Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

30 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до малолітніх осіб [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , третя особа Новоодеська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач вказує, що вона є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаному домі зареєстровані, але з квітня 2018року фактично не проживають малолітні онучки позивача [PERSON] та [PERSON] . Із квітня 2018року відповідачі почали проживати зі своїм батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку перешкоджає отриманню субсидії у розмірі, що відповідає фактичній кількості проживаючих у будинку осіб. Посилаючись на вищевикладене позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право проживання та користування належним позивачу житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі та їх законний представник в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надходило. Від третьої особи - Новоодеської РДА, як органу опіки та піклування надійшов висновок, щодо можливості визнання малолітніх відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у спрощеному порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи видно, що житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , на праві власності належить позивачу - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину виданим 03.12.2012року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Філіпенко О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2-1828 . Відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є онуками позивача і були зареєстровані у вищевказаному житловому будинку відповідно 03.12.2010року та 04.04.2014року та по теперішній час зареєстровані у ньому, що підтверджується будинковою книгою житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та довідкою Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області №38814 від 13.08.2019року. Проте, як видно із вищевказаної довідки та акту обстеження за фактом проживання від 13.08.2019року, відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку за адресою [ADDRESS] з квітня 2018року. До 11 квітня 2018року відповідачі проживали за вищевказаною адресою разом із своєю матір`ю [PERSON] , однак після її смерті ( [INFO] ) вони почали проживати разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З наведеного видно, що відповідачі зареєстровані, але понад один рік фактично не проживають у будинку за адресою [ADDRESS] . Вищевикладені обставини підтверджуються також висновком Новоодеської РДА, згідно якого орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , мотивуючи таку позицію тим, що малолітні відповідачі фактично проживають за адресою [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , вони забезпечені житлом і належними умовами проживання, підстав для збереження житлових прав цих дітей на користування житловим приміщенням позивача не вбачається. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі на протязі часу більше одного року не проживають у будинку, який належить позивачу то позов [PERSON] підлягає задоволенню Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved