Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

26 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], зареєстрованою за адресою: [INFO], право на земельну частку (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0266786), яка належала її батьку [PERSON] та розташована на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, в порядку спадкування за законом. Вказаний позов обґрунтований тим, що після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина у виді земельної частки (паю), що розташована на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, право на яку посвідчено за померлим батьком позивача [PERSON] сертифікатом на право на земельну частку (пай) СМ №0266786. Після смерті батька [PERSON] позивач та її сестри, відповідачі по справі, прийняли спадщину його за заповітом, а їхня мати за законом, але спадщину у виді земельної частки ніхто за собою не переоформив. Після смерті матері позивача [PERSON] позивач [PERSON] та її сестри, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], прийняли спадщину за заповітом та за законом, але спадщину у виді земельної частки (паю) також ніхто за собою не переоформив та не отримав свідоцтво про право на спадщину. Позивач, маючи право на цю земельну частку, не може отримати на неї свідоцтво про право на спадщину, оскільки сертифікат про право на земельну частку (пай) серії СМ №0266786, виданий її батьку [PERSON], втрачений. Захистити своє право в інший спосіб, крім звернення до суду з даним позовом, позивач не має можливості. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, останній подав до суду письмову заяву, в якій просить судове засідання провести без участі його та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити (а.с.206). Представник Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розгляд справи здійснювати без його участі (а.с. 75). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить суд здійснювати розгляд справи без її участі (а.с.194). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить суд здійснювати розгляд справи без її участі (а.с.196). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить суд здійснювати розгляд справи без її участі (а.с.198). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачами позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась в с. Миколаївка «Т» Білопільського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії МВ №060719, виданого Зарічним ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 26 червня 2002 року (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯД №982793, батьками позивача зазначені: у графі «батько» [PERSON], у графі «мати» - [PERSON], а позивач як [PERSON] (а.с.5). 10 серпня 1973 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «Кукса» на «Дяченко», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП № 284115 (а.с.5). [PERSON], батько позивача, помер 06 листопада 2002 року у місті Білопілля Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №146880 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у тому числі на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0266786, що розташована на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області. Відділом у Недригайлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надано розрахунок вартості земельної частки (паю), відповідно до якого, на підставі розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області «Про затвердження земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах» [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0266786, земельна частка (пай) розташована на території Тернівської селищної ради (а. с. 14). З довідок Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області від 09.11.2017 № 200 (а. с. 15) та від 29.03.2018 за №119 (а.с. 79), вбачається, що [PERSON] постійно і на день смерті 06.11.2002 був зареєстрований за адресою: [INFO] разом із дружиною [PERSON] (Матвіївною). Із копії спадкової справи, наданої на запит суду Сумським обласним державним нотаріальним архівом від 27.03.2018 за №599/01-23 (а.с.175-180), вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 06 листопада 2002 року, заведена спадкова справа (номер у Спадковому реєстрі 3768255, номер у нотаріуса 436) за заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], доньок спадкодавця, які прийняли спадщину батька [PERSON] за заповітом. Із наявного в спадковій справі копії заповіту [PERSON], посвідченого секретарем Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області 03.11.1999, вбачається, що він заповів належну йому земельну ділянку площею 4,44 га згідно державного акту серії ІІ-СМ №029841 своїм донькам: [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] (а. с. 177). Родинні відносини спадкодавця [PERSON] та спадкоємців [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджуються наступними доказами: свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БП №156568 (а.с.10), свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯР №341546 та свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON] серії І-КЕ №267363 (а.с.13), свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯЕ №200537 та свідоцтвом про одруження з [PERSON]Я серії І-КЕ №081238 (а.с.81-82). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 51345859, вбачається, що у спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] видане одне свідоцтво про право на спадщину, номер у спадковому реєстрі 32201473 (а.с. 180), згідно якого воно видане спадкоємцям за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно у відповідній частці у виді земельної ділянки, площею 4,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ СМ №029841. Таким чином, з наведеного вище вбачається, що спадщину у виді земельної ділянки площею 4,44 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №029841 після смерті [PERSON] прийняли за заповітом його доньки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а інше спадкове майно (у тому числі земельну частку (пай), визначену у сертифікаті на земельну частку (пай) серії СМ №0266786 - його дружина [PERSON], оскільки згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, оскільки проживала з ним на момент смерті. Оскільки зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Ст. 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. [PERSON] (Матвіївна), мати позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], померла 17 липня 2013 року у м. Білопілля Білопільського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №200332 (а.с.7). Із довідок, виданих Сергіївською сільською радою Білопільського району Сумської області від 04.04.2018 за №126, 127 (а.с.136,137), вбачається, що [PERSON] постійно і на день смерті була зареєстрована одна за адресою: село Гезівка Білопільського району Сумської області; [PERSON] був посвідчений заповіт виконкомом Сергіївської сільської ради 25.11.1999 за реєстровим номером №184, номер у Спадковому реєстрі 40705437. Із копії спадкової справи, наданої на запит суду приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON], вбачається, що після смерті 17 липня 2013 року [PERSON] відкрита спадкова справа №49/2013 за заявами спадкоємців за заповітом, доньок спадкодавця, [PERSON], [PERSON], [PERSON], та за заявою спадкоємця, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, дочки спадкодавця, [PERSON] (а.с.138-173). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51259966, сформованої та наданої на запит суду приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.68), вбачається, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, стан: чинний, видані чотири свідоцтва про право на спадщину за номерами 55755703, 55755728,55755749, 55755774. З копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], вбачається, що нотаріусом спадкоємцям за заповітом видані три свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а спадкоємцю за законом - одне свідоцтво про право на спадщину за законом; ці чотири свідоцтва видані на спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,44 га, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №029840, відповідно кожному спадкоємцю до його частки у спадщині. Враховуючи, що позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину своєї матері [PERSON], яка, у свою чергу, прийняла частину спадщини, у тому числі земельну частку (пай), визначену у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії СМ №0266786, що відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON], спадкоємці мають право на оформлення спадщини у виді земельної частки (паю). Але та обставина, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0266786, виданий батьку позивача [PERSON], втрачений, про що у газеті опубліковане оголошення (а.с.16), позивач [PERSON], яка має намір отримати свідоцтво про право на спадщину на це спадкове майно, на що не заперечують відповідачі, не може реалізувати своє право на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну частку (пай), оскільки належним чином прийняла спадщину матері [PERSON], а інші спадкоємці, відповідачі по справі, не заперечують проти цього, про що надали відповідні заяви. Статтями 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах спадкування»). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яку остання прийняла частково після смерті свого чоловіка [PERSON], а інші спадкоємці, які також прийняли спадщину [PERSON], не заперечують проти вимог позивача, враховуючи, що ніхто зі спадкоємців не оформив за собою право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0266786, що належав [PERSON]Н, але у зв'язку з його втратою, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, то позов підлягає задоволенню, оскільки рішення суду буде підставою для оформлення права позивача на цю земельну частку. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved