Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

16 травня 2016 року [PERSON] звернулася в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Адміністрації Південного району, в якому просить суд визнати за нею право власності на 21/50 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, провулок Довгий 19, загальною площею 35,1 м.кв., житловою площею 21,4 м.кв., підсобною площею 10,6 м.кв., допоміжною площею 3,1 м.кв., яка складається з: коридор загальною площею 7,7 м.кв., ванна кімната загальною площею 2,9 м.кв., кімната житловою площею 8,3 м.кв., кімната житловою площею 13,1 м.кв., коридор допоміжною площею 3,1 м.кв., за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], придбала у власність 29/50 частин житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, провулок Довгий, 19 Співвласником зазначеного житлового будинку була [PERSON], якій належало 21/50 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів від 09.02.1977 року, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою. В період з травня 2000 року до листопада 2004 року позивачка постійно наглядала за [PERSON], допомагала їй матеріально. 26 листопада 2004 року [PERSON] померла, витрати на поховання несла позивачка. Спадкоємців після смерті [PERSON] не залишилось. Позивачка продовжує проживати в зазначеному будинку, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги, здійснює постійний догляд і ремонт. Просить визнати за нею право власності на 21/50 частину будинку за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, у якості доказів добросовісного володіння просила допитати свідків, а також долучити технічний паспорт на будинок, з якого видно, що самовільних реконструкцій тощо не відбувалось; згідно письмової заяви просить закінчити розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] зазначила, що з позовними вимогами згодна, заперечень проти позову не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що позивачка проживає у будинку за адресою провулок Довгий 19 з 2000 року, постійно доглядала за [PERSON], яка померла у 2004 році, а після її смерті здійснювала поховання, робила ремонт у будинку, підтримувала у належному стані. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником 29/50 частин житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, провулок Довгий 19, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (л.с. 7). Згідно відмітки у паспорті позивачки вона зареєстрована за вказаною адресою з 2000 року, мешкає з 19.05.2000 року, що підтверджено довідкою голови вулично-квартального комітету (л.с.11). Згідно інформації директора ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" від 10.05.2016 року (л.с. 12) співвласником зазначеного житлового будинку була [PERSON], якій належало 21/50 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів від 09.02.1977 року, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою. 26 листопада 2004 року [PERSON] померла, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська зроблено актовий запис № 1168 (л.с. 13). Згідно інформації, яка надійшла з Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори (л.с. 56), спадкова справа після померлої 26 листопада 2004 року [PERSON] не заводилась. Позивачка продовжує проживати в зазначеному будинку, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги, здійснює постійний догляд і ремонт будинку, про що повідомили у суді свідки. Згідно письмового відгуку адміністрації Південного району (л.с. 35) відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 355 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 355 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно інформації від 07.11.2016 року департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно Кам`янської (колишня назва Дніпродзержинської) міської ради заходів щодо постановки спірної частки будинку на облік як безхазяйного майна не вживалось. Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи на спірне майно не претендують, тому позивач є добросовісним набувачем, вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на вказану квартири за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку відповідно до вимог ст. 344 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до Адміністрації Південного району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved