Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою, після зміни позовних вимог, просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше, як до досягнення 23 років. У судове засідання для розгляду справи по суті, позивач та відповідач не прибули, але були належним чином повідомлені про день та час судового розгляду. До початку розгляду судом справи по суті, відповідач подав заяву, якою добровільно та безумовно визнав пред`явлені до нього вимоги у повному обсязі. Також зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх розяснення з боку суду не потребує. Як і позивач, просив суд розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Тому, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у зв`язку із продовженням навчання, який потребує матеріальної допомоги, а відповідач при цьому визнав вказані вимоги та має можливість надавати таку допомогу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік складає 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі.

Outcome: approved