Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

15 серпня 2014 року ПАТ «Хмельницькгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 36 761 грн. 95 коп. матеріальної шкоди, завданої під час виконання останнім трудових обов'язків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] працював у ПАТ «Хмельницькгаз» з 21.08.2006 р. Остання займана посада - старший майстер служби підземних газопроводів, яку він займав з 14.07.2011 року до дня звільнення. За час роботи у ПАТ «Хмельницькгаз» у період з 15.02.2010 року по 05.08.2013 року відповідач отримував під звіт за накладними товарно-матеріальні цінності для використання у роботі. Проте перевіркою виявлено недостачу цих матеріальних цінностей на суму 36 761 грн. 95 коп., а також фактично не доведено їх використання. Відповідач, будучи матеріально відповідальною особою, цінності не повернув позивачу та не відшкодував їх вартості. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. В період з 21.08.2006 року по 10.10.2013 року [PERSON] працював у ПАТ «Хмельницькгаз» на різних посадах. Остання займана ним посада - старший майстер служби підземних газопроводів, яку він займав з 14.07.2011 року до дня звільнення. За час роботи у ПАТ «Хмельницькгаз» у період з 15.02.2010 року по 05.08.2013 року відповідач отримував під звіт за накладними товарно-матеріальні цінності для використання у роботі, що підтверджується копіями накладних, наявних в матеріалах справи. Черговою плановою інвентаризацією, проведеною інвентаризаційною комісією ПАТ «Хмельницькгаз» станом на 01.11.2013 року було встановлено, що у підзвіті [PERSON] перебували товарно-матеріальні цінності на суму 166 443 грн. 38 коп. Після списання використаних матеріальних цінностей та проведення повторної інвентаризації станом на 04.02.2014 року була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 36 761 грн. 95 коп., за які [PERSON] не відзвітував. На момент проведення інвентаризації станом на 04.02.2014 року відповідачем не було пред'явлено документи на використання у виробництві товарно-матеріальних цінностей на суму 36 761 грн. 95 коп., а також фактично не доведено їх використання. Отже, відповідач [PERSON], будучи матеріально відповідальною особою, не вжив заходів для забезпечення збереження переданих йому матеріальних цінностей, що призвело до заподіяння позивачу шкоди у розмірі 36 761 грн. 95 коп. коп. Частинами 1, 2 ст.130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом установлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" № 14 від 29.12.1992 р. визначає, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Так, повна матеріальна відповідальність настає лише у випадках, передбачених ст. 134 КЗпП України, у якій наведено вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству. Згідно ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли: майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Статтею 136 КЗпП України визначено, що порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно п. 4 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних в місті, міських, міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Частиною 3 статті 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Вказаний строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки останній звернувся в суд з позовом в межах строку в один рік з дня виявлення заподіяної відповідачем шкоди, а саме: факт заподіяння шкоди [PERSON] встановлено 04.02.2014 року, а до суду позивач звернувся 15.08.2014 року. Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Хмельницькгаз» про стягнення з [PERSON] на його користь 36 761 грн. 95 коп. матеріальної шкоди. Судові витрати по справі, сплачені позивачем, підлягають розподілу між сторонами згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved