Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

27 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, після зменшення розміру позовних вимог, просила визначити місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON], 2007 року народження, з нею - [PERSON], стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп., посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вона проживала разом з сином [PERSON] за місцем проживання її матері в с.Велика Кошелівка Ніжинського району, потім батько дитини - відповідач [PERSON] без її згоди забрав сина проживати до себе, згоди про місце проживання дитини між ними не досягнуто, що послужило підставою для звернення до суду з цим позовом. Позивачка зазначала, що вона має роботу, самостійний дохід, постійне місце проживання, позитивно характеризується та добре відноситься сина, не перебуває на обліку і лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, а відповідач не працює та залишає дитину у своїх родичів, не здійснюючи самостійно догляд за сином. 11 лютого 2016 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, яка була прийнята судом до провадження з первісною позовною заявою, до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якому просив, визначити місце проживання сина [PERSON] разом з ним. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2016 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Куликівської РДА про визначення місця проживання дитини, залишена судом без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та вказуючи, що позивач любить дитину і як мати може краще здійснювати її виховання. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, двічі в судове засідання не зявлявся, про причини неявки не повідомляв. Представник служби у справах дітей Куликівської районної державної адміністрації в судовому засіданні зазначала, що обоє батьків можуть забезпечити рівні умови для проживання дитини, тому у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Представник служби у справах дітей Ніжинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, та надав заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог [PERSON]. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. По справі встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] - батьком, малолітнього [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 листопада 2007 року(а.с.8). Після розірвання шлюбу та на час розгляду справи у суді малолітній [PERSON] проживає з матірю [PERSON]. Частиною 1 статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 161 СК України встановлено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в ТОВ «Ніжинський консервний завод » підсобним робітником салатного виробництва, тобто має самостійний дохід. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи не працює, тобто самостійного доходу не має. Позивач [PERSON] проживає в кв.[ADDRESS], де відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.01.2016(а.с.45) має задовільні умови для проживання. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 24.12.2002 [PERSON] на праві власності має ? частину будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], який відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання перебуває в задовільному санітарному стані. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 квітня 2009 року та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] має на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не перебувають на обліку в лікаря нарколога, що підтверджується відповідними довідками Куликівської ЦРЛ від 11.12.2015 та Куликівської ЦРЛ від 08.02.2016. Позивач [PERSON] за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно. Відповідач [PERSON] відповідно до довідки-характеристики №03-05/83 від 08.02.2016 характеризується позитивно. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] встановлено, що в будинку за зазначеною адресою створені житлово-побутові умови, в яких може проживати неповнолітня дитина. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що як позивач, так і відповідач мають можливість до забезпечення належних умов виховання та проживання дитини. Вік малолітнього [PERSON], 2007 року народження, не дозволяє визначити його особливу прихильність до кожного з батьків. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого розпорядженням голови Ніжинської райдержадміністрації Чернігівської області від 14.01.2016 №2 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 2007 року народження з матірю [PERSON] Дослідивши фактичні обставини справи та ухвалюючи рішення суд керується наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до ст. 3 „Конвенції про права дитини" в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 „Конвенції про права дитини", батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Також згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Наявність виключних обставин, за яких слід розлучати дитину з матір'ю в судовому засіданні не доведено, батько дитини [PERSON] не має самостійного доходу, що відповідно до положень ч.2 ст.161 СК України унеможливлює передачу дитини для проживання з батьком, тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з їх матір'ю [PERSON].

Outcome: approved