Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

25.06.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно(а.с.3-5). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву (а.с. 90). Відповідач - представник Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду(а.с.96-97). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] в м. Красний Лиман, Донецької області, помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.08.2000, актовий запис № 368(а.с.12а, 13). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з: Ѕ частки житлового будинку, з відповідною часткою господарсько - побутових будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору забудівлі, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Формазюк Н.М. 27.03.1978 за реєстровим № 599 і зареєстрованого у Слов`янському інвентарбюро 01.12.1983 за № 7025; житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12.03.1984 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Адамовичем В.І., зареєстрованого в Слов`янському інвентарбюро 15.03.1984 за № 2567(а.с.17-19,31-32). Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON] до смерті спадковим майно не розпорядився, заповіт не залишив. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого. В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, була дружина померлого, та відповідно мати позивача [PERSON] , яка вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно мешкала разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується повідомленням Лиманської міської ради Донецької області від 10.07.2019(а.с.87-88). Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 15.07.2019(а.с.89). 22.11.2014 в м. Барвінкове, Барвінківського району, Харківської області, померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2014, актовий запис № 520(а.с.12а, 14). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з: Ѕ частки житлового будинку, з відповідною часткою господарсько - побутових будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору забудівлі, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Формазюк Н.М. 27.03.1978 за реєстровим № 599 і зареєстрованого у Слов`янському інвентарбюро 01.12.1983 за № 7025 та друга Ѕ частка якого належала померлому [PERSON] , у спадщину яку [PERSON] прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав; житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12.03.1984 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Адамовичем В.І., зареєстрованого в Слов`янському інвентарбюро 15.03.1984 за № 2567, у спадщину який [PERSON] прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав (а.с.17-19,31-32). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). [PERSON] за життя 04.06.1998 склала заповіт, яким все майно, яке залишиться на день її смерті, в тому числі на Ѕ частку житлового будинку, з відповідною часткою господарсько - побутових будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] заповідала своїй дочці -позивачу по справі [PERSON] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 04.06.1998, реєстр №391(а.с.18). Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На теперішній час позивач, є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, в порядку ст.1268 ЦК України, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.05.2019(а.с.34), та повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 15.07.2019(а.с. 89). 17.05.2019 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 1563 на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд по [ADDRESS] та зареєстровано право власності на вказану частку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2019(а.с. 19,33). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.05.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки, відсутні документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно(а.с.36). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: approved