Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

15 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» про стягнення заробітної плати, індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначав, що працював у ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на посаді прорабу підрозділу СУ-3 та наказом підприємства від 23.08.2016 його було звільнено за угодою сторін. На час звільнення відповідач не здійснив із ним остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату у загальній сумі 13792,84 гривень. Крім того, з вересня 2015 року відповідач безпідставно не виплачує індексацію заробітної плати. Рішенням суду від 20.09.2016 з підприємства на його користь було стягнуто індексацію за період з вересня 2016 року по червень 2016 року у сумі 8808,15 гривень. Однак, відповідач продовжував ухилятися від нарахування і виплати індексації, що призвело до утворення боргу за період з липня 2016 року по серпень 2016 року у сумі 2196,23 гривень.. Просив стягнути з відповідача на свою зазначені суми заборгованості, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати у сумі 202,40 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Представник відповідача - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання систематично не зявляється, правову позицію по суті предявлених вимог не зазначив, клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав. З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідатиме положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Встановлено, що наказом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 157-к від 16.07.2001 позивача [PERSON] було зараховано на посаду майстра будівельного управління СУ-3 та наказом за № 31-к від 23.08.2016 року звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Аналогічні положення закріплені змістом ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листків підприємство ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» нарахувало та не виплатило на його користь заробітну плату у загальній сумі 13792,84 гривень, а саме: за червень 2016 року 456,82 гривень; за липень 2016 року 3079,13 гривень; серпень 2016 року 10256,89 гривень. Вказані суми складають борг із урахуванням вже утриманих податків, зборів та обовязкових платежів. Представник відповідача, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання підприємством законодавчого обовязку щодо своєчасної виплати заробітної плати працівникам, а отже не оспорює факту утворення перед позивачем заборгованості із заробітної плати у наведених розмірах. Таким чином, позивачеві залишається не виплаченою заробітна плата у загальній сумі 13792,84 гривень і саме ця сума підлягає стягненню на його користь з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» без утримання з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов'язкових платежів. Крім того, позивач [PERSON] посилається на те, що йому залишається невиплаченою індексація заробітної плати за період з липня 2016 року по серпень 2016 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 24.12.2015 р.). Як зазначено у ст. 2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення). Аналогічне визначення містить Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.03.2003 р. № 1078 (в редакції до 24.12.2015 року), відповідно до п. 4 якого, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно п. 5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (в редакції до 24.12.2015 р.). Встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 січня 2017 року, з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь [PERSON] було стягнуто індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по червень 2016 року у сумі 8808,15 гривень. Як вбачається з розрахунку позивача [PERSON] за період з липня 2016 року по серпень 2016 року включно йому не нараховувалася та не сплачувалася індексація в загальній сумі 2196,23 гривень. Розглядаючи наданий позивачем розрахунок індексації заробітної плати, за відсутності заперечень з боку відповідача у цій частині вимог, суд приймає його до уваги, зважаючи при цьому на його відповідність вимогам чинного законодавства. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову у цій частині, а тому стягує з відповідача на користь позивача зазначену суму індексації заробітної плати, як встановлену в ході судового розгляду справи. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року розяснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За положеннями статті 117 КЗпП України умовою для покладення на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є дійсно наявність вини підприємства. Ураховуючи, що заявлені позовні вимоги є своєрідним відшкодуванням завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, у даному випадку застосуванню підлягають й положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідач в ході судового розгляду фактів наявності вини щодо непроведення із позивачем повного розрахунку у день його звільнення не спростував. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно із п. 4 даного Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Для розрахунку середнього розміру заробітної плати позивача [PERSON] суд враховує його заробітну плату за повні два місяці його роботи на підприємстві - квітень-травень 2016 року, а саме 4080,00 гривень та 3006,32 гривень відповідно, та кількість фактично відпрацьованих у зазначений період годин, а саме 280 годин при 40-годинному робочому тижні. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку складає 202,40 гривень ((4080,00+3006,32)/280х8). Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік», № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», середньостатистична кількість робочих днів при сорокагодинному робочому тижні у період з 24 серпня 2016 року по 13 вересня 2017 року становить 264 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 серпня 2016 року по 13 вересня 2017 року становить 53433,60 гривень (202,40х264), і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 694,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved