Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

21 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 01 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 142. У підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Ганненко О.С. заявив клопотання про збільшення позовних вимог, та просив суд ухвалити рішення, яким, крім розірвання шлюбу між сторонами, просив визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , із позивачем по справі [PERSON] , та стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення ним повноліття. 17 квітня 2019 р. у підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Ганненко О.С. заявив клопотання про зменшення позовних вимог, а саме просив суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначити місце проживання сина сторін [PERSON] , [INFO] , із позивачем по справі [PERSON] , а в частині стягнення аліментів на утримання сина - залишити без розгляду. Позивач [PERSON] клопотання свого представника підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити зменшені позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] зменшені позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Згідно ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що стосується вимоги позову щодо визначення проживання малолітньої дитини, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. То з цього приводу слід зазначити наступне. Зважаючи на те, що між батьками досягнуто згоди щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін: [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач, батько дитини, у заяві підтримав свої позовні вимоги та просить залишити дитину проживати з ним, від відповідачки, матері дитини, з цього приводу заперечень не поступало, то ця вимога позову в частині визначення місця проживання дитини з позивачем підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то суд залишає дану позовну вимогу без розгляду так, як позивач просив суд залишити без розгляду, а відповідачка не заперечувала проти цього. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач вільно розпоряджається наведеним процесуальним правом. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина необхідно залишити без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову в цій частині без розгляду, роз`яснивши наслідки залишення без розгляду, передбачені ч. 2 ст. 257 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved