Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про солідарне відшкодування майнової шкоди у розмірі 38444,86 грн. та 10000,00 грн. моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на солідарне відшкодування за рахунок відповідачів шкоди, повязаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «ВАЗ-21103», державний номерний знак [NUMBER] (надалі - Автомобіль), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП), що мала місце 25.04.2018 року о 20 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп в с. Ракошино Мукачівського району на вул. Європейській. Внаслідок винних дій відповідача було завдано шкоди майну позивача, яке перебуває в його користуванні на відповідній законній підставі на суму 38444,86 грн., що констатовано у висновку експертного дослідження від 29.06.2018 №9. За твердженням представника позивача, його довірителю була також заподіяна і моральна шкода, зумовлена душевними стражданнями потерпілої від ДТП сторони через пошкоджений транспортний засіб та перебуванням на лікуванні його дітей. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України. Позивач, заяв, клопотань, заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не подавав. Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька» (надалі Страхова компаній) надіслало до суду відзив, у якому позовні вимоги визнало частково, а саме у сумі 18349,28 грн., зазначивши при цьому, що Страхова компанія не може нести солідарну відповідальність з відповідачем (1), так як вона не заподіювала шкоди разом з ним. Незаперечуючи фактичні обставини щодо заподіяння позивачу майнової шкоди внаслідок винних дій відповідача (1) та її належне документальне підтвердження висновком експерта, відповідач (2) не погодився із її розміром, який підлягає стягненню за результатами судового розгляду даної справи. Обґрунтовуючи свою позицію, представник Страхової компанії просила суд врахувати те, що витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу необхідно обраховувати з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а розмір оціненої таким чином шкоди підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість та за мінусом обумовленої у договорі страхування франшизи. Відповідач [PERSON] подав до суду «відповідь на відзив Страхової компанії», у якому зазначив, що: не може бути солідарним відповідачем, оскільки відшкодування майнової шкоди покладено на ПАТ «Страхова компанія «Галицька»; розмір матеріальної шкоди є спірний; моральна шкода не підтверджена жодними доказами; позивач не вирішив дане питання в позасудовому порядку; позовна заява подана передчасно та неправомірно; позовна заява підлягає залишенню без розгляду. З урахуванням положень частини пятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі\~постанови Мукачівського\~міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2018 року (а.с. 63), яка набула законної сили 30.07.2018 року, [PERSON] ([INFO]) був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Фактичні обставини скоєного [PERSON] адміністративного правопорушення, мали місце «25.04.2018 року о 20 год. 20 хв. в с. Ракошино Мукачівського району, на вул. Європейській, де сталася ДТП, під час якої [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Opel» д.н.з. [NUMBER], виїжджаючи на а/д Київ-Чоп, не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з останнім». Згідно з\~даними свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~(а.с.\~97),\~власником Автомобіля є [PERSON]. В свою чергу, [PERSON] уповноважив [PERSON] на користування та розпорядження Автомобілем. Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В межах розгляду даної судової справи, позивач просить у солідарному порядку стягнути з відповідачів шкоду, повязану з пошкодженням транспортного засобу, внаслідок скоєння винною особою дорожньо-транспортної пригоди, а також моральну шкоду. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу\~України . За змістом\~п.\~8\~частини другої\~ст.16\~Цивільного кодексу\~України,\~одним із\~способів захисту\~порушеного права\~є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними та поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На практичну\~реалізацію положень\~ст.\~1166\~Цивільного кодексу\~України спрямовані\~і приписи\~п.\~6\~постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 01.03.2013\~№4\~«Про деякі\~питання застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів про\~відшкодування шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки»,\~якими передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(надалі - Закон) порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у\~страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (в даному випадку приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька») на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника (в даному випадку [PERSON]М.), який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови). Фактичні дані по справі свідчать про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи був у наявності дійсний страховий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.12.2017 року №АМ/2432570, виданий приватним акціонерним товариства «Страхова компанія «Галицька» (а.с. 64). Сума страхового відшкодування за шкоду завдану майну складає 100000,00 грн., з франшизою у розмірі 2000,00 грн. Приймаючи до уваги такі фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з приписами п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 29\~Закону передбачено,\~що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до підпункту 31.1.4 пункту 31.1 статті 31 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригодувстановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. В свою чергу страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 статті 31 Закону). Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 статті 34 Закону). Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має\~право самостійно\~обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З відзиву поданого відповідачем (2) вбачається, що повідомлення від [PERSON] надійшло 26.04.2018 року, а від [PERSON] таке повідомлення не надходило. Наявні в матеріалах цивільної справи докази, а саме заява (а.с. 40-41) та лист (а.с. 42) свідчать про те, що [PERSON] звертався до ПАТ СК «Галицька» з вимогою про виплату страхового відшкодування. В свою чергу, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» не виконало покладених на нею статтею 34 Закону обовязків (не розпочало розслідування страхового випадку та не направило свого представника для визначення розміру збитків). Тому, [PERSON], для визначення розміру вартості ремонтно-відновлювальних робіт, звернувся до експертів Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Так, згідно з даними висновку експертного дослідження від 29.06.2018 року № 9 (а.с. 22-33) вартість ремонтно-відновлювальних робіт Автомобіля на дату оцінки складає 38444,86 гривень разом з ПДВ. Даний висновок експерта сторонами не оскаржено та не спростовано. У відзиві представника Страхової компанії зазначено, що вказаний експертний висновок є належним доказом визначення розміру завданої позивачу майнової шкоди. Поряд з цим, за результатами судового розгляду даної справи слід визнати правомірними доводи відповідача (2) про необхідність зменшення заявленої до стягнення за предметом даного позову суми майнової шкоди на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість та за мінусом обумовленої у договорі страхування франшизи. Також майнова шкода повинна бути визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Правовою підставою для таких висновків суду є наступне. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). Згідно з розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (абзац пятий п. 9) зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (надалі - Методика). Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісним транспортним засобом (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. \~ \~ \~ \~Фізичний знос колісного транспортного засобу (далі КТЗ) (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~п.\~3.9\~Методики фізичний\~знос обумовлюється\~погіршенням технічного\~стану КТЗ\~унаслідок експлуатаційного\~ зносу\~ його\~ складників.\~ Фізичний\~знос \~ураховується \~як \~втрата вартості\~КТЗ,\~ що\~виникає в\~процесі його\~експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. До відзиву на позов представником відповідача (2) додано розрахунок коефіцієнта фізичного зносу Автомобіля, який визначений експертом [PERSON] на рівні 0,7. Відповідно до висновку експертного дослідження від 29.06.2018 року №9 вартість складових, що підлягає заміні під час ремонту складає 16697,28, а з ПДВ 20036,74 грн. Отже, коефіцієнт фізичного зносу вартості складових, які підлягають заміні, складає суму 11688,10 (16697,28х0,7). З урахуванням зносу вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту складає з ПДВ 6011,02 грн. (16697,28 - 11688,10 = 5009,18 х0,2=6011,02.). Таким чином витрати повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу складають 24419,14 грн. з ПДВ, з яких: 6011,02 грн. - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням зносу; 6283,20 грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 12124,92 грн. вартість необхідних для ремонту матеріалів. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (п. 36.2 ст. 36 Закону). З наведеного положення Закону випливає, що сума відшкодування підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, оскільки відшкодування проводитиметься на рахунок потерпілого (позивача). Документального підтвердження обставин щодо проведеного позивачем ремонту суду не надано. Таким чином, вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням вищевказаних фактичних моментів складатиме 20349,28 грн., з яких: 5009,18 грн. - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням зносу; 5236,00 грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 10104,10 грн. вартість необхідних для ремонту матеріалів Також, згідно з п. 12.1\~ст.\~12\~Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, з відповідача (2), як страховика відповідача (1), з вини якого позивачу було завдано майнової шкоди підлягає стягненню сума 18349,28 грн. (20349,28 грн. -2000,00). Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми майнової та моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 541 Цивільного кодексу України\~солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або\~законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. \~\~Законодавство України, як чинне на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, не передбачає солідарного обов'язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Такий правовий висновок міститься і в постанові [PERSON] Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 308/3162/15-ц, провадження № 14-178 цс 18. З огляду на вищенаведене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про покладання на відповідачів солідарного обовязку про відшкодування шкоди слід відмовити. З урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц, приписів п. 22.1 статті 22 Закону, визначена судом до стягнення з відповідача (1) сума майнової шкоди не перевищує суму страхового відшкодування, обумовленої у полісі від 29.12.2017 №АМ/2432570, тому у задоволенні вимог позовних щодо стягнення майнової шкоди із [PERSON] слід відмовити. Відносно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд констатує наступне. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України). Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у \~порушенні \~права \~власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95№ 4 «Про судову практику у справах про відшкодування матеріальної (немайнової) шкоди»\~ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Поряд з цим, відповідно до ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами ст. 22.3 Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону. Таким чином, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладає на страховика зобов'язання по відшкодуванню моральної шкоди завданої в результаті пошкодження майна потерпілої особи. При цьому, обов'язок відшкодувати моральну шкоду виникає у страховика лише у випадку відшкодування витрат пов'язаних з ушкодженням здоров'я, однак таких доказів матеріали справи не містять, тому питання щодо підставності стягнення саме моральної шкоди у межах судового розгляду даної справи підлягає зясуванню лише по відношенню до відповідача (1) . На підставі наведеного, беручи до уваги характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням вини [PERSON] у вчиненні ДТП, яка сталася 25.04.2018, та інших обставин, зокрема, - характеру і тривалості страждань позивача, істотності вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача (1) на користь позивача моральну шкоду у сумі 5000,00 грн. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральні страждання, що полягали у зміні\~\~звичного укладу його життя, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди. \~Таким чином, моральна шкода, заподіяна\~\~внаслідок ДТП [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем (1), як особою з вини якої вона завдана, з урахуванням суті позовних вимог, доведеності позивачем заподіяних\~\~йому моральних страждань,\~\~а також з урахуванням вимоги розумності, виваженості та справедливості, у межах вищевказаної суми. Заперечення відповідача (1) наведені ним у «відповіді на відзив» від 20.12.2018 (розмір матеріальної шкоди є спірний; моральна шкода не підтверджена жодними доказами; позивач не вирішив дане питання в позасудовому порядку; позовна заява подана передчасно та неправомірно; позовна заява підлягає залишенню без розгляду) не спростовують вищевказаних обставин справи та висновків суду за результатами їх аналізу, а також не узгоджуються з нормами цивільного процесуального закону, які регулюють спірні процесуальні моменти, тому судом відхиляються, як безпідставні. На підставі\~частини другої\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України суму 2466,80 грн. судового збору слід стягнути з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved