Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, а саме: з автомобіля „MITSUBISHI LANCER", державний номерний знак [NUMBER], Кузов № [NUMBER], що належить позивачу на праві власності, накладений постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 25.04.2007 року, мотивуючи свої вимоги тим, що постанова державного виконавця винесена при примусовому виконанні постанови № 3-21934/05 Дніпровського районного суду м. Києва про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8,50 грн. на користь держави. В подальшому постанова державного виконавця від 25.04.2007 року надіслана до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві для виконання постанови про накладення арешту на транспортний засіб та заборону його відчуження. На звернення позивача до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві щодо підстав арешту рухомого майна позивача, 30.07.2014 року відповідачем повідомлено позивачу про те, що вся документація ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві до 2011 року знищена. Таким чином, позивач вважає, що наявний факт порушення здійснення права власності на належне йому рухоме майно, що знаходиться під обтяженням без наявності для того правових підстав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 25.04.2007 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з метою виконання постанови № 3-21934/05 Дніпровського районного суду м. Києва про на підставі виконавчого листа № 2-1102, виданого 20.02.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8,50 грн. на користь держави, накладено арешт на транспортний засіб, що належить на праві власності [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 7, 8, 14) Згідно листа Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 30.07.2014 року, відповідно до перевірки Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 29.07.2014 року виконавчий документ № 3-21934 Дніпровського районного суду м. Києва відносно [PERSON] до Відділу не надходив та не перебуває, документація відділу до 2011 року знищена, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року. (а.с. 6) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу , який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу , який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. На звернення [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з належного йому майна, позивачу повідомлено, що надати інформацію стосовно звільнення майна з-під арешту не виявляється за можливе, оскільки, згідно Порядку ведення діловодства в органах державної виконавчої служби, документація відділу до 2011 року знищена. Таким чином, на день судового розгляду справи відсутня можливість для встановлення обставин винесення постанови державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження по накладенню арешту на транспортний засіб, що належить на праві власності [PERSON], оскільки, згідно п. 9.8 Наказу Міністерства юстиції України про порядок роботи з документами в органах Державної виконавчої служби, строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, наведені позивачем, які свідчать про факт відсутності підстав для подальшого обтяження рухомого майна, що належить позивачу на праві власності. Враховуючи те, що арешт накладено на транспортний засіб, що належить на праві власності позивачу, останній як власник майна відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, може вимагати усунення будь-яких порушень в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт на рухоме майно, що на праві власності належить [PERSON], то судом вирішується питання щодо зняття арешту з належного позивачу транспортного засобу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: [PERSON], про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved