Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовною заявою до Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельною ділянкою, яка є суміжною з земельною ділянкою відповідачки [PERSON] Зазначену земельну ділянку площею 0,056 га, розташовану за адресою [ADDRESS] . [ADDRESS] було передано безкоштовно у приватну власність відповідачки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на підставі Рішення Олександрівської сільської ради № 282-IV від 28.04.2005 р. На виконання рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28 квітня 2005 року [PERSON] було видано державний акт серії [NUMBER] від 02 березня 2007 року на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки виділена відповідачці земельна ділянка перекриває під`їзд та підхід до воріт позивачки, вона вимушена була звернутись до суду з позовними вимогами про визнання нечинним рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28 квітня 2005 року про виділення [PERSON] земельної ділянки. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013р, адміністративний позов [PERSON] до Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання нечинним рішення задоволено повністю. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015р. постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2011р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013р. було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, що судом першої інстанції не було досліджено питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2016 р., яка набрала законної сили 21.03.2016 р., визнано нечинним рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. в частині виділення відповідачці [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, оскільки рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. в частині виділення відповідачці [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] визнано нечинним, то Державний Акт на право власності на земельну ділянку також підлягає скасуванню. До того ж, на даний час земельна ділянка не обслуговується, по ній проходить ґрунтова дорога, тобто ділянка не використовується за призначенням. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позову, та просила суд розглянути справу в її відсутність.\~ Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дати судових засідань були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 23.12.2005р., [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарчими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суміжна земельна ділянка належить відповідачці [PERSON] . Рішенням Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. передано безоплатно земельні ділянки Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області у власність громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які раніше їм були надані в користування, згідно додатку № 1. В Додатку № 1 до рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. зазначено [PERSON] , [ADDRESS] , площею 0,06 га. На підставі рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. відповідачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02 березня 2007 рокупо [ADDRESS] . [ADDRESS] , Олександрівська сільська рада [ADDRESS] , площею 0,056 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У зв`язку з тим, що виділена земельна ділянка перекриває доступ та під`їзд до будинку позивачки, остання звернулась до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, 3 особи: [PERSON] , відділ містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання нечинним рішення суб`єкта владних повноважень, а саме рішення Олександрівської сільської ради від 28.04.2005 року № 282- ІУ про виділення [PERSON] земельної ділянки. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2011р. позов було задоволено, визнано нечинним рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. в частині виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013р. постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2011р. було залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015р. постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2011р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013р. було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, що судом першої інстанції не було досліджено питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2016 р. визнано поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення Олександрівської сільської ради № 282- ІУ від 28.04.2005 року. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2016 р. позов [PERSON] було задоволено, визнано нечинним рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. в частині виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] .Постанова набрала законної сили 21.03.2016 р. Ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин другої та третьої\~статті 158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей \~Стаття 116 ЗК України\~передбачає, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до\~ст. 126 ЗК України\~(в редакції, яка діяла на дату оформлення права власності відповідачки) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до\~ст. 393 ч. 1 ЦК України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 2\~ст. 152 Земельного Кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно\~ст. 155 Земельного Кодексу України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15, у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Визнання нечинним рішення Олександрівської сільської ради № 282-ІУ від 28.04.2005р. в частині виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] є підставою для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення. З огляду на вище викладене, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК, України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved