Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~20.12.2017 року позивач\~ звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з серпня 1996 року, після розірвання шлюбу з [PERSON], стала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] по пров. Мостовому, 1/13 у місті Волновасі Донецької області. На підставі договору дарування 21.05.2004 року позивач, її донька [PERSON], та співмешканець [PERSON] отримали у власність житловий будинок №16 по пров. Арсенальному у місті Волновасі у рівних частках по 1/3 кожен, в якому продовжували проживати однією сімєю, вести спільне господарство, тобто були повязані спільним побутом. [PERSON] помер 13.11.2012 року, а після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 належної йому частини житлового будинку. Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його донька відповідач у справі, яка спадщину не прийняла. Тому просила встановити факт спільного проживання з [PERSON], оскільки вона прожили однією сімєю більше пяти років до дня відкриття спадщини та визнати за нею право власності на спадщину за законом 1/3 частину житлового будинку №16 по провулку Арсенальному в місті Волновасі Донецької області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] 26.06.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-НО №081983 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ПА №507214 [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] 19.05.1992 року (а.с.7). З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1996 року (а.с.30). З довідки міського квартального комітету вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу протягом 16 років за адресою: пров. Арсенальний, буд. 16 місто Волноваха Донецької області (а.с.16). Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Законодавцем встановлено, що «сім'єю» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Згідно п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Таким чином, враховуючи надані позивачем письмові докази, показання свідка, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] проживала з [PERSON] з серпня 1996 року однією сімєю без реєстрації шлюбу. З договору дарування жилого будинку від 21.05.2004 року встановлено, що [PERSON]М, [PERSON] та [PERSON] отримали в подарунок будинок №16 по пров. Арсенальному у місті Волновасі Донецької області у рівних частках, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8-9). З довідки заст.начальника Волноваського бюро технічної інвентаризації від 01.09.2016 року за №518 вбачається, що будинок №16 по пров. Арсенальному у місті Волновасі належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування по 1/3 частині кожному (а.с.14). Зі свідоцтва про смерть серії І-НО №661023, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області 14 листопада 2012 року, актовий запис №502, встановлено, що [PERSON] помер 13 листопада 2012 року (а.с.5). З довідки секретаря Волноваської міської ради від 24.10.2017 року за №7154 встановлено, що у вищевказаному будинку зареєстровані позивач та її донька [PERSON] (а.с.17). З розяснень приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу від 18.12.2017 року за №828/01-16 встановлено, що після смерті [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на його імя на 1/3 частку житлового будинку №16 по провулку Арсенальному у місті Волновасі (а.с.15). Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Статтею 1218 Цивільного кодексу (далі ЦК) України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 1996 року та по день його смерті до 13.11.2012 року, та є спадкоємцем за законом, однак який не може отримати свідоцтво про право на спадщину, у звязку з втратою оригінала правовстановлюючого документа, а тому позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст.328, 392, 1218, 1220, 1264,1268 ЦК України,

Outcome: approved