Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], та знести незаконно встановлений паркан (а.с.2). Свої вимоги мотивує тим, що згідно державного акту він є власником згаданої земельної ділянки. Однак, на цій ділянці відповідачем [PERSON] самовільно було встановлено паркан, що створює перешкоди у користуванні його власністю. У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Комсомольської міської ради Полтавської області та відділу Держкомзему у місті Комсомольську Полтавської області, в якому прохає визнати частково недійсним акт серії ПЛ №000406 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, виданого на ім'я [PERSON] в частині визначення плану меж земельної ділянки та зобов'язати [PERSON] повернути оригінал згаданого державного акту до відділу Держкомзему у місті Комсомольську (а.с.101). Свої вимоги мотивує тим, що при виготовленні державного акту на ім'я [PERSON] було допущено помилку у визначенні поворотних точок земельної ділянки, у зв'язку із чим відбулося накладення меж земельної ділянки, яка належить [PERSON], та земельної ділянки, яка належить [PERSON] Ухвалою суду від 20 листопада 2013 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісною позовною заявою [PERSON] (а.с.130). Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, учасники судового засідання до залу суду не з'явилися, позивач [PERSON], представник відповідача [PERSON] та представник Комсомольської міської ради звернулися із заявами про розгляд справи у їх відсутність. Розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає,що первісний позов [PERSON] є обґрунтованим, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. З огляду на ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю, при цьому власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист цих прав на земельну ділянку здійснюється, зокрема шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно з ч.ч.2,3,5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", - згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованого по [ADDRESS], та суміжним користувачем належної відповідачу [PERSON] земельної ділянки, розташованого по [ADDRESS] Межі земельної ділянки позивача [PERSON] за кадастровим №5310200000:50:025:0276 та відповідача [PERSON] за кадастровим №5310200000:50:025:0188 зазначені у додатках до Державних актів на право власності на земельні ділянки на їх ім'я (а.с.4,109). [PERSON] створив [PERSON] перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, внаслідок встановлення паркану на земельній ділянці позивача та збільшення у такій спосіб своєї ділянки. Вказані обставини, крім акту перевірки виконком Комсомольської міської ради від 08.07.2010 року (а.с.50), підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи №П-381 від 10.01.2014 року, згідно якої фактичні межі суміжних земельних ділянок по [ADDRESS] та по [ADDRESS] не відповідають фізичним параметрам відповідних державних актів на права приватної власності на землю. Зі сторони земельної ділянки по [ADDRESS] встановлено самозахват земельної ділянки, що належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія П-ПЛ №000406 від 12.02.2003 року [PERSON], площею 47,5 кв.м. Власником земельної ділянки по [ADDRESS], [PERSON], земельна ділянка по [ADDRESS], яка належить [PERSON], використовується під городом (а.с.144). Із змісту листів виконавчого комітету Комсомольської міської ради від 15.07.2010 року вбачається, що згаданий спір щодо розмежування земельних ділянок сторін вирішено органом місцевого самоврядування на користь [PERSON], однак відповідач [PERSON] із згаданим рішенням не погодився, тому позивач набув право звернення до суду із згаданим позовом (а.с.9,47-60). За таким обставин, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Вирішуючи спір та питання про зобов'язання [PERSON] знести встановлений паркан, суд враховує, що згідно висновку експерта №П-381 власником земельної ділянки по [ADDRESS], [PERSON], земельна ділянка по [ADDRESS], яка належить [PERSON], використовується під городом, знесення паркану відповідача не суперечить правилам добросусідства сторін. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наполягаючи на тому, що при виготовленні державного акту на ім'я [PERSON] було допущено помилку, відповідачем [PERSON] не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Крім того, зазначенні припущення не заслуговують на увагу, так як згідно висновку експерта №П-381 порушень з боку державних органів, при оформленні технічної документації та складення актів на право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] та по [ADDRESS] не виявлено (а.с.144). З огляду на викладене, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 4 вказаного Закону визначено, що за подання до суду позову немайнового характеру встановлена ставка судового збору, що дорівнює 0,1 розміру заробітної плати і складає 107,30 грн. (1073 х 0,1= 114,70). На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним у зв'язку з розглядом даної справи, в сумі 107,30 грн. судового збору. Доказів на підтвердження витрат позивача по оплаті вартості експертного дослідження суду не надано, тому питання щодо розподілу згаданих судових витрат судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved