Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Черкаської міської ради (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 5 січня 2016 року помер його прадід - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняла його дочка - [PERSON], яка є рідною бабою позивача, частково оформивши право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, однак не оформивши спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на вказаній земельній ділянці. 6 лютого 2017 року [PERSON] померла. Раніше 29 серпня 2013 року помер син [PERSON] - [PERSON], який є батьком позивача. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом за правом представлення на житловий будинок з надвірними спорудами та розглянути справу за його відсутності. У судове засідання сторони не зявилися. Відповідач надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника на розсуд суду (а.с. 32, 46, 56). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 5 січня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 6 січня 2016 року серії І-СР № 275173 (а.с. 6). 6 лютого 2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 7 лютого 2017 року серії І-СР № 302065 (а.с. 7). 29 серпня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30 серпня 2013 року серії І-СР № 220378 (а.с. 8). [PERSON] була дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 травня 1955 року серії ЯЕ № 931629 (а.с. 10). Позивач є внуком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження його батька - [PERSON] від 21 жовтня 1976 року серії І-СР № 418129 (а.с. 11) та копією свідоцтва про його народження від 5 травня 1998 року серії І-СР № 032174 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до змісту листів Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 22 липня 2017 року (вих. № 969/01-16) (а.с. 44), що надійшли у відповідь на запит суду (а.с. 26), після смерті [PERSON], заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не поступало, свідоцтва про право на спадщину не видавалось, та від 22 липня 2017 року (вих. № 970/01-16) (а.с. 45), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 27), після смерті [PERSON], подана заява про прийняття спадщини від імені [PERSON] та видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, на грошові вклади на ім'я [PERSON] Відповідно до змісту листа другої Черкаської державної нотаріальної контори від 4 жовтня 2017 року № 2085/01-16 (а.с. 63), що надійшов у відповідь на запиту суду (а.с. 60), після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с. 64) звернувся позивач і на його ім'я видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 серпня 2017 року. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2016 року серії НВА № 808714, виданого Чорнобаївською державної нотаріальною конторою (а.с. 15), [PERSON] отримала у спадщину земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2567 га, розташовану за адресою вул. Шевченка, с. Червоногірка, Чорнобаївський район, Черкаська обл., яка належала померлому [PERSON], та зареєструвала своє право власності на неї, про що внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с. 16). Відповідно до довідки Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 15 червня 2017 року № 456 за померлим [PERSON] числиться будинок, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 2, с. Червоногірка, Чорнобаївський район, Черкаська обл. (а.с. 14). Разом з тим, позивач не може оформити паво власності в порядку спадкування за законом за правом представлення на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: вул. Шевченка, 2, с. Червоногірка, Чорнобаївський район, Черкаська обл., оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 17-19). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 6 лютого 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померла [PERSON] заповіту не складала, а позивач, відповідно до приписів ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, судом не встановлено. Отже відсутність у позивача правовстановлюючого документу на житловий будинок з надвірними спорудами, яка входить до складу спадщини, фактично унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину і, як наслідок, призводить до порушення його права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, окрім позивача, та враховуючи ту обставину, що позивач позбавлений можливості іншим чином оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами, окрім судового порядку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved