Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

30 жовтня 2018 року, позивач - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити батьківський прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/6 частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Підставою для взяття на облік є проживання дітей у сім'ї, в якій мати - [PERSON] (відповідач по справі) ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відомості про батька дітей записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. На теперішній час дітей влаштовано до дитячих закладів: [PERSON], [INFO] до Православного дитячого будинку «Надія» ім.. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви, а [PERSON], [INFO] до Дитячої лікарні № 1 з подальшим переведенням до КУ «ЗОСБД «Сонечко». За час перебування родини на обліку мати неохоче та зрідка виходила на контакт із спеціалістами відділу, на виклики не з'являлася, до помешкання потрапити було не можливо, неодноразово була помічена з ознаками алкогольного сп'яніння в компанії безхатченків. Окремо зазначено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом за станом здоров'я, та потребував оперативного втручання. Через безвідповідальну позиціє матері КУ «ЗОСБД «Сонечко» було змушене звернутися за допомогою у призначенні супроводжуючого на лікування дитини, оскільки мати не відвідувала дитину, не цікавилася станом його здоров'я. Починаючи з серпня 2018 року мати жодним чином перестала цікавитися долею дітей, про свої наміри відносно подальшої долі дітей не повідомляла, у зв'язку з чим Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування змушена була звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на їх утримання. У судове засідання представник позивача не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв з проханням розглядати справи без її участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надала. У судове засідання представник третьої особи - КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справу без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представник третьої особи - православного дитячого будинку «Надія» ім.. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви не з'явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на їх утримання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 21.01.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 21). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2018 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 31). Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги висновок, наданий районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як органу опіки та піклування, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є: матір: [PERSON] та батько: [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 999, що додане до матеріалів справи (а.с. 4). Відомості про батька [PERSON], [INFO] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується відповіддю на запит № 74/17.3.04-37 від 05.02.2018 року, наданою начальником Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 5). [INFO] народився [PERSON], батьками якого є: матір: [PERSON] та батько: [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 185, що додане до матеріалів справи (а.с. 4). [PERSON] є інвалідом за станом здоров'я, що підтверджується медичним висновком (а.с. 6). 21.09.2017 року до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло звернення КЗ «Запорізька спеціалізована ЗОШІ № 2» Запорізької обласної ради щодо [PERSON], 2004 року народження, в якому зазначено, що дівчина з 04.09.2017 року перестала відвідувати навчальний заклад, місце знаходження дитини невідомо. Всі намагання зв'язатися з матір'ю дитини та з'ясувати обставини виявилися марними. Під час відвідування співробітниками закладу родини вдома було з'ясовано, що матері не відомо де знаходиться дитина. До помешкання комісію не впустили. (а.с. 9). Крім того, 21.09.2017 року спеціалістами відділу було здійснено вихід за адресою проживання дітей: [ADDRESS]. Встановлено, що умови в яких проживає родина є вкрай несприятливими. Вдома повна антисанітарія, помешкання захаращене різним мотлохом настільки, що є лише вузькі проходи, сморід, таргани, на кухні зіпсовані продукти харчування, що підтверджується актом обстеженні умов проживання (а.с. 10). У зв'язку з чим малолітню - [PERSON], [INFO], як таку що опинилася у складних життєвих обставинах, було направлено до православного дитячого будинку «Надія» ім.. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви, а малолітнього - [PERSON], [INFO], який є інвалідом, направлено для проведення медичного обстеження з метою подальшого переведення до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (а.с. 11). Мати [PERSON], [INFO], [PERSON] за весь час перебування дитини в будинку з 24.10.2017 року показала себе як безвідповідальна особа, яка нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків. За поточний, 2018 року вона відвідала сина 15.02.2018 року та 01.03.2018 року. Відвідини організовані виключно за вимогою адміністрації, так як стан здоров'я дитини вимагає вжиття термінових заходів, що підтверджується листом № 400 від 12.03.2018 року головного лікаря КУ Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (а.с. 12). За час перебування [PERSON], [INFO], з 21.09.2017 року у православному дитячому будинку «Надія» ім.. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви [PERSON] відвідувала доньку лише два рази, до дитячого будинку мати не телефонує, здоров'ям та життям доньки не цікавиться, що підтверджується листом № 40/08 від 08.08.2018 року (а.с. 13). Частина 7 статті 7 СК України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно роз'яснень п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], № 05/01-32/1170 від 30.10.2018 року, складеного заступником голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському районі як органу опіки та піклування, [PERSON], [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своїх дітей, не виконує свої батьківські обов'язки щодо дітей, залишає місце постійного проживання, дітьми не опікується (а.с. 15). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участь у навчально-виховному процесі. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в інтересах дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою складало 1762,00 грн. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позов Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування складається з трьох позовних вимог. В даному випадку, виходячи із змісту позову, позивач об'єднав три вищезазначені позовні вимоги немайнового характеру, а отже, на підставі вищевикладених норм Закону України «Про судовий збір», за три вимоги немайнового характеру повинен був сплатити судовий збір на загальну суму 5 286,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача, як інваліда ІІ групи, звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 286, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved