Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

29.05.2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Роздільнянська районна державна адміністрація в особі Органу опіки та піклування. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2003 року по 2011 рік, який було розірвано на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.07.2011 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до виконавчого листа від 26.06.2011 року з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей стягуються аліменти на їх утримання, однак [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачує, що підтверджується розрахунком по заборгованості, складеного Роздільнянським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області станом на 01.04.2018 року. З моменту розірвання шлюбу відповідач жодного разу не цікавився життям дітей та не вчинив жодної дії щодо спілкування з ними та виховання. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо синів: [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON], 2009 р.н. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, вихованням дітей вона займається сама, відповідач жодним чином не допомагає їй, на день народження дітей не вітає та зовсім з ними не спілкується. Останній раз коли батько бачив дітей це у 2012 році, коли звозив їх у дельфінарій. На даний час діти батька не пам'ятають, відповідач [PERSON] їх життям не цікавиться, не займається їх вихованням, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх підготовкою до самостійного життя, не надає дітям культурного та інших духовних цінностей, що у сукупності розцінюються як ухилення від виховання дітей та свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Станом на 01.04.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментам, що становить 63354,89 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо синів [PERSON] та [PERSON], не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - Роздільнянської районної державної адміністрації в особі Органу опіки та піклування Самсій О.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі, пояснила, що позивачка звернулась до Роздільнянської РДА в особі Органу опіки та піклування в січні 2018 року. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було розглянуто на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 30.05.2018 року, де було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2003 року, який було розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.07.2011 року. (а.с.3) Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER], виданого Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 19.02.2004 року, актовий запис №6, в графі батьки вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.4) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER], виданого Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 13.08.2009 року, актовий запис №33, в графі батьки вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с.7) Відповідно до виконавчого листа виданого Роздільнянським районним судом Одеської області від 26.07.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, до досягненням сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO], після цієї дати необхідно стягувати 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. (а.с.9) Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного станом на 01.04.2018 року Роздільнянським міжрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області вбачається, що відповідач [PERSON] з травня 2011 року по сьогоднішній день аліменти на дітей не сплачує, на підставі чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментам на обох синів в розмірі 63354,89 грн. (а.с.14) Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 21.05.2018 року №661. (а.с.16) Також судом встановлено, що 30.05.2018 року Роздільнянською районної державної адміністрацією на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання, щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до висновку Роздільнянської районної державної адміністрації від 20.06.2018 року №1585/1/15/01-33, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 164 СК України [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав. (а.с.39-40) Даний висновок є обґрунтований тим, що батько не займається вихованням та забезпеченням дітей, не цікавиться їх життям та не приділяє уваги їх фізичному та духовному розвитку. Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільних дітей [PERSON] та [PERSON] на підставі ч.1 ст.164 СК України, так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов'язки відносно малолітніх синів, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з синами. Наявність заборгованості по аліментах в розмірі 63354,89 грн. та ненадання будь-якого виду матеріальної допомоги колишній сім»ї свідчить про небажання відповідача приймати участь у забезпеченні дітей належними умовами життя, навчання, відпочинку. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з дітьми, не з"явився на слухання справи та слухання питання стосовно позбавлення його батьківських прав щодо синів. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дітей, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що діти матеріально забезпечені, мають належні побутові умови проживання, проживають разом з матір'ю та вітчимом, якого називають батьком. Також суд роз'яснює відповідачу [PERSON], що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не буде усиновлена або не досягне повноліття, за умови зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставами для позбавлення батьківських прав. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав, щодо синів: [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved