Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступною вимогою: встановити юридичний факт того, що він постійно проживав разом зі своєю матір'ю - [PERSON] за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Широнінців, буд. 45, на день її смерті 16.06.2017. В обґрунтування позову зазначив, що 16.06.2017 в м. Змієві Харківської області померла його мати [PERSON]. Чоловік його матері (його вітчим) - [PERSON] помер раніше матері, а саме 21.04.2015. Останнім місцем реєстрації матері була наступна адреса: 63401, Харківська область, м.\~Зміїв, вул. Широнінців, буд. 45, а тому місцем відкриття спадщини, в силу ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є м. Зміїв Харківської області. Після смерті матері відкрилася спадщина, у складі якої є 1/2 частина житлового будинку за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Широнінців, буд. 45. Станом на день смерті матері разом з нею за однією адресою ніхто не мав реєстрації місця проживання. До нотаріальної контори із заявами про прийняття або відмову від спадщини також ніхто не звертався. Фактично разом з матір'ю на день її смерті проживав за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Широнінців, буд. 45 тільки він, оскільки мати потребувала стороннього догляду в силу свого віку та стану здоров'я, в зв'язку з чим вважав, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем станом на момент смерті. Зі своєю дружиною він у розлученні, а тому це було додаткової підставою для проживання не за місцем своєї реєстрації (63401, Харківська область, м. Зміїв, Пролетарське шосе[ADDRESS]) Таким чином вважав, що належним чином спадщину за законом після смерті матері прийняв він. Як було вказано вище, звернення до суду з даним позовом обумовлене оформленням його спадкових прав за законом після смерті матері. Відповідач у справі є його рідним братом по матері, але спадщину він після її смерті не приймав: не проживав разом з матір'ю станом на день її смерті та не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після його звернення наприкінці серпня 2018 року до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері, йому було вказано нотаріусом на те, що факт проживання зі спадкодавцем за однією адресою підтверджується тільки реєстрацією (пропискою), а акт депутата не має ніякого значення, оскільки встановлення такого роду фактів можливе тільки у судовому порядку за дотриманням правил ЦПК України. Зокрема, нотаріусом не може бути прийнятий наданий ним акт, оскільки викладені у ньому дані щодо проживання не підтверджуються письмово. Це стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06.12.2018. 06.12.2018 за клопотанням позивача підготовче засідання відкладено. Під час підготовчого засідання позивач [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував обставин, викладених на обґрунтування позову. Пояснив, що мати склала на нього заповіт, однак він не претендує на спадщину після її смерті. Доглядом за матір'ю займався його рідний брат по матері [PERSON], який проживав разом з нею, а після її смерті організував поховання та поніс всі пов'язані з цим витрати. Вислухавши пояснення\~позивача та\~відповідача,\~дослідивши письмові\~докази,\~оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~наявних у\~справі доказів\~у їх\~сукупності,\~суд дійшов\~наступного: суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є факт спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини у житловому будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м.\~Зміїв, вул. Широнінців, №45, право власності на 1/2 частку якого належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть, виданого 20.06.2017 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] померла 16.06.2017 у віці 78 років (а. с. 13). Відомостями, що містяться у довідці про причину смерті №24/3 від 16.06.2017, лікарському свідоцтві про смерть №24/3 від 17.06.2017, висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 16.06.2017 підтверджуються доводи позовної заяви про те, що [PERSON], яка мала вік 78 років, страждала на хронічну серцево-судинну недостатність, ішемічну хворобу серця та, в силу віку та стану здоров'я потребувала стороннього догляду (а. с. 27-30). Даними свідоцтва про народження VII-УР №0609013 та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя підтверджується, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а. с. 14, 15). З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП "Зміївське БТІ" 05.10.2015, інвентарна справа №1928, реєстровий номер 8-645, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частині житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Широнінців, №45 (а. с. 22-24). За відомостями домової книги для реєстрації місця проживання та довідки про останнє місце проживання померлого вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на 16.06.2017 за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Широнінців, №45. Інших осіб, зареєстрованих за вказаною адресою немає (а. с. 17-21). Даними акта обстеження від 01.09.2018, складеного депутатом Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], підтверджується, що станом на день смерті [PERSON] разом з нею постійно проживав її син [PERSON], який забезпечував догляд за матір'ю, а після її смерті організував поховання. Проживання [PERSON] разом з матір'ю було зумовлено тим, що [PERSON] потребувала, в зв'язку з важкою хворобою, сторонньої допомоги, яку і забезпечував їй син [PERSON] (а. с. 31). З копії договору-замовлення на виготовлення гранітного пам'ятника вбачається, що догляд за місцем поховання своєї матері [PERSON], та пов'язані з цим витрати, здійснює [PERSON] (а. с. 26). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 05.05.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер 21.04.2015 у віці 73 років (а. с. 16). Даними свідоцтва про розірвання шлюбу Серія І-ВЛ №108800 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.08.1999 (а. с. 25). З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області №1462/0116 від 19.12.2018 вбачається, що після померлої 16 червня 2017 року [PERSON], з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а. с. 50). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки від встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем залежить право позивача на оформлення спадщини після померлої матері [PERSON], звернення [PERSON] з заявою про встановлення такого факту у порядку позовного провадження відповідає вимогам ч. 6 ст. 294 ЦПК України. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, дають взаємні права та обов'язки. Позивачем стверджувалося у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, що позивач [PERSON] постійно проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Широнінців, буд. 45, на день її смерті 16.06.2017. Крім того, зазначений факт підтверджується зазначеними вище письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Отже,\~на підставі\~зазначених вище\~наданих позивачем\~[PERSON]\~письмових доказів\~судом достовірно\~встановлено,\~що [PERSON]\~дійсно постійно проживав у будинку матері разом зі своєю матір'ю [PERSON] на час її смерті 16 червня 2017 року. За таких обставин визнання відповідачем [PERSON] позову в підготовчому засіданні не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо повернення судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved