Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 4 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 липня 2011 року. Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають двох дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочку - [PERSON]: [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, через що між ними часто виникають непорозуміння та суперечки. Відповідач зловживає спиртними напоями, часто йде з дому на тривалий час, неналежним чином виконує свої обов'язки як матері та дружини. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами не припинено, однак позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву, просив шлюб розірвати. Відповідач в ході судового розгляду неодноразово змінювала своє ставлення до позову, проте в судових дебатах просила шлюб розірвати. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року. Зазначені обставини, що встановлені судом, підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від спільного шлюбу позивач з відповідачем дітей не мають, оскільки як вбачається із свідоцтв про народження [PERSON] [INFO] року серія [NUMBER] (а.с.7), він народився за 4 роки 11 місяців та 11 днів до укладення його батьками шлюбу, тобто до офіційної реєстрації шлюбу між сторонами. Водночас як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] (а.с. 8) вона також народилася поза шлюбом сторін, а саме: за 1 місяць та 6 днів до офіційної реєстрації шлюбу між сторонами. Водночас із вказаних свідоцтв встановлено, що батьком дітей дійсно являється позивач - [PERSON]. Позивач на примирення не згодний, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали непорозуміння та суперечки між подружжям через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого позивач та відповідач втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, а саме: непорозуміння та сварки, суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач який наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved