Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачка була його дружиною та матір`ю їх спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Підставою для звернення до суду стало ухилення матері від виконання своїх обов`язків, а саме те, що відповідачка залишила його з дітьми в 2015 році. Діти постійно проживають з ним. Відповідачка дітьми взагалі не цікавиться, про фізичний і духовний розвиток дітей не дбає, не допомагає в забезпеченні необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей. Державну допомогу на утримання дітей витрачає у власних цілях. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їх дітей .Тому він звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву не надала. Представник органу опіки та піклування Золочівської РДА Львівської області Суддя О.С. в судовому засіданні вимоги позову підтримав, вважає що відповідачку доцільно позбавити батьківських прав, оскільки вона щодо своїх дітей не виконує жодних обов`язків як матір. Дітей залишила, з ними не проживає.Повністю піклується та утримує дітей лише батько. Залучений, як третя особа, психолог відділу соціальної роботи Золочівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Брояко А.І. в судовому засіданні пояснив, що він спілкувався з дітьми позивача, які повідомили йому, що перевагу надають батькові, матері бояться. Вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що позивач є її двоюрідним братом, Підтвердила те, що відповідачка зловживає алкогольними напоями. За дітей вона не дбає, не цікавиться, не утримує. Вона покинула позивача з дітьми, тепер живе з іншим чоловіком. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). У судовому засіданні було встановлено та доведено належними доказами, що у [PERSON] та [PERSON] народилися: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2019 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Комісія Золочівської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 23.07.2019 року № 9 вирішила за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її п`яти малолітніх дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Факт ухилення відповідачки від виконання своїх материнського обов`язку відносно своїх п`яти неповнолітніх дітей повністю знайшло підтвердження в ході судового розгляду. А зібраних по справі доказів, щодо підтвердження неправомірних дій позивачки, які пов`язані зі створенням перешкод у спілкуванні батька з малолітнім сином, в ході судового розгляду не знайдено. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідачка фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенні до своїх п`яти дітей, за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод, не бачиться та не спілкується з ними, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, про їх харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дітей та нехтує своїми батьківськими обов`язками. Доказів зворотнього суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач має позитивні характеризуючі дані, сумлінно виконує обов`язки по вихованню дітей, піклуванню про їх здоров`я, створенню всіх необхідних умов для нормального фізичного, духовного і морального розвитку, навчання. За таких обставин, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів малолітніх дітей задовольнити заявлені позовні вимоги та позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З врахуванням викладеного, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, а позивачем, при зверненні до суду із вказаним позовом, було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., суд вважає необхідним у виконання вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved