Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

17 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментівутримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що з 01 квітня 2000 року по 23 грудня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який було зареєстровано у Вороновицькій селищній раді Вінницького району Вінницької області. Від шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу відповідач на утримання дитини не надає, непрацездатних батьків немає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до повноліття сина. В судове засіданні позивач [PERSON], не зявилася надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не зявився, в порядку ст.76 ЦПК України, завчасно був повідомлений належним чином про час та місце судових засідань, заяв про відкладення розгляду справи або про проведення їх у його відсутність до суду не надходило.Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справиу відсутності позивача та відповідача , про що виніс відповідну ухвалу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності,суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01 квітня 2000 року по 23 грудня 2013 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований у Вороновицькій селищній раді Вінницького району Вінницької області, про що свідчить копія рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року (а.с.4). Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії І-АМ №126262 від 09.08.2001 року, в якому батьком дитини записаний відповідач у справі. (а.с.3). Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16.06.2015 року за №1474 (а.с.5). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у вихованні в грошевій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки сина; інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сина сторін, який проживає разом із матерію та перебуває на її утриманні, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, працює, інвалідності не має, інших малолітніх і (або) неповнолітніх дітей та (або) непрацездатних осіб на утримані не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до повноліття сина. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 17 червня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Outcome: approved