Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

17.11.2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до територіальної громади Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила визнати дійсним, реальним та виконаним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 02 лютого 1994 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений секретарем Виконавчого комітету Лиманської сільської Євтушкіною В.І., та зареєстрований в Зміївському бюро технічної інвентаризації 18 березня 1994 року; Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок, літ. А-1, загальною площею 71,9 кв. м, житловою - 56,0 кв. м, прибудови літ. а, а1, ганок літ. а2 та надвірними будівлями: котельна літ. Б, літня кухня літ. В, огорожа № 2, 3, ворота № 1, гараж літ. Г, сараї літ. Д, З, погріб літ. Д; вбиральня літ. Е, душ літ. Ж, колодязь № 4, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] , зазначила, що 12 серпня 1967 року було укладено шлюб між [PERSON] та нею, [PERSON] . У період шлюбу [PERSON] отримав за договором дарування від свого батька, житловий будинок [ADDRESS] . Договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Євтушкіною В.І. та зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації 18.03.1994 року. [INFO] [PERSON] , помер. До часу смерті чоловіка, а саме [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті чоловіка позивач не має змоги реалізувати своє право на спадщину, оскільки договір дарування будинку не було посвідчено у нотаріальному порядку. На випадок своєї смерті [PERSON] , залишив заповіт, яким заповідав все майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право дружині [PERSON] 20 вересня 2020 року вона звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка. Листом від 20.10.2020 року за вих. №802/02-14 завідувач Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясова Т. В. повідомила їй про неможливість прийняття договору дарування зазначеного будинку, оскільки договір не посвідчений у нотаріальному порядку, о тому не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу при оформлені спадщини. Інших правовстановлюючих документів на будинок, окрім договору дарування, не має. 23.11.2020 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 02.12.2020 року. 02.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник [PERSON] , подали заяву про проведення засідання за їх відсутності з проханням позов задовольнити. Від Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, з зазначенням про визнання позовних вимог [PERSON] та відсутність заперечень проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірною є дійсність договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 02 лютого 1994 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений секретарем Виконавчого комітету Лиманської сільської Євтушкіною В.І., та зареєстрований в Зміївському бюро технічної інвентаризації 18 березня 1994 року та визнання права [PERSON] на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 13, 14-19) Так, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1967 року. (а.с.12) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] . (а.с.20) [PERSON] помер [INFO] . (а.с.28) Згідно заповіту, посвідченого секретарем Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області Гунько Л.М., 15.11.2013 року, реєстр №95, за яким [PERSON] , все своє майно заповідав дружині [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори (а. с. 26, 34). Згідно довідки КП ЗБТІ ЗМА від 29.10.2020 року №2139, будинок [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року належав [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Лиманської селищної ради народних депутатів 02.02.1994 року. (а.с.22) Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаним договором підтверджується, що під час укладання договору 02.02.1994 року [PERSON] та [PERSON] , домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору та його державна реєстрація. Водночас, з 01.01.2004 року введено в дію ЦК України, частиною 2 статті 719 якого передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З цього слідує, що за нормами чинного ЦК України договір дарування житлового будинку підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У відповідністю з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, тому позовна заява про визнання договору дійсним є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Щодо вимоги [PERSON] , про визнання права власноті в порядку спадкування за заповітом, суд виходить з наступного. Так, в поза судовому порядку [PERSON] , яка є спадкоємцем чоловіка за заповітом та прийняла спадщину, позбавлена можливості оформити свої спадкові права. Виходячи з вимог\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.\~ Статтею 1234 ЦК України\~передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 1233 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог\~ст. 68 Закону України «Про нотаріат»\~при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом\~\~перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно розяснень п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та\~Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на\~\~житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved