Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] 31.12.2020 року звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заяву обґрунтовує тим, що він народився [INFO] народився у м. Шимкент, республіки Казахстану, однак влітку 1989 року разом з батьками [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати до України. Спочатку він разом з батьками проживав та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З 1990 року вони змінили місце проживання та переїхали до м. Києва де проживали по [ADDRESS] , однак залишались бути зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що з 05.09.1990 року по 25.08.1994 року відвідував Дошкільний навчальний заклад № 682, а у 2003 році закінчив середню загальноосвітню школу № 104 м. Києва. Звернувшись до Святошинського РВ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, отримав відповідь про проведену перевірку викладених ним обставин, яка підтвердила відповідні факти, але разом з цим зазначено про необхідність встановити юридичний факт у судовому порядку. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав зазначених в заяві, враховуючи довідки і інші документи отримані судом. В судове засідання представник Святошинського районного відділу Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмові пояснення якими просить відмовити в задоволенні заяви. Вислухавши заявника та його представника, допитавши в якості свідка [PERSON] , дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився у м. Шимкент, республіки Казахстан, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12). Батьками заявника є [PERSON] , 1960 р.н. та [PERSON] , 1965 р.н. З довідки виданої 03.02.2010 року № 02-20/259 Володарської селищної ради вбачається, що [PERSON] , 1960 р.н., [PERSON] , 1965 р.н. станом на 24.08.1991 року - 13.11.1991 року були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 682 Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад № 682 Святошинського району м. Києва з 05.09.1990 року по 25.08.1994 року (а.с. 15). Крім того, згідно відповіді закладу дошкільної освіти № 682 від 06.05.2021 року встановлено, що відповідно до журналів відвідування дітей дошкільного навчального закладу № 682, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідував дошкільний навчальний заклад з 05.09.1990 року по 25.08.1994 року (а.с. 48). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини викладені заявником у поданій ним заяві про встановлення факту постійного проживання на території України та зазначила, що з 1989 року проживають разом з [PERSON] на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року. Підстави належності чи набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженому Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року, визначено перелік документів, що повинні бути подані особою, яка звертається з заявою про встановлення належності до громадянства України, а саме: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію свідоцтва про народження; один з таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.) Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] станом на 24.08.1991 року дійсно проживав у м. Києві, тобто на території України, та іншого місця проживання у нього не було. При цьому суд не погоджується з думкою представника Святошинського районного відділу Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області враховуючи наступне. Згідно положень ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. У п.1, ч.1, ст.2 цього Закону визначено, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. У чинному законодавстві України не міститься застережень чи спеціальної норми, щодо неможливості застосування прямих положень ст.3 Закону України «Про громадянство України» до громадян України, які у подальшому набули іноземне громадянство. На відміну від набуття громадянства, де завдяки своїй активній поведінці особа набуває прав і обов`язків громадянина, особливістю належності до українського громадянства є те, що особа вже юридично перебуває у громадянстві України незалежно від того чи зверталась вона до компетентних органів держави Україна з заявою про видачу паспорта громадянина України чи ні, чи набувала у подальшому громадянство інших держав чи ні. Крім цього, виходячи з п.1, ч.1, ст.2 Закону, звернення заявника до підрозділу Державної міграційної служби України з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, як це зазначено у письмових поясненнях представника заінтересованої особи, не відповідатиме вимогам ст. 8 Закону «Про громадянство України», оскільки вона регулює відносини набуття громадянства виключно іноземцями та особами без громадянства. Також суд звертає увагу, що на час звернення до суду з відповідною заявою, у заявника відсутній предмету спору з заінтересованою особою та він не просить суд вирішити питання правомірності і шляхів отримання у майбутньому громадянства України (належності чи набуття), тому будь які заперечення представника заінтересованої особи, окрім самого факту проживання заявника, є передчасними. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд задовольняє заяву.

Outcome: approved