Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

19 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вказала, що сторони перебували у шлюбі з 06 травня 1995 року, який розірвано рішенням Березнегуватського районного суду від 01 липня 2014 року. Однак після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди з приводу спільно набутого майна за час спільного проживання, а саме - житлового будинку № 26, що знаходиться по вулиці Набережній в смт Березнегувате, житлова площа - 39,7 кв.м, загальна площа - 51,5 кв.м, який було збудовано за кошти подружжя. У звязку з викладеним, [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку поділу майна право власності на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. Позивачка у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач надав заяву, в якій просив розглянути сраву без його участі, проти позову заперечував та просив залучити до матеріалів справи акт обстеження місця проживання. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 06 травня 1995 року, який було розірвано згідно рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2014 року ( а. с. 6 ). Відповідач є власником житлового будинку з будівлями та спорудами № 26, що знаходиться по вулиці Набережній в смт Березнегувате, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 17 лютого 2010 року № 9 про оформлення права власності ( а. с. 10 ), копією свідоцтва про право власності від 17 лютого 2010 року № 9, виданого виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради ( а. с. 11 ), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 лютого 2010 року № 25365704, виданого Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації ( а. с. 12 ). Вказане також узгоджується з довідкою Березнегуватського районного КП "БТІ" від 31 травня 2017 року № 25 ( а. с. 13 ) та копією технічного паспорта ( а. с. 14 - 15 ). В акті обстеження місця проживання [PERSON] від 21 жовтня 2017 року, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради за присутності свідків, зазначено, що відповідач проживає за вище зазначеною адресою з 1998 року, збудував будинок у період 2007 - 2009 рр. та проживає в ньому, а [PERSON] - з 1998 року по листопад 2015 року ( а. с. 29 ). Відповідно до ст.60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки, тощо. Згідно ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачено ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки наведеним аналізом доказів та норм встановлено факт набуття відповідачем права власності на спірний житловий будинок у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, то його можна вважати спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, суд доходить висновку про обгрунтованість позовної вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved