Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівського області від 08.12.2014 року відповідача було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання із застосуванням положень ст.75 КК України у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, на підставі положень ст. 76 КК України його зобов»язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ та повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи. Вирок набрав законної сили 08.01.2015 року. Засуджений визнаний винним в тому, що 30.09.2014 року близько 18 години 00 хвилин перебуваючи в господарстві потерпілого [PERSON] , що розташоване по [ADDRESS] умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку грошей в сумі 3000 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду на вищезазначену суму, тому просить стягнути з відповідача на його матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, подав до суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Про час та місце повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки. Від нього до суду не надійшло ніяких заперечень чи інших повідомлень. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 08.12.2014 року [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КК України і призначено покарання із застосуванням положень ст.75 КК України у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, на підставі положень ст. 76 КК України його зобов»язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ та повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи. З вказаного вироку вбачається, що 30.09.2014 року близько 18 години 00 хвилин перебуваючи в господарстві потерпілого [PERSON] , що розташоване по [ADDRESS] умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку грошей в сумі 3000 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду на вищезазначену суму. Згідно положень ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування шкоди. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] в заподіянні шкоди позивачу встановлена і не підлягає доведенню. Згідно із ст. 28 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. В силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом заявленого позову, цивільно-правовими наслідками скоєного [PERSON] злочину є заподіяння [PERSON] матеріальних збитків в сумі 3000 грн. Таким чином, заподіяна шкода сталася внаслідок протиправних дій відповідача за наявності його вини, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкідливими наслідками, які були заподіяні позивачу, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved