Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

29 грудня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб між ним і [PERSON], який був зареєстрований 14 квітня 2005 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 103. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 квітня 2005 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 103 позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, та проживав з відповідачем однією сімю деякий час, після чого його проживання однією сімю з відповідачем було фактично припинено. Від шлюбу у сторін дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, було досить напруженим, неможливим, через те постійно були сварки. Це негативно впливало на психологічний стан позивача. З 07.03.2012р. по теперішній час позивач перебуває в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у звязку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру відповідно до постанови Нововодолазького районного суду Харківської області від 07.02.2012р. Сімя фактично розпалася та існує формально, тому ідеться про розлучення. Спільне господарство сторони разом не ведуть. Більше ніж 3 роки сторони не листуються та не спілкуються, матеріальної та моральної допомоги від відповідача позивач не отримує. Позивач не має наміру зберігати шлюб. На неодноразові пропозиції позивача розірвати шлюб за взаємною згодою відповідач відповідала відмовою. Оскільки позивач остаточно вирішив розірвати шлюбно-сімейні відносини, тому скористався своїм правом звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Просить не вживати заходів щодо примирення, оскільки примирення неможливе. Майнових спорів сторони не мають. Позивач не можу бути присутнім в судовому засіданні, так як згідно п.19 "Порядку застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які хворіють на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, у психіатричній лікарні з суворим наглядом", затвердженого наказом МОЗ України від 08.10.2001 р. №397 вихід хворих за межі лікарні із суворим наглядом не дозволяється, відпустка не надається. У судове засідання позивач не зявився. Від нього надійшла заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 14 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м.Харкова, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 103, що підтверджується належним чином завіреною копією актового запису про шлюб (а.с.45). Від шлюбу у сторін дітей немає. Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved