Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою [PERSON] , Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області про визначення розміру часток, та уточнивши її просить: визначити, що частка [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0932 га, кадастровий номер: 6320810100:00:004:0030, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 7/20 часток. Свої вимоги мотивує, тим, що після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , було заведено спадкову справу № 325/2014. До складу спадкового майна входить: 7/20 часток у праві власності на житловий будинок за [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0932 га, кадастровий номер 6320810100:00:004:0030, що становить 7/20 часток, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала померлій на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 30.11.2005 року, серія ЯБ №208090. Інші 13/20 часток земельної ділянки належать [PERSON] , 1962 р.н. Інших спадкоємців немає. 29 травня 2015 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАН № 423584. Право власності на 7/20 часток на житловий будинок за [ADDRESS] , підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2015 року, індексний номер витягу 38285817. Щодо оформлення земельної ділянки, на звернення до Богодухівської ДНК, позивач отримав письмову відповідь №578/02-17, відповідно до якої, за життя його матері [PERSON] , частка в спільному майні не виділялася та не була зареєстрована у відповідних органів, тому неможливо визначити обсяг спадкового майна та в зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину на частину у праві власності на земельну ділянку, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення розміру частки у праві власності на земельну частку на [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до змісту якої просив розгляд справи проводити без його участі, при цьому уточнив, що свої вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, за змістом якої просила справу розглянути за її відсутності, уточнила, що проти уточнених позовних вимог та їх задоволення не заперечує. Відповідач - представник Богодухівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Представник третьої особи - Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розгляду справи за відсутності представника держнотконтори, питання задоволення позову залишив на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 564436 від 23 листопада 2005 року, виданого на підставі рішення ХХІІ сесії ІV скликання Богодухівської міської ради від 29.04.2005року, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,0932 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: 1.8-для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з частки в праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку та частку у праві власності на житловий будинок за [ADDRESS] та позивач подав до Богодухівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37877649 від 15 липня 2014 року [PERSON] зареєстрована, як спадкодавець. Відповідно до змісту відповіді нотаріуса №578/02-17 від 27.03.2019 року, що стосується одержання позивачем у спадщину частки у праві власності на земельну ділянку, нотаріусом зазначено наступне: оскільки за життя [PERSON] доля в спільному майні не виділялася та не була зареєстрована у відповідних органах, тому не можливо визначити обсяг спадкового майна (його частку) та в зв`язку з вищевказаним, видати свідоцтво про право на спадщину на частину у праві власності на земельну ділянку. В зв`язку з вищевказаним, позивачу рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення розміру частки у праві власності на земельну ділянку за [PERSON] . Отже, судом було встановлено, що земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності, частки співвласників визначені не були. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За приписом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину після матері та отримав свідоцтво на її частину. Для здійснення спадкових прав [PERSON] на вказану вище земельну ділянку, необхідно визначити спадкову частку спадкодавця у праві власності на неї Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності,при цьому,майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 89 Земельного Кодексу України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки:а) подружжя;б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. 29 травня 2015 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/20 часток у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38285817 від 29 травня 2015 року, [PERSON] є власником 7/20 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Суд також керується правовою позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. За змістом ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити , що частка померлого ( П.І.Б. ) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила…» Враховуючи вищезазначені положення законодавства, оскільки частки у земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності не визначені, а невизначення часток не дає позивачу можливості реалізувати своє право на спадкування та право власності, суд вважає можливим визначити частку [PERSON] у розмірі 7/20 частин вказаної вище земельної ділянки. Згідно з вимогами ст. 79,80 ЦПК України, надані позивачами докази суд визнає достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а також достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2 ст.158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. На підставі викладеного, згідно до ст.,ст.15, 16, 355, 368 , 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1225, 1233, 1234, 1236, 1241, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 89, 120, 152, 158 ЗК України,

Outcome: approved