Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

29.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 05.09.2014 року, актовий запис № 2069; - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що позивач разом з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2014 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року сторони проживали однією сім`єю разом з батьками позивача за адресою: [ADDRESS]. З травня 2016 року сторони не проживають разом, сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, а тому вважає, що шлюб розпався остаточно та примирення є неможливим. Також, позивач зазначає, що з часу припинення сімейних стосунків, відповідач не займається вихованням та утримання дитини. Дитина проживає разом з позивачем та його батьками. Разом з цим позивач зазначає, що відповідач шантажує позивача тим, що забере дитину. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не займається вихованням сина, з відповідачем виникли конфліктні стосунки щодо місяця проживання дитини, позивач просив визначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. Представник відповідача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю участі у інших справах, що перебувають у провадженні Яготинського районного суду Київської області. Вислухавши думку позивача та його представника, суд вважає подане клопотання необґрунтованим та таким, що направлене на затягування розгляду справи. З урахуванням того, що відповідач була також повідомлена про дату розгляду справи та особисто не з`явилася у судове засідання, суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.09.2014 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб від 05.09.2014 року, актовий запис № 2069 (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що сторони з травня 2016 року не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Враховуючи викладене, суд вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвати. Що стосується заявлених вимог в частині визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] проживає та зареєстрований разом з батьком [PERSON], бабусею та дідусем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданої ОСББ «Інкомсервіс» (а.с.7). Згідно акту обстеження житлових умов від 13.10.2016 року вбачається, що умови для проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] створені належним чином(а.с.80). З матеріалів справи вбачається, що позивач за місцем проживання характеризується позитивно, зарекомендував себе як зразковий громадянин та підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами (а.с.45). До того ж, з довідки ТОВ «КРОКУС - К» вбачається, що гр. [PERSON] працює в ТОВ «КРОКУС - К» з 02.03.2017 року та займає посаду директора. Дохід останнього за період з 02.03.2017 року по 31.03.2017 року склав 10 000,00 (а.с.79). Відповідно до характеристики, виданої дошкільним навчальним закладом № 728 Печерського району м. Києва, малолітній [PERSON] відвідує заклад з листопаду 2016 року. З характеристики також вбачається, що батько дитини, бабуся та дідусь приймають активну участь у вихованні дитини: приводять і забирають з садочку, відвідують святкові ранки, відкриті заняття та інші заходи. Мати дитини - [PERSON] за час перебування сина в закладі жодного разу його не приводила, не приходила, з вихователями не спілкувалась, дитячі заходи не відвідувала (а.с.78). Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.11.2016 року вбачається, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON]. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв'язок саме з батьком, оскільки матір дитини не приймає активну участь у вихованні та утриманні, а також не цікавиться її життям. Доказів того, що дитина має бути розлучена з батьком, відповідачем не надано та матеріалами справи не встановлено. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO] саме з батьком, відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд вважає, доцільним визначити місце проживання дитини разом з батьком, тобто позивачем по справі. Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до закону обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно довідки, виданої [PERSON] вбачається, що остання працює в ТОВ «НОВА КРАСА УКРАЇНИ» з 19.06.2016 року на посаді кастинг директора з посадовим окладом 5000,00 грн. (а.с.81), а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно ст. ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і є законні підстави для їх задоволення з урахуванням потреб дитини. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання, суд вважає за необхідне визначити до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2016 року і до його повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved