Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 7260926 грн. посилаючись на те, що 27.10.2007 року в с.Солочин, Свалявського району, між подружжям [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та подружжям [PERSON] та [PERSON] був укладений договір простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву), згідно якого подружжя [PERSON] передали відповідачам грошові кошти у розмірі 65000 доларів США для досягнення загальної мети будівництва і введення в експлуатацію будівлі житлового будинку, що позначено в плані технічного паспорту під літ. А2, розташованої в урочищі Біласовиця на території Солочинської сільської ради Свалявського району. У відповідності договору\~ про відступлення права вимоги від 18.04.2010 року подружжя [PERSON] набули право вимоги, згідно з договором простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву), укладеного 18.10.2008 року в с. Солочин, Свалявського району між відповідачами подружжям [PERSON] та кредитором [PERSON], згідно якого [PERSON] передала відповідачам грошові кошти у розмірі 20000 доларів США для досягнення загальної мети будівництва і введення в експлуатацію будівлі житлового будинку,\~ що позначено в плані технічного паспорту під літ. А2, розташованої в урочищі Біласовиця на території Солочинської сільської ради Свалявського району. Отримавши грошові кошти, подружжя [PERSON] взяли на себе обовязок використати їх для вищевказаного будівництва, яке завершити в строк до 01.01.2009 року та передати позивачам у власність, придатну для використання та проживання частину нерухомого майна, загальною (внутрішньою) площею 65 кв.м., а для [PERSON] - 20 кв.м. Відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання, передбачені вищевказаними договорами, в результаті чого у відповідності до п.8.2. Договору простого товариства від 27.10.2007 року вони повинні були відшкодувати позивачам отримані кошти з нарахуванням 20 % річних (з дня укладення договору), у відповідності до п.8.2. Договору простого товариства від 18.10.2008 року - повинні були відшкодувати [PERSON] отримані кошти з нарахуванням 15 % річних (з дня укладення договору). Вимоги позивачі мотивують тим, що через невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань, станом на 24.10.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 257942,46 доларів США, що на дату подання позову, згідно офіційного курсу НБУ від 24.10.2018 року становить 7260926 грн. Позивачі просять стягнути вищевказану суму заборгованості солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також суму понесених судових витрат. В судовому засіданні представник [PERSON], який діє в інтересах позивачів [PERSON], [PERSON] (на підставі довіреності від 24.10.2018 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 363) позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі, оскільки права позивачів залишаються порушеними через невиконання відповідачами рішення суду від 01.02.2017 року по визнання майнового права за позивачами, ніякої власності позивачі не отримали, кошти залишаються неповернутими, а зобовязання повинні були виконані ще до 01.01.2009 року. Просить суд визнати поважними причини пропуску позивачами строку позовної давності, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів суму у розмірі 7260926 грн. та судові витрати. Представник відповідача [PERSON], який діє в інтересах відповідача [PERSON] (на підставі ордеру серії РН-545 № 29 від 14.05.2018 року) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає що позивачами не дотримано та порушено строки давності при зверненні до суду. Просить застосувати до вимог позивачів строки позовної давності та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову. Позивач [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися. Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, перевіривши доводи клопотання про визнання поважними причини пропуску позовної давності та заяви про застосування строків позовної давності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В частині вимоги позивача про стягнення\~заборгованості у справі, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх і підлягають до виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно до ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Судом встановлено та перевірено в судовому засіданні надані позивачами докази, на підтвердження заявлених вимог: копія договору простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву), укладеного 27 жовтня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON]; копія договору простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву), укладеного 18 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]; копія рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.02.2017 року: копія постанови Закарпатського апеляційного суду від 31.10.2018 року про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, житловий будинок за адресою: с. Солочин, вул. Без назви, Свалявського району, Закарпатської області, що належить боржнику [PERSON], на частину якого, згідно рішення суду від 01.02.2017 року претендували позивачі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ст. 526 ЦК України - зобовязання має виконуватися належним чином. Станом на день подання позову 25.10.2018 року відповідачі зобовязання належним чином за договорами простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву) не виконують, продовжуть ухилятися від виконання зобовязання, що стало порушенням прав позивачів та порушення зобовязання відповідачами. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наданих до суду договорів простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву) вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] взяли на себе зобовязання використати отримані кошти для будівництва, яке завершити в строк до 01 вересня 2009 року та передати позивачам [PERSON], [PERSON] у власність, придатну для використання та проживання частину нерухомого майна, загальною (внутрішньою) площею 65 кв.м., [PERSON] - 20 кв.м. у житловому будинку, що позначено в плані технічного паспорту під літ. А2, розташованої в урочищі Біласовиця на території Солочинської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області. У відповідності до п.8.2. Договору простого товариства від 27.10.2007 року в разі невиконання умов договору, відповідачі повинні відшкодувати отримані кошти з нарахуванням 20 % річних (з дня укладення договору), у відповідності до п.8.2. Договору простого товариства від 18.10.2008 року - з нарахуванням 15 % річних (з дня укладення договору), тобто: за договором простого товариства від 27.10.2007 року 20789,15 доларів США, з яких: сума неповернутих коштів 65000 доларів США та 142893,15 доларів США 20 % річних з розрахунку (65000 х 20% х 365 х 4012 (кількість днів з 28.10.2007 року по 24.10.2018 року) та за договором простого товариства від 18.10.2008 року 50049,31 доларів США, з яких: сума неповернутих коштів 20000 доларів США та 30049,31 доларів США 15 % річних з розрахунку (20000 х 15% х 365 х 3656 (кількість днів з 19.10.2008 року по 24.10.2018 року), що станом на 24 жовтня 2018 року становить 257942,46 доларів США.(двісті пятдесят сім тисяч девятсот сорок два долари 46 центів США). Разом з тим, у відповідності до ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За правовим змістом цієї норми Закону всі зобовязання в Україні (крім випадків визначених спеціальним Законом ) має бути виконане у Гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.10.2018 року (2814,9402 грн. за 100 доларів США (28,149402 грн. за 1 долар США)) еквівалент заборгованості 257942,46 доларів США становить 7260926 грн. (сім мільйонів двісті шістдесят тисяч девятсот двадцять шість гривень 00 коп.). Відповідно до ст. 541 ЦК України - солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1ч.2 ст. 542 ЦК України - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов'язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними. Відповідно до ст. 1050 ЦК України - позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і окремо. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені в судовому засіданні докази, беручи до уваги зміст позовних вимог, зважаючи, що відповідачами не вживається ніяких заходів виконання взятих на себе зобовязань за договорами простого товариства (про сумісну діяльність по будівництву), доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України суду не надано, а також наявність рішення суду про примусовий продаж обєкту нерухомого майна, що не зданий в експлуатацію, що унеможливить виконання рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.02.2017 року, суд вважає, що слід стягнути з відповідачів на користь позивачів заборгованість у розмірі 7260926 грн. В частині вимоги відповідача про застосування\~до позовних\~вимог строків\~позовної давності у справі, суд доходить наступного висновку. Відповідно до\~ст.256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України - перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України - позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-786цс17 (постанова від 15 травня 2017 року): Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи. У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені докази в судовому засіданні, зважаючи, що рішення суду 01.02.2017 року не виконане (що дає право позивачам звернутися до суду з позовом про захист порушених прав), беручи до уваги заяву представника відповідача про застосування позовної давності та вимоги чинного законодавства, суд доходить висновку, що у задоволенні вимоги відповідачу про застосування строку позовної давності слід відмовити. В частині вимоги позивача про відшкодування\~судових витрат у справі, суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI\~від 08.07.2011\~року - у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Відповідно до \~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачами до позовної заяви додано оригінали документів (квитанцій), що підтверджують сплату судового збору у розмірі 4405 грн. кожним (квитанції № П10208К та № П10217К від 24 жовтня 2018 року). Ціна позову визначена: 7260926 грн. Вимоги про стягнення судового збору, суд задовольняє у відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Разом з тим, відповідно до вимог чинного законодавства про застосування судами розподілу судових витрат у цивільних справах встановлено - при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, судові витрати з відповідачів [PERSON], [PERSON] необхідно стягнути у розмірі по 4405 грн. з кожного. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені в судовому засіданні обставини та докази, беручи до уваги те, що відповідачі зобовязання за вищевказаними договорами належним чином не виконують, а згідно вимог чинного законодавства - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, суд вважає позов [PERSON], [PERSON] підставним та обгрунтованим, який слід задовольнити. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved