Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON], в особі представника - [PERSON], звернулася в суд з позовом до Білинської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті, 27 листопада 2001 року, його матері [PERSON], та, 25 жовтня 2009 року, його батька, [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок №153, що розташований в с.Білин, Рахівського району, Закарпатської області. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка звернулася до нотаріальної контори за місцем розташування спадкового майна із відповідною заявою, але у видачі такого їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, [PERSON] та [PERSON], відмовились від отримання спадщини після смерті батьків, на користь позивачки. Просить суд винести рішення, яким визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його батьків, а саме, на житловий будинок №153, разом з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований в с. Білин, Рахівського району, Закарпатської області. Представник позивача, [PERSON], в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача, Білинської сільської ради, Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з'явився, однак сільський голова, [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їх представника. Позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її прав на отримання власності в порядку спадкування, зокрема згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Судом встановлено, що 27 листопада 2001 року померла громадянка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №119090 від 29 листопада 2001 року. 25 жовтня 2009 року помер громадянин [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-ФМ №094376 від 09 листопада 2009 року. Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №153, розташований в с. Білин, Рахівського району, Закарпатської області. Оскільки спадщина за померлим [PERSON] відкрилася 25 жовтня 2009 року, цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. З матеріалів справи, судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями першої черги спадкування за законом являється позивачка по справі, їх дочка, [PERSON] Іншими спадкоємцями першої черги за законом, є [PERSON] та [PERSON], які своїми заявами відмовилися від отримання спадщини після смерті батька, на користь позивачки у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 1274 Цивільного Кодексу України. Копію заяви-відмови приєднано до матеріалів справи. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно, суд звертаєя увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства та застосовує редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювалися в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинок побудований у 1980 році. З виписки з погосподарської книги №3 в с.Білин слідує, що житловий будинок № 153, в с.Білин, Рахівського району, Закарпатської області належав [PERSON]. Також, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах. За таких обставин, суд констатує, що вище зазначений житловий будинок не являвся об'єктом самочинного будівництва. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги спадкування за законом, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину, після смерті батьків, оскільки до дня смерті батька постійно проживала з ним в спадковому будинку, що стверджується довідкою виконкому Білинської сільської ради № 802 від 22.06.2016 року. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інші спадкоємці відмовилися від отримання спадщини на її користь, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved