Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

15.07.2020 року представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів громадян, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на користь державного закладу, в якому перебуватиме дитина або опікуна; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів громадян, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на користь державного закладу, в якому перебуватиме дитина або опікуна . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 15.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, внаслідок укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюб у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є також матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04.07.2018 року позбавлена батьківських прав стосовно [PERSON]. [PERSON] страждає на хронічну наркоманію, батько дитини [PERSON] ніде не працює, є підозра щодо вживання наркотичних засобів. Із 08.01.2020 року малолітній [PERSON] перебував у лікувальних закладах перебував без матері. 10.03.2020 року було складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, оскільки батьки не цікавились життям, здоров`ям, розвитком сина. 18.03.2020 року виконком районної у місті ради прийнято рішення №131 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштування його до державного закладу на повне державне забезпечення. Більше батьки до служби у справах дітей виконкому районної у місті ради не звертались, життям, здоров`ям, розвитком та алгоритмом дій для повернення дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки зазначені фактори в своїй сукупності є свідченням умисного невиконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дитини, на її захист Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду 23.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 34). Ухвалою суду від 22.12.2020 року, постановленою на місці, підготовче судове засідання закрито та призначено до розгляду (а.с. 39, п. 7 журналу с/з). В судове засідання представник позивача Іванова О.В. не з`явилась, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Представники третіх осіб - Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Комунального закладу «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради, правом присутності не скористувались, про час та місце розгляду спраив повідомлені належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі, про час та місця розгляду повідомлені належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Так, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 01.02.2020 року (зворот а.с. 9) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 11). Дослідженням матеріалів справи встановлено, що мати дитини [PERSON] народила дитину [INFO] у КНП «Криворізький перинатальний центр за стаціонаром» КМР та 08.01.2020 року дитина була переведена у відділення постнатального виходжування новонароджених без матері. Мати дитини [PERSON] страждає на хронічну наркоманію, батьки дитини відвідують дитину у вечірній час з ознаками наркотичного сп`яніння, що підтверджується листом КНП «Криворізький перинатальний центр за стаціонаром» КМР №45 (а.с. 12). 13.02.2020 року дитина [PERSON] , [INFO] була переведена до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР (а.с. 13). Мати дитини [PERSON] страждає на хронічну наркоманію та перебувала на лікуванні в КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання с психіатричної допомоги "ДОР" . З 18.02.2020 року по теперішній час мати або інші родичі дитиною не цікавились, що підтверджується листом КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР за вих. №379 (зворот а.с. 12). 10.03.2020 року складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, про те, що 10.03.2020 року в КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР у інфекційному відділенні виявлена покинута дитина [PERSON] , [INFO] , стан здоров`я гіпоксично-ішемічна енцефалопатія, синдром рухових порушень (а.с. 15). З матір`ю дитини [PERSON] та батьком [PERSON] проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання нею свої батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Згідно пояснень остання зобов`язувалась пройти лікування у лікаря-нарколога, створити належні умови для виховування дитини (зворот а.с. 16, а.с. 17, 20). Як убачається з Акту-роз`яснення працівником сектору профілактики служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради Івановою О.В. проведено роз`яснення батькам [PERSON] та [PERSON] про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-19). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов в квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживають [PERSON] та [PERSON] слідує, що умови для новонародженої дитини не створені. Квартира потребує негайного косметичного ремонту, у батьків відсутнє ліжко, сплять на підлозі, запас їжі дуже обмежений. Для дитини не облаштованого окремого с спального місця, відсутня ванночка, дитячий візочок. Памперси, пляшечки та дитяче харчування відсутня, наявне одяг для новонародженої дитини (акти обстеження від 23.01.2020 року, а.с.21). 03.03.2020 року згідно акту обстеження двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] в арендованій квартирі не з`являються місяць (а.с. 22). Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 18.03.2020 року №131 малолітньому [PERSON] , [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та вирішено влаштувати малолітнього до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» (а.с. 6). З 20.03.2020 року [PERSON] , [INFO] перебуває в КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» (а.с. 16). Встановлені судом обставини, підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідачів [PERSON] та [PERSON] життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім її малолітнього сина, фактично умисно самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків, що суд розцінює як свідоме нехтування їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 09.07.2020 року №10/39-2742 (а.с.7-8), вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з їх боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в його вихованні, безвідповідальне ставлення до нього загалом. При цьому така поведінка [PERSON] та [PERSON] , є винною та свідомою. Залишення дитини у пологовому будинку та не відвідування його під час перебування у дитячій лікарні, не створення належних умов для новонародженої дитини за місцем проживання, є безпосередніми свідченнями самоусунення від виконання батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього дітей. Провівши ретельний аналіз життя взагалі інтересу до дитини, яка була залишена у пологовому будинку, у тому числі відсутність офіційного місця роботи, характеризуючи дані, їх ставлення до сина, пасивне відношення до нього з дня його народження, відсутність тенденції до виправлення, суд приходить до висновку, що застосування до відповідачів крайніх заходів у виді позбавлення їх батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на передбачене ст.169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни їх поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для їх позбавлення батьківських прав з переосмисленням їх ставлення до дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач [PERSON] є фізично здоровою особою в працездатному віці, [PERSON] є інвалідом дитинства ІІІ групи інвалідності, яка не перешкоджає працевлаштуванню, останні мають можливість та зобов`язані утримувати свого малолітнього сина, не дивлячись на фактичну відмову від нього, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] та [PERSON] , кожного ркемо, аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття - на користь опікуна або державного закладу, в якому перебуватимуть діти. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави в рівних частках, тобто по 840,80 грн. (з урахуванням одночасного пред`явлення немайнової та майнової вимог, які є окремими об`єктами справляння судового збору). В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved