Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

21 вересня 2020 року до Рівненського міського суду звернулася фізична особа-підприємець [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] рівни про стягнення заборгованості в сумі 11\~223 грн 27 коп. Також позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений за подання позову судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08 лютого 2019 року між нею та [PERSON] було укладено договір № ПМ 2001, за умовами якого позивачем було надано відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям на загальну суму 11\~406 грн 00 коп. Проте відповідачем було частково оплачено за надані товар та послуги в сумі 3 000 грн 00 коп, у зв`язку з чим сума заборгованості складає 8 406 грн 00 коп. Крім того,\~позивачем за\~неналежене виконання\~відповідачем своїх\~зобов`язань\~за договором\~було нарахованопеню\~в сумі 2 565 грн 09 коп та 3 % річних в сумі 252 грн 18 коп. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове\~засідання для\~розгляду справи\~по суті\~призначено на 03 листопада 2020 року. У судовому засіданні 03 листопада 2020 року розгляд справи відкладався на 19 листопада 2020 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, а також вказала, що позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення з доданими до нього документами. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 08 лютого 2019 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (клієнт) було укладено договір № ПМ 2001 (надалі - договір), за умовами якого Позивач зобов`язався надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям (надалі - комплекс), а відповідач зобов`язався прийняти цей комплекс, згідно акту приймання - передачі товару та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Відповідно до п. 10.2. договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому. Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печаткою позивача. Під комплексом розуміється продаж набору косметики та надання косметологічних послуг (п.1.2 Договору). Згідно з п.1.3 Договору, асортимент, кількість, комплектація, перелік складових Комплексу і загальна сума Договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору. Пунктом 2.4. Договору визначено що зобов`язання позивача по передачі комплексу вважаються виконаними в момент передачі комплексу в розпорядження відповідача, згідно акту приймання-передачі та підписання договору. За умовами п. 5.1.- 5.6. договору загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 19 675 грн 00 коп. Клієнту надається можливість оплатити вартість комплексу по догляду двома способами: сплатити єдиноразовим платежем на поточний рахунок позивача або сплатити частинами. При оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу позивача перший платіж в розмірі 3 000 грн 00 коп., але не пізніше 08 лютого 2019 року. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 16 675 грн 00 коп. клієнт сплачує позивачу рівними платежами у сумі 1 667 грн 50 коп. протягом 10 місяців. Оплата за комплекс здійснюється не пізніше 08 числа кожного місяця. Клієнт повністю розраховуєтсья за комплекс по догляду не пізніше 08 грудня 2019 року. Судом встановлено, що на виконання п.2.4. договору, позивачем був підписаний та наданий акт приймання-передачі від 08 лютого 2019 року на загальну суму 19 675 грн 00 коп. Вказаний акт підписаний з боку відповідача, який визнав факт надання зазначених послуг, проте, порушивши п.5.1.- 5.6. договору, не здійснив оплату наданих позивачем послуг. Водночас, згідно довідки позивача, фізичною особою-підприємцем\~ [PERSON] було\~надано відповідачу\~набір кометики\~в сумі\~8\~364\~грн 00\~коп та\~частково надані\~косметологічні послуги\~в сумі\~3\~042\~грн 00\~коп.\~Всього на\~загальну суму\~11\~406\~грн 00\~коп.\~Однак відповідачем було частково оплачено за надані товар та послуги в сумі 3 000 грн 00 коп, Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 8 406 грн 00 коп. З метою мирного врегулювання спору, 27 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 2 від 27 березня 2019 року. Проте, на претензію відповідач не відреагував, залишивши її без відповіді та задоволення. Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, як встановлено судом, відповідач заборгованість за надані послуги в сумі 8 084, 53 грн не оплатив. Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за товар та надані послуги в сумі 8 406 грн 00 коп. Крім цього, за неналежне виконання договірних зобов`язань позивачем нараховано пеню в\~сумі 2 565 грн 09 коп та 3 % річних в сумі 252 грн 18 коп. Щодо стягнення пені та 3 % річних суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що умовами договору нарахування пені передбачено п. 6.2 договору, а саме: за невиконання чи неналежне виконання п. 5.3., 5.4., 5.5. договору клієнт сплачує позивачу неустойку у вигляді пені у розмірі 0, 5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ст. 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Крім того, за приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені та 3% річних, суд встановив, що останні не перевищують обрахованого судом розміру, а відтак підлягають задоволенню в повному розмірі. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав. Таким чином, при зверненні до суду з відповідними вимогами саме позивач має довести: наявність відповідного права, за захистом якого він звернувся до суду, та, відповідно, порушення такого права відповідачем внаслідок невиконання свого зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач у повному обсязі за надані позивачем послуги у встановлені в договорі строки не розрахувався. Сума заборгованості за надані послуги становить: 8\~406\~грн 00\~коп.- основний борг, 2\~565\~грн 09\~коп \~-\~ пеня та 252 грн 18 коп. - 3 % річних. Доказів, що спростовують викладене вище, доказів сплати боргу чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved