Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

24 липня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вищевказаного будинку. Окрім неї у будинку зареєстрований її син - [PERSON] , який фактично з липня 2015 року в ньому не проживає, особистих речей в квартирі не має. Місце проживання відповідача їй не відоме. У зв`язку з цим вона звернулася до суду з даним позовом, оскільки реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися житлом, та змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Ухвалою від 08 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, та надано відповідачу строк на подання відзиву, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався. Ухвалою від 22 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася. Разом з позовною заявою подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. В порядку ст.128 ЦПК України, відповідач вважається повідомлений належним чином, за місцем його реєстрації. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, надані позивачем разом з позовною заявою, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 10 квітня 1991 року уклала шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10 квітня 1991 року. (а.с. 8) [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 липня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Москаленко Н.І. (а.с. 5) Згідно довідки квартального комітету №16 виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15 липня 2019 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає. (а.с.10) Згідно копії заяви від 08 вересня 2019 року, складеної сусідами [PERSON] , [PERSON] та посвідченої головою кавртального комітету №16 виконавчого комітету Світловодської міської ради Сухорук С. І., [PERSON] з липня 2015 року дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7) Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач належить до члена сім`ї позивача, співвласником будинку не являється, є лише зареєстрованим, але фактично з липня 2015 року там не проживає, жодних домовленостей про порядок користування будинком не було, тому відповідач вважається таким, що втратив право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved