Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

18.01.2018 року прокурор Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до суду в інтересах держави із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , від вчиненого правопорушення у розмірі 7 382,18 грн. В обґрунтування позову зазначено, що в результаті ДТП, що сталася 17.12.2016 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] , останній отримав тілесні ушкодження, у зв1язку із чим перебував на лікуванні у 1-й міській клінічній лікарні м. Полтави з 17.12.2016 по 11.01.2017 р., загальна вартість лікування за рахунок лікарні становила 7 382,18 грн. Вироком суду від 08.12.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 12016170300001713, порушеному за фактом вказаної ДТП. Заподіяні збитки добровільно не відшкодовані винною особою, тобто відповідачем [PERSON] . Відповідно до закону витрати від злочину на лікування потерпілого повинні бути компенсовані винною особою у повному обсязі до відповідного бюджету залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я. Позивачем зазначено, що Перша міська клінічна лікарня м. Полтави є комунальним міським закладом охорони здоров`я, та підпорядкована Управлінню охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради і фінансується за рахунок місцевого бюджету. Прокурором подано позов в інтересах держави оскільки прокуратурою, встановлено, що ані Першою міською клінічною лікарнею м. Полтави, ані Бюджетно-фінансовим управлінням виконавчого комітету Полтавської міської ради не вчинено жодних дій (допущено бездіяльність) щодо стягнення з винної особи понесених витрат на лікування потерпілого. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 року справу прийнято в провадження, відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи. Письмові заяви по суті справи подані сторонами до прийняття справи в провадження. Адвокатом відповідача 13.03.2018 року поданий відзив на позов, відповідно до якого останній заперечував проти позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даних правовідносинах. Зазначено, що лікувальний заклад де перебував на лікуванні потерпілий є комунальним, а не державним закладом охорони здоров`я, що позбавляє прокурора права звертатись до суду у даних правовідносинах, посилаючись на представництво інтересів держави відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 14.10.2014 р. № 1697-VII. Представником Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, Бондарець Д.І., 13.03.2018 року подана до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що прокурор у даному позові представляє інтереси не лікарні, а держави, оскільки грошові кошти мають бути стягнення в рахунок місцевого бюджету, а суб`єкт владних повноважень допустив бездіяльність щодо стягнення таких коштів. При цьому, суб`єкта владних повноважень заздалегідь повідомлено, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 14.10.2014 р. № 1697-VII, про пред`явлення прокуратурою даного позову в інтересах держави. Інших письмових заяв по суті справи від учасників до суду не надходило. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі. Представник прокуратури Полтавської місцевої прокуратури 16.09.2019 року надано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач, його представник до суду не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи, неявка яких не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі письмових матеріалів справи з у рахуванням відзиву на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З вироку Полтавського районного суду Полтавської області № 545/1632/17 від 08.12.2017 року, що набрав чинності 10.01.2018 року, встановлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.12.2016 року за участю водіїв автомобілів під керуванням [PERSON] та [PERSON] , останній отримав, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 320 від 03.04.2017 р., тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. [PERSON] вказаним вироком суду визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в межах кримінального провадження № 12016170300001713, порушеного за фактом вказаної ДТП. Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на лікуванні у 1-й міській клінічній лікарні м. Полтави з 17.12.2016 по 11.01.2017 р, що склало 25 ліжко-днів, на лікування якого за рахунок закладу охорони здоров`я витрачено коштів у розмірі 7 382,18 грн., що підтверджується довідкою Першої міської клінічної лікарні м. Полтави №1721 від 08.06.2017 р. про вартість лікування, а також медичним призначенням лікаря Гончарова А.В. щодо курсу лікування (а.с. 9-10). Таким чином, в результаті неправомірних дій [PERSON] 1-ю міською клінічною лікарнею м. Полтави було понесено витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення. Встановлено, що заподіяні 1-й міській клінічній лікарні м. Полтави збитки відповідачем [PERSON] добровільно не відшкодовані, що підтверджується листом Бюджетно-фінансового управління Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 01-01/03/13 від 03.01.2018 р. (а.с. 12). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 14.10.2014 р. № 1697-VII, яка передбачає, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про представництво інтересів держави відповідного суб`єкта владних повноважень. Судом встановлено, що листом від 12.01.2018 року прокурором повідомлено Бюджетно-фінансове управління Виконавчого комітету Полтавської міської ради про представництво інтересів держави шляхом звернення до суду із даним позовом (а.с. 13). Згідно з п. 3 ст. 131-1 Конституції України одним із завдань прокуратури України, є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У позовній заяві прокурором обґрунтовано у чому саме відбулося порушення матеріальних інтересів держави (бездіяльність суб`єкта власних повноважень щодо відшкодування коштів в рахунок місцевого бюджету), обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави. При цьому, на думку суду, справедливий баланс рівноправності сторін судового провадження не порушений при здійсненні прокурором інтересів держави у справі. Процесуальні питання, пов`язані із участю у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, регламентовані ст. 56 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України на стадії вирішення судом питання про відкриття провадження, суд, встановивши відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, своєю ухвалою повертає позовну заяву. Таким чином, питання процесуального представництва вирішено судом при відкритті провадження. Предметом спору, що підлягає розгляду судом у даній цивільній справі, є відшкодування витрат закладу охорони здоров`я, понесених останнім на лікування потерпілого, особою, яка вчинила злочин. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, при вирішенні справи по суті, судом надається оцінка доказів щодо предмета спору. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 р. відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Такі витрати не підлягають стягненню лише при вчиненні злочинів у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, або при перевищенні меж необхідної оборони. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 р. витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Перша міська клінічна лікарня м. Полтави є комунальним міським закладом охорони здоров`я та підпорядкована Управлінню охорони здоров`я Виконавчого комітету Полтавської міської ради і фінансується за рахунок місцевого бюджету. Виконавчим органом, що забезпечує виконання бюджету вказаним закладом охорони здоров`я є Бюджетно-фінансове управління виконавчого комітету Полтавської міської ради, згідно зі своїм Положенням, затвердженим рішенням п`ятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 р. судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Враховуючи те, що матеріалами справи доведено наявність причинного зв`язку між злочинними діями винної особи, тобто відповідача, та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні, внаслідок отриманих від кримінального правопорушення тілесних ушкоджень, а також доведено витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи задоволення позовних вимог, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., за ставками судового збору, що діяли станом на перше січня року, у якому подано позов (2018 рік).

Outcome: approved