Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON], [INFO], який помер у м. Зугрес Донецької області\~ 13 грудня 2016 року\~ вдома від хронічного лімфолейкозу. В обґрунтування вимог, посилається на те, що у січні 2017 року [PERSON] звернулась до Центрального відділу РАЦС Міністерства юстиції України у м. Маріуполі з метою отримання свідоцтва про смерть, на що отримала письмову відмову, у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендацію звернутись до суду. Просить задовольнити заяву та встановити факт смерті чоловіка [PERSON] [PERSON] Разом з заявою про встановлення факту смерті до суду надійшла заява про розгляд справи без присутності [PERSON] через те, що вона не може покинути тимчасово непідконтрольну Україні територію. На позовних вимогах наполягає. Заявник адвокат [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Представник заінтересованої особи, Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява адвоката [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] 13 грудня 2016 року в м. Зугрес підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно приписів п.8 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~вимог ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як розяснив \~ Пленум Верховного Суду України у п. 132 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник адвокат [PERSON], робоче місце якого розташоване за адресою: вул. Італійська, буд. 116-а, оф. 401, м. Маріуполь Маріупольського району Донецької області, подав до суду заяву в інтересах [PERSON] на підставі абонентського договору № 4658, укладеного між ним та [PERSON] 10 січня 2017 року у м. Харкові. (а.с. 26-27) [PERSON], в інтересах якої подано заяву про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта серія ВВ 615379, виданого 28 жовтня 1998 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.5-7) Померлий [PERSON] також проживав за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта серія ВВ 615065, виданого 21 жовтня 1998 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.8-10) Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-НО № 360891, виданого 09 вересня 1980 року Ворошилівським районним РАЦС, [PERSON] є чоловіком для [PERSON] (а.с. 15) Згідно довідки про причину смерті від 14 грудня 2016 року, яка видана лікарем Центральної міської лікарні м. Харцизька №2 [PERSON], [PERSON], [INFO], помер 13 грудня 2016 року, причина смерті хронічний лімфолейкоз, інтоксикація. З копії свідоцтва про смерть серії ДНР №050800, яке видано 15 грудня 2016 року адміністрацією міста Зугреса міста Харцизька Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO] , помер 13 грудня 2016 року\~ в\~ ДНР. Як вбачається з відмови у проведені державної реєстрації смерті від 21 січня 2017 року, Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON]\~ було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 13 грудня 2016 року, так як останнім пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній\~наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Вказані свідоцтво про смерть, довідка для отримання допомоги на поховання видані закладами м. Зугрес м. Харцизьк Донецької області, довідка про причину смерті видана закладом м. Харцизьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті, є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON],\~ уродженця [INFO], який помер 13 грудня 2016 року в м. Зугрес м. Харцизька Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved