Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

30.08.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя квартири [ADDRESS] та визнання за ним права власності на 1/2 частку вищевказаної квартири. Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.09.2002 року, на теперішній час сімейні відносини між ними припинені. В період шлюбу, 16.08.2004 року, за договором купівлі-продажу ними на ім'я відповідача була придбана квартира [ADDRESS], сторони були зареєстровані у спірінй квартирі та проживали у ній до припинення відносин, тобто вказане майно є спільним сумісним майном подружжя та виходячи з норм чинного законодавства він є власником 1/2 частки вказаної квартири. Ухвалою сду від 04.09.2017 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін та їхніх представників, відповідно до письмових заяв представників від 30.01.2018 року. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник надав до суду заяву, просив про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав до суду заяву, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2002 року, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2017 року, яке набрало законної сили. За час перебування у шлюбі, на ім'я [PERSON] було придбане майно: квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2004 року та право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], згідно витягу №4491334 "Про реєстацію права власності на нерухоме майно" від 19.08.2004 року та витягу №33609 у про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 16.08.2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, суд приходить до переконання, що спірне нерухоме майно - квартира [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуто під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, на підставі укладеного відповідачем договору купівлі-продажу в інтересах сім'ї. При цьому, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 ч.1 СК України суд вважає частки позивача та відповідача рівними, тобто по 1/2 частки кожному. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1277,51 грн.

Outcome: approved