Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1997 року. Від шлюбу мають двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Поряд з тим, зазначив, що їхні відносини спочатку були нормальними. Однак, з 2000 року він почав періодично виїзджати на роботу за кордон та помітив, що поведінка та відношення дружини до нього змінилися, а через деякий час дізнався, що вона зраджує йому у подружній вірності. З цього приводу між ними часто виникали сварки та скандали. У 2015 році дружина приїхала до нього, де вони разом жили та працювали, а діти перебували з його батьками. Проте спільне життя не складалося і в січні 2017 року сторони припинили подружні стосунки, відповідач забрала свої речі та пішла жити окремо і позивачу відомо, що вона на даний час проживає з іншим чоловіком. Побачивши, що зберегти подружні стосунки між ними неможливо, позивач також зустрів іншу жінку, з якою проживає понад вісім місяців і бажає укласти з нею шлюб. Таким чином, вони не підтримують подружні відносини понад чотири роки, проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства. Відповідач не бажає прибути до органів реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує поштових повідомлень, наявних в матеріалах справи, відповідач повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи, не отримала так як за місцем проживання відсутня, перебває за кордоном. У зв`язку з чим, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів відповідача, така про надходження позову та відкриття провадження у справі, 07 травня, 15 та 30 липня 2020 року повідомлялася через офіційний веб - сайт суду. При цьому, судом враховано , що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуальнго Кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX, і протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), не подали будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX) За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданого 11 лютого 2020 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано Франківськ), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 серпня 1997 року у виконавчому комітеті Буглівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 7. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають, подружні відносини не підтримують, спільного бюджету та господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved