Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

15.11.2019 року ТОВ «УЮТ-2011» звернулось до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , предметом якої є солідарне стягнення з них заборгованості за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) в розмірі 3100 грн. 07 коп., суми інфляційних збитків - 1461 грн. 37 коп., суми 3% річних в розмірі 156 грн. 38 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. Як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , послуги з утримання якого позивач надавав з 01.11.2016 року по 01.09.2018 року на суму 3100,07 грн. Відповідачі не виконують свої обов`язки щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг та допустили заборгованість перед позивачем. На думку позивача, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, відповідачі зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.08.2019 року ТОВ «УЮТ-2011» було відмовлено у видачі судового наказу, тому позивач звертається до суду з даним позовом для захисту своїх прав. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.29/. В судове засідання відповідачі не з`явились. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив їх виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 30.01.2020 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачі вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів. Від відповідачів відзив на позов до суду не надійшов, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» на підставі договору від 18.11.2013 року, укладеного між ним та Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради, виконує функції управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району м. Кривого Рогу (а.с. 6). Відповідачі [PERSON] (власник), [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості, що виникла за даною адресою за період з 01.11.2016 року по 01.09.2018 року становить 3100,07 грн. (а.с.7) Крім того, позивачем здійснено нарахування 3% річних у розмірі 156,38 грн. та інфляційних збитків у розмірі 1461,37 грн. /а.с.8/. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Суб`єктами цього Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Однак, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин є власник зазначеного приміщення. Відповідно до частин 1 та 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Плата за житлово-комунальні послуги позивачем нараховувалась щомісячно на підставі тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених відповідними рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради, а не на підставі договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових території. Згідно зі статтю 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як учасники правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, не виконали свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг за житлово-комунальні послуги. Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічне положення міститься у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16 . Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на діючих нормах закону, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1921,00 грн. - в рівних частинах з кожного /а.с.2,3/. На підставі викладеного та

Outcome: approved