Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 2-3402, належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У 2006 році позивач зареєструвала у належній їй квартирі відповідача [PERSON] разом з її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. В травні 2013 року відповідач зі своїм сином добровільно виїхали із зазначеної квартири та з того часу в ній не проживають, не сплачують комунальні послуги та жодних їх особистих в квартирі немає. Враховуючі те, що відповідачі з травня 2013 року не проживають у спірній квартирі, а вирішити спір у позасудовому порядку не має можливості, оскільки на даний час вони з відповідачем не спілкуються та місце її фактичного проживання не відомо, тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою № 28 в будинку № 192 по вул. Шевченка в м. Нікополі Дніпропетровської області. Ухвалою судді від 22 лютого 2019 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.17). Про розгляд даної справи відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], була повідомлена у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачам за адресою їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак жодних заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Під час судового засідання 09 квітня 2019 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Заслухавши представника позивача, свідків, які підтвердили, що відповідач та її неповнолітній син дійсно з 2013 року не проживаю у квартирі позивача, та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319\~\~ЦК\~\~України\~\~власник\~\~володіє,\~\~користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень\~\~ч. 1\~ст.\~405\~Цивільного Кодексу\~України передбачено, що \~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад один рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 грудня 1996 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 2-3402 належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). У 2006 році зі згодою позивача у належній їй квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON], а також її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що відповідач [PERSON] та її неповнолітній син не проживають в належній позивачу квартирі з травня 2013 року, добровільної виїхали з квартири та жодних їх особистих речей в квартирі немає. Дані обставини також підтверджуються відповідним Актом №\~690, затвердженим керуючим ОСББ «Шевченко-192» [PERSON] (а.с.6). Враховуючи те, що [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], з травня 2013 року не проживають у спірній квартирі без поважних причин,суд приходить висновку, що відповідач, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього, відповідно до вимог ст. 405 ЦПК України втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved