З метою прийняття спадщини за законом після смерті діда він звернувся до приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу. Для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку він повинен надати до нотаріальної контори оригінал державного акту на землю, але надати державний акт не в змозі, оскільки він загублений (втрачений). Позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. На задоволенні позову наполягає. Відповідачі у судове засідання не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи в їхню відсутність. Проти позову не заперечують. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.11). Після смерті останнього залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,15 га. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2003 року (а.с.10). [PERSON] являється рідним онуком померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження матері позивача - [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу батьків позивача та свідоцтвом про народження самого позивача (а.с.7, 8, 9). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого є діти спадкодавця [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але вони від спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], відмовились на користь онука спадкодавця [PERSON], що підтверджується нотаріально оформленими заявами останніх (а.с.14, 15, 16). Оголошення в районній газеті "Червона Зірка" свідчить про втрату державного акту (а.с.17). На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

30 квітня 2015 року до Київського районного суду м.Полтави звернулася лікар-психіатр 14 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева Молчанова Е.А. із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що 29.04.2015 року о 17 год. 00 хв. за направленням лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ Чамати С.М. було госпіталізовано [PERSON] з діагнозом: психічний шизофреноподібний розлад органічного походження внаслідок ЗЧМТ з галюцинаторно-параноїдним синдромом та помірно вираженими інтелектуально-мнестичними розладами особистості за психоорганічним типом (апатичний варіант). 30.04.2015 року комісія лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім.. О.Ф. Мальцева прийшла до висновку, про доцільність госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Просили суд заяву задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні завідувач 14 відділення ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева Іванов С.В. та прокурор Миргородський Є.В. підтримали вимоги заяви про примусову госпіталізацію хворого [PERSON], хворий [PERSON] щодо примусової госпіталізації заперечував. Суд, заслухавши завідувача 14 відділення ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева Іванова С.В., прокурора, хворого [PERSON] та вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.04.2015 року о 17 год. 00 хв. за направленням лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ Чамати С.М. було госпіталізовано [PERSON] з діагнозом: психічний шизофреноподібний розлад органічного походження внаслідок ЗЧМТ з галюцинаторно-параноїдним синдромом та помірно вираженими інтелектуально-мнестичними розладами особистості за психоорганічним типом (апатичний варіант). Згідно ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. [PERSON] встановлено клінічний діагноз: психічний шизофреноподібний розлад органічного походження внаслідок ЗЧМТ з галюцинаторно-параноїдним синдромом та помірно вираженими інтелектуально-мнестичними розладами особистості за психоорганічним типом (апатичний варіант), про що в матеріалах справи мається висновок комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева від 30.04.2015 року. Крім того, згідно вищевказаного висновку комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева [PERSON] підлягає госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра 14 відділення ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева Молчанової Елли Анатоліївни про примусову госпіталізацію [PERSON] підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

30 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2000 році зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони не підтримують подружніх стосунків, спільне господарство не ведуть. Їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та любові, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Спору щодо поділу майна та місце проживання дитини між ними немає. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася, примирення між ними неможливе, в зв'язку з чим звернулася із вказаним позовом до суду, просила задовольнити, залишивши їй прізвище "[PERSON]". Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого М-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 08 липня 2000 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №6. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.4). Сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8), остання перебуває на утриманні позивача (а.с.9). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

30 липня 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив постановити рішення, яким виключити із актового запису про народження [PERSON], [INFO], що народився у [PERSON], відомості про нього як батька зазначеної дитини, посилаючись на те, що він таким не є. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився. У письмовій заяві просив розглянути справу у його відсутності, позов задовольнити та ухвалити судове рішення в попередньому судовому засіданні. Відповідач у судове засідання не з'явилась. У письмовій заяві просила розглянути справу у її відсутності, та задовольнити позов у повному обсязі. Відділ державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області в попереднє судове засідання свого представника не направив, у письмовому клопотанні просив попереднє судове засідання провести у відсутність представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Із дослідженої копії свідоцтва про народження та актового запису про народження [INFO] судом безспірно встановлено, що у [PERSON] народився син [PERSON] і батьком цього хлопчика записаний [PERSON]. /а.с.23/ Як свідчить актовий запис №59 від 21.02.2005 року про народження [PERSON], що був зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Цей запис про батька зазначеної дитини в актовому записі зроблено на підставі ст. 133 СК України, тобто батьками дитини записане подружжя Вітюк. В попередньому судовому засіданні позивач пояснював суду, що на час зачаття та народження у відповідача дитини він знаходився за межами України. Відповідач, у свою чергу, підтверджувала, що позивач не є батьком її сина [PERSON]. З висновку Обласного комунального закладу "Бюро судово-медичної експертизи" від 16 травня 2014 року вбачається, що громадянин [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого [PERSON], [INFO]. Таким чином, висновок генетичної експертизи підтвердив відсутність кровного споріднення між позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON] За таких обставин встановлених судом, суд вважає, що позов є обгрунтованим, тому відомості про позивача як батька дитини, підлягають виключенню з актового запису про народження дитини [PERSON], 2005 року народження. З урахуванням того, що відповідачем [PERSON] сплачені кошти за проведення судово - генетичної експертизи у розмірі 4 427 грн. 79 коп., суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача цих витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

30 липня 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходу для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, а відповідач позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.24 його постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази суд вважає, що дійсно існують законні підстави для прийняття безумовного визнання позову відповідачем та задоволення цього позову, оскільки таке визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

30 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В заяві послалася на те, що від цивільного шлюбу з відповідачем має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина на її користь в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача з моменту подачі заяви й до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, ствердила, що з вересня 2012 року по липень 2015 року проживала з відповідачем однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], батьківство якого відповідач визнав. З часу роздільного проживання з відповідачем син проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Вона ніде не працює, перебуває у декретній відпустці, проживає за рахунок коштів соціальних допомог на молодшого сина. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що офіційно не працює, підробляє тимчасовими заробітками, інших утриманців не має, на утримання сина коштів не надавав за відсутності роботи. Дослідивши докази по справі, суд встановив слідуюче. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу виконання обовязку по утриманню неповнолітньої дитини. Сторони з вересня 2012 року по липень 2015 року проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу, що ними визнається. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.2). За згодою з відповідачем малолітній син сторін залишився проживати з позивачкою, спору про місце проживання дитини на даний час між сторонами немає. Позивачка не працює, утримує сина за рахунок державних соціальних допомог, має на утриманні ще одну малолітню дитину, за якою перебуває у декретній відпустці. Відповідач інших утриманців не має, офіційно не працює, отримує нерегулярний дохід від тимчасових підробітків, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, згоден на сплату аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як вимог даного закону відповідач не дотримується, то позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved