Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 10.10.2019 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до акту про проведення електронних торгів від 26.03.2019 [PERSON] визнано переможцем електронних торгів, щодо придбання житлової квартири [ADDRESS] . Позивач звернулася до приватного нотаріуса Захаренка В.В., яким їй було видано свідоцтво від 11.07.2019 про право власності на квартиру. Відповідачі були попередніми власниками зазначеної квартири та зареєстровані у ній. Представник позивача зазначає, що позивач не зверталася до відповідачів з проханням про те, щоб вони добровільно виписалися з належної позивачу квартири, оскільки останнє відоме місце їх проживання у зазначеній квартирі, де вони фактично не проживають та не з`являються за зазначеною адресою більше шести місяців. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 319, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), представник позивача просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про отримання 22.10.2019 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 37), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, за адресою зазначеною в позові: [ADDRESS] ; рекомендований лист з судовою повісткою повернувся без вручення з відміткою від 25.10.2019 - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 38), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подала. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подали до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач являється власником житлової квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва від 11.07.2019, посвідченого 11.07.2019 приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №1202 (а.с. 5). Відповідно довідки Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 01.10.2019 за №2268, за адресою по [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] , [PERSON] (не проживає) та [PERSON] (не проживає) (а.с. 10). Згідно акта обстеження на факт проживання сім`ї [PERSON] , складеного 04.10.2019 комісією в складі: селищного голови Слободянюк С.П., депутата селищної ради Тищенко І.В., сусідів [PERSON] та [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , чоловік [PERSON] та син [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] не проживають більше шести місяців (а.с. 11). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16, про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судом встановлено, що відповідачі у житловій квартирі [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу, більше шести місяців не проживають, про причини відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців суду не повідомили, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі втратили право користування житловою квартирою позивача та добровільно не здійснюють дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує позивача у розпорядженні належною їй квартирою. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції №0.0.1486710056.1 від 08.10.2019 (а.с. 1), остання за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачами. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved