Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

23.08.18 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 17.11.17р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., за реєстровим № 21695 , про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 51 549,22 грн. боргу за генеральною угодою б/н від 27.12.12р. та 1800 грн. за вчинення виконавчого напису. Свої вимоги мотивує тим, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Швець Р.О. з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема , нотаріус не встановив момент виникнення права вимоги у кредитора та не здійснив перевірку спливу строків, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Даними нормами Закону встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. В даному випадку, набуття банком права на дострокове стягнення в примусовому порядку відбулося 01.04.2013 року. Таким чином позивач зазначає, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а отже приватний нотаріус Швець Р.О. не мав права вчиняти 17.11.2017 року вищевказаний виконавчий напис за реєстровим № 21695. Крім того позивач вважає, що банк не був вправі здійснювати нарахування відсотків по 19.10.2017 року, які стягнуті виконавчим написом нотаріуса, оскільки нарахування таких після набуття Банком права на дострокове стягнення заборонено. А щодо відсотків, нарахованих за період з 27.12.2012 року по 01.04.2018 року, як і щодо усієї заборгованості на момент вчинення виконавчого напису, закінчився строк давності. Також позивач не згідний із нарахованими штрафом та пенею, оскільки згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А в силу вимог ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є формою одного і того ж виду цивільно-правової відповідальності, а саме - неустойки, а тому не можуть стягуватися одночасно. Ще одним порушенням з боку відповідача при вчиненні виконавчого напису , на думку позивача є те, що такий вчинений на спеціальному бланку нотаріальних документів до якого долучено лише розрахунок заборгованості. Для вчинення виконавчого напису, стягувачем не надано ані виписки з рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом і яка не заміняється розрахунком заборгованості, ані оригіналу Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості б/н від 27.12.2012 року. Позивач також зазначає, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» не була безспірною, жодних належних та допустимих доказів (виписки та договору) для підтвердження вказаної у виконавчому написі заборгованості нотаріусом не отримувалося, а наявні документи не перевірялися на предмет можливості вчинення відповідної нотаріальної дії.Зважаючи на викладене, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 27.08.18р. відкрито провадження у справі, розгляд призначено на 24.09.18р. 13.09.18р. відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. подав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив повністю. Свою позицію мотивує тим, що для вчинення спірного виконавчого напису, ПАТ «Приватбанк» було надано всі необхідні документи, перелік яких є вичерпним і закріплений в Постанові Кабміну № 1172 від 29.06.99р. Не згідний також із твердженнями позивача про порушення вимог перевірки безспірності заборгованості, оскільки така визначається нотаріусом тільки на підставі наданих документів. Нотаріус не визначає суму заборгованості, таку визначає стягувач і несе за це відповідальність. А Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачено узгодження безспірності заборгованості з боржником при вчиненні виконавчого напису. 21.09.18р. ПАТ КБ «Приватбанк» подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Вважає, що спірний виконавчий напис містить усю необхідну інформацію відповідно до діючого законодавства, а нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості і не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин. Також зазначає, що позивачем не спростовано факту існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, що ставить під сумнів його твердження щодо відсутності безспірності заборгованості. Крім того вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що з дня виникнення вимоги, тобто від 01.04.2013р. минуло більше трьох років, оскільки позивач здійснював неодноразові погашення заборгованості після цієї дати, зокрема і 14.09.2017р. Таким чином, строк позовної давності на думку представника банку почав відлік з 15.09.2017 року, а тому виконавчий напис вчинений 17.11.2017р. в межах строку позовної давності, та з дотриманням строків встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того представник Банку вважає безпідставними твердження позивача про те, що банком надіслано повідомлення, в зв'язку з чим змінено термін повернення кредиту з 01.04.2013р. Доказів надіслання такого повідомлення позивачем не надано. Позивачу надсилалось повідомлення про усунення порушень 25.10.2017р. Доводи позивача про припинення в Банку права нараховувати відсотки на думку представника ПАТ «Приватбанк» спростовується п.2.1. Генеральної угоди, на підставі якої відсотки нараховуються на суму залишку кредиту. Доказів погашення кредиту позивачем не надано. Необгрунтованим є і твердження позивача про застосування Банком безпідставного нарахування штрафу та пені, як одного виду відповідальності, оскільки пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобов'язань боржником. 29.11.2018р. позивачем надано суду відповідь на відзив ПАТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Швець Р.О., в якому доводи відповідачів вважає необґрунтованими та безпідставними, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги, викладені в позові та відповіді на відзиви, просив позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. В подальшому представник цього ж відповідача [PERSON] , подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, наполягає на ухваленні рішення про відмову в позові за безпідставністю, з мотивів, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. у відзиві просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області в судове зсідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до умов генеральної угоди б/н від 27.12.12.р. ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 20 452,34 грн., шляхом встановлення ліміту на картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 % річних, із терміном повернення до 31.12.13р. 26.10.17р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича із заявою про вчинення виконавчого напису, у зв'язку з невиконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором від 27.12.12р. щодо своєчасності сплати відсотків та погашення кредиту. 17.11.17р. приватним нотаріусам Швець Р.О. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером № 21695, за яким стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] грошові кошти у сумі 51 549,22 грн., та який звернуто до виконання у Шевченківський ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Відповідно до п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Однак матеріали справи не містять доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Так, вбачається, що вимога про усунення порушень по кредитному договору від 23.10.17р. згідно опису вкладення Укрпошта, направлена позивачу 25.10.2017р., а виконавчий напис нотаріусом вчинено 17.11.2015 р., тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису не повідомив боржника про порушення кредитних зобов'язань, чим позбавив позивача права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору. На думку суду, у даному випадку, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, це є підставою визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від З1.10.2018 року у справі №308/11193/16-ц (провадження № 61-7410св18), постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Окрім того, приватний нотаріус Швець Р.О. не встановив моменту виникнення права вимоги у кредитора та не здійснив перевірки спливу строків, передбачених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та пп. 3.1 п. З глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, пунктом 1.1.3 Генеральної угоди б/н від 27.12.2012р. передбачено дату остаточного погашення заборгованості - 31.12.2013 року. Разом з тим, прострочення платежів розпочалося з 28.02.2013р. У відповідності до п. 2.2 угоди, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, більше ніж на 31 день, за зобов'язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту є 32 день з моменту виникнення порушення. Таким чином, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, визначивши відповідні умови. А оскільки останній платіж за договором здійснено 28.02.2013 року, тому згідно п. 2.2 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 32 день з моменту прострочення платежу, тобто з 01.04.2013 року. Згідно п. 3.4 п. 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. А статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З наведеного вище вбачається, що з дня виникнення права вимоги, тобто від 01.04.2013р. минуло більше трьох років, а отже у приватний нотаріус Київського МНО Швець P.O. не мав права вчиняти 17.11.2017 року вищевказаний виконавчий напис за реєстровим № 21695. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 29.08.2018 року у справі №564/2165/17 (провадження №61-41542ск18). Не заслуговують на увагу і доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що строк позовної давності перервався сплатою [PERSON] 14.09.2017 року чергового платежу на погашення заборгованості, виходячи з наступного. Так, дійсно у розрахунку заборгованості, що поданий банком, [PERSON] зараховано 14.09.2017 року суму погашення за наданим кредитом в розмірі 7 131, 40 грн. Між тим, як встановлено судом, даний платіж був здійснений останнім 10.04.2017р. на оплату боргу згідно судового наказу від 18.12.2008р., що виданий Шевченківським районним судом м. Львова по справі №2н-1750/08 р., а не чергове погашення по Генеральній угоді б/н від 27.12.2012р., як стверджує банк. В даному судовому наказі від 18.12.2008р. була стягнута заборгованість по кредитному договору за період до грудня 2008 року. Більше того, 29.03.2018р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львова [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №45631347). В постанові зазначено, що боржником рішення суду виконано в повному обсязі. Окрім наведеного, згідно розділу 2 Постанови Кабміну від 29.06.199р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису на кредитному договорі, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У підпункті 5.1, 5.2 п. 5 глави 16 розділу II Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Проте, виконавчий напис вчинений на спеціальному бланку нотаріальних документів до якого долучено лише розрахунок заборгованості. Відтак, стягувачем для вчинення виконавчого напису не надано ані виписки з рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом і яка не заміняється розрахунком заборгованості, ані оригіналу Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості б/н від 27.12.2012 року. Як вбачається з наведеного вище, заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» не була безспірною, жодних належних та допустимих доказів (виписки та договору) для підтвердження вказаної у виконавчому написі заборгованості нотаріусом не отримувалося, а наявні документи не перевірялися на предмет можливості вчинення відповідної нотаріальної дії. З наведеного можна зробити висновок про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням порядку та у спосіб, що не передбачений вищевказаними нормами законодавства, що на думку суду також є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Разом з цим, згідно виконавчого напису, заборгованість [PERSON] перед Банком станом на 19.10.2017 року складає 51 549,22 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 17 250,19 грн., заборгованість по відсотках - 8277,50 грн., заборгованість по пені та комісії - 17 269,48 грн., а також 8752,05 грн. штрафу. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Як зазначалося вище, строк дії кредитного договору встановлений до 31.12.2013 року. Відтак, в Банку 01.01.2014 року припинилося право на нарахування відсотків за Генеральною угодою після спливу визначеного договором строку кредитування. А щодо відсотків, нарахованих за період з 27.12.2012 року по 01.04.2013 року, як і щодо усієї заборгованості на момент вчинення виконавчого напису закінчився строк давності. Неправомірним на думку суду є і стягнення з позивача одночасно штрафу та пені за порушення строків виконання зобов'язання, оскільки згідно ч. 1 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто штраф і пеня є формою одного і того ж виду цивільно-правової відповідальності, а саме - неустойки. А тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок зробив Верховний суд у Постанові від 31.10.2018 року у справі №308/11193/16-ц (провадження № 61-7410св18), Постанові від 25.07.2018 року у справі № 318/273/16-ц (провадження № 61-18738св18), Постанові від 12.09.2018 року по справі №647/1133/15-ц (провадження №61-4599св18), Постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Що стосується вимог про стягнення неустойки, в даному випадку на думку суду , такі нараховані за межами строку позовної давності, а конкретний їх розмір та період нарахування в розрахунку не зазначений. Так, згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Як зазначено вище, право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося після 21.12.2013р. у зв'язку із закінченням строку кредитування, а відтак строк давності з вимогами про стягнення пені сплив 31.12.2014 року. Незважаючи на це, заборгованість по пені та комісії у розмірі 17 269, 48 грн. нарахована за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року. При цьому з розрахунку заборгованості не вбачається скільки конкретно становить пеня, а скільки конкретно становить комісія. Пунктом 3. 2 п. З глави 16 розділу II Порядку передбачено, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зазначене узгоджується із висновками викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018року по справі № 444/9519/12. Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому слід визнати таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис, вчинений 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим № 21695 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 51 549 грн. 22 коп. заборгованості за Генеральною угодою б/н від 27 грудня 2012 року та 1800 грн. за вчинення виконавчого напису.

Outcome: approved