Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

20 липня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1997 року позивачу, її чоловіку [PERSON] та двом дочкам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках (по 1/4) належить квартира [ADDRESS] . Право власності на квартиру №44 зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивач з чоловіком постійно проживають у своїй квартирі та зареєстровані у ній. Дочка [PERSON] починаючи з 2010 року у квартирі фактично не проживає. У березні 2019 року вона змінила місце реєстрації та проживання, а саме стала проживати у належній для неї квартирі по вул.Київській в м. Рівному . Дочка [PERSON] також зареєстрована та проживає в іншому житловому приміщенні в м.Києві. Разом з тим у даній квартирі №44 зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , з яким дочка [PERSON] перебуває в шлюбі проте фактично з січня 2018 року не проживає. На даний час на розгляді Рівненського міського суду перебуває цивільна справа №569/8966/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При тому відповідач вже дев`ять з половиною років не користується квартирою №44 , у ній не проживає, його речей у квартирі немає. Відповідач забрав свої речі та добровільно виселився з квартири №44 . Водночас станом на час подання позову відповідач добровільно не зняв себе з реєстраційного обліку в квартирі №44 , де фактично не проживає. Позивач намагалась домовитись з відповідачем щодо добровільного вирішення даного питання, проте відповідач ігнорує її звернення. Факт реєстрації відповідача у квартирі №44 порушує право позивача, як власника квартири, на свій розсуд користуватися та розпоряджатися даним житлом. Крім того, нарахування житлово-комунальних послуг, які сплачує позивач, здійснюється, в тому числі, й на відповідача, який не має жодного відношення до квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте забезпечила явку свого представника. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтований позов. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. Зважаючи на те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] має у приватній власності квартиру [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1997 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2020 року. Згідно з довідкою відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради №2104-03 від 26.06.2020 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі №44 станом на 26.06.2020 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору допитаний як свідок [PERSON] у судовому засідання показав, що він є чоловіком позивачки. Його колишній зять [PERSON] зареєструвався у його квартирі лише з метою влаштуватись на роботу на РАЕС, оскільки на той час прописка у м. Кузнецовську, була однією з умов влаштування на роботу. Проте у цій квартирі ніколи не проживав, лише у 2006 році після укладення шлюбу з донькою [PERSON] жив близько одного місяця, а потім переїхав разом з донькою на квартиру, де їм облаштували новий ремонт. З 2010 року [PERSON] та його донька [PERSON] переїхали жити у м. Рівне, а з січня 2018 року відповідач пішов навіть від доньки і з того часу його місце знаходження невідоме. Речей [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , немає. Його ніхто не виселяв, він сам добровільно виїхав з квартири і йому ніхто будь-яких перешкод не чинив у проживання у цій квартирі. Повідомив, що реєстрація у цій квартирі обтяжує його та позивачку [PERSON] тим, що їм потрібно сплачувати за нього комунальні послуги, а також вони не можуть вільно розпорядитись цією квартирою. Свідок [PERSON] показав, що він є сусідом позивачки [PERSON] . Знає [PERSON] як зятя позивачки, оскільки був присутній на святкуванні їхнього весілля. Показав, що [PERSON] у цій квартирі проживав лише близько 1 місяця після одруження з дочкою позивачки. Потім переїхав в іншу квартиру, а з 2010 року поїхав жити у м. Рівне. З того часу лише інколи приїжджав до м. Вараш у гості. Останій раз відповідача бачив приблизно 3-4 роки назад. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відносини, які склались між позивачкою та відповідачем є відносинами між власником квартири [ADDRESS] та колишнім членом сім`ї власника цієї квартири, а тому не підлягають застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин норми ст. 405 ЦК України. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядженням щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач спільним побутом сімейними відносинами з позивачем не пов`язаний, тому його право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Суд визнає, що сплата позивачем комунальних послуг за відповідача, а також відсутність у неї можливості розпоряджатись своєю квартирою на власний розсуд через обставину реєстрації відповідача у його квартирі, мають істотне значення. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у виді судового збору у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved