Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

25.01.2019р. позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в інтересах малолітніх дітей про позбавлення батьківських прав, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як діти, що опинились в складних життєвих обставинах. Відповідно до актових записів про народження дітей, батьками вищевказаних дітей записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 724 від 15.11.2017 «Про реєстрацію народження, реєстрацію народження з присвоєнням прізвища та влаштування малолітніх дітей до закладів для дітей» на підставі якого малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були на шість місяців влаштовані до Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 2» за адресою: м. Харків, вул. Кузнецька, будинок 1. Причиною влаштування був факт звернення [PERSON] , матері дітей, щодо тимчасового влаштування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до закладу для дітей на час виправлення кризової ситуації в родині. [PERSON] була постійно відсутня вдома протягом тривалого часу та залишала своїх дітей на сторонніх осіб, не забезпечувала належний догляд за доньками та сином. Малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були виявлені 05.10.2017 за адресою: [ADDRESS] , в ході проведення профілактичних заходів рейду «Сім?я» щодо запобігання правопорушень в дитячому середовищі по Шевченківському району в місті Харкові. В одній з кімнат комунальної квартирі малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , знаходились у товаристві громадянина [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Мати дітей, [PERSON] , мешкала окремо від дітей, за телефоном, який був наданий сусідами родини, з`ясовано, що [PERSON] працює за межами Харківської області і прибути додому не може. [PERSON] пояснив, що маму вони давно не бачили. Враховуючи, що діти залишились без батьківського піклування, без догляду дорослих, так як [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, в антисанітарних умовах, голодні, брудні, було визначено, що залишати їх у приміщенні дуже небезпечно. Малолітніх [PERSON] та [PERSON] було госпіталізовано бригадою швидкої допомоги до комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна лікарня № 18». Мати дітей, [PERSON] , прибула до Служби у справах дітей по Шевченківському району 06.10.2017. У бесіді вона повідомила, що фактично три місяці не дбала про дітей, оскільки працювала за межами Харкова в Полтавській області. Кошти на утримання дітей пересилала [PERSON] , контроль за використанням ним коштів не здійснювала, не цікавилась, як він турбується про дітей, до родини не навідувалась. У ході перевірки фактів ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків було встановлено, що [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває, є власником кімнати в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Малолітні діти постійно проживали з матір?ю за адресою її реєстрації місця проживання. [PERSON] неодноразово притягувалась правоохоронними органами до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, вчинення насильства в сім`ї, перебувала на обліку Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, як сімейний насильник. [PERSON] не має постійної роботи, вдома не проживає. Представниками правоохоронних органів, служби у справах дітей, центру соціальних служб для сім?ї дітей та молоді було надано роз?яснення [PERSON] щодо можливості виправлення кризової ситуації під час перебування дітей у дитячому закладі, запропоновано співпрацю, спрямовану на подолання складних життєвих обставин, в якої опинилась родина, повернення матері сина та доньок на виховання та спільне проживання. [PERSON] не була обмежена в відвіданні сина [PERSON] , доньок [PERSON] та [PERSON] після їх влаштування до Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 2». За інформацією адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 2» [PERSON] своїх дітей не відвідувала, не цікавилась про їх здоров`я та розвиток навіть у телефонному режимі. Питання щодо повернення їй дітей на виховання не ініціювала. За місцем реєстраційного обліку [PERSON] не проживає, змінила телефонний номер і не спілкується із родичами, у зв`язку з чим неможливо встановити місце її проживання. В грудні 2017 року малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були влаштовані до КНП «Обласний будинок дитини № 2» відповідно до рішення органу опіки терміном на шість місяців, який вже сплинув. Діти перебувають поза сімейним оточенням близько двох років. [PERSON] не зверталась з питання повернення їй дітей на спільне проживання та виховання. За інформацією Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шевченківського району м. Харкова, який здійснював соціальний супровід сім`ї [PERSON] ігнорувала рекомендації спеціалістів з соціальної роботи щодо подолання кризової ситуації в сім`ї, не йшла на співпрацю щодо підвищення свого батьківського потенціалу. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, враховуючи існуючі обставини, прийшла до висновку, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у зв`язку із чим звернулись до суду із названим позовом. З боку відповідача прослідковується повне та систематичне ігнорування і свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, а тому з метою захисту прав дітей позивач звернувся до суду з даним позовом. 24.04.2019р. ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Представник позивача в судове засідання надав суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.09.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як діти, що опинились в складних життєвих обставинах. Відповідно до актового запису № 3097 від 19.08.2011, виконаного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції про народження [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до актового запису № 184 від 21.02.2013, виконаного Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про народження [PERSON] її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до актового запису № 1154 від 21.10.2015, виконаного Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про народження [PERSON] її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Мати дітей зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Родина постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 724 від 15.11.2017 «Про реєстрацію народження, реєстрацію народження з присвоєнням прізвища та влаштування малолітніх дітей до закладів для дітей» на підставі якого малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були на шість місяців влаштовані до Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 2» за адресою: м. Харків, вул. Кузнецька, будинок 1. Причиною влаштування був факт звернення [PERSON] , матері дітей, щодо тимчасового влаштування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до закладу для дітей на час виправлення кризової ситуації в родині. [PERSON] була постійно відсутня вдома протягом тривалого часу та залишала своїх дітей на сторонніх осіб, не забезпечувала належний догляд за доньками та сином. Малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були виявлені 05.10.2017 за адресою: [ADDRESS] , в ході проведення профілактичних заходів рейду «Сім?я» щодо запобігання правопорушень в дитячому середовищі по Шевченківському району в місті Харкові за участю представників правоохоронних органів, Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Центру соціальних служб у справах дітей сім?ї та молоді Шевченківського району м. Харкова, Комітету у справах сім?ї, молоді та спорту Шевченківського району м. Харкова, Комунального некомерційного підприємства « Міська дитяча поліклініка № 4» Харківської міської ради. В одній з кімнат комунальної квартирі малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , знаходились у товаристві громадянина [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. В кімнаті безлад, речі розкидані, стійкий сморід. Діти були брудні та голодні. Як [PERSON] , вони не їли два дні, оскільки [PERSON] вранці йшов з дому і повертався увечері п`яним. Малолітні не відвідували дошкільний заклад. [PERSON] самостійно слідкував за сестрами, гуляв з ними без супроводу дорослих. Діти не мали в достатній кількості одягу та взуття. Мати дітей, [PERSON] , мешкала окремо від дітей. За телефоном, який був наданий сусідами родини, з`ясовано, що [PERSON] працює за межами Харківської області і прибути додому не може. [PERSON] пояснив, що маму вони давно не бачили. Враховуючи, що діти залишились без батьківського піклування, без догляду дорослих, так як [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, в антисанітарних умовах, голодні, брудні, було визначено, що залишати їх у приміщенні дуже небезпечно. Малолітніх [PERSON] та [PERSON] було госпіталізовано бригадою швидкої допомоги до комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна лікарня № 18». Мати дітей, [PERSON] , прибула до Служби у справах дітей по Шевченківському району 06.10.2017. У бесіді вона повідомила, що фактично три місяці не дбала про дітей, оскільки працювала за межами Харкова в Полтавській області. Кошти на утримання дітей пересилала [PERSON] , контроль за використанням ним коштів не здійснювала, не цікавилась, як він турбується про дітей, до родини не навідувалась. У ході перевірки фактів ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків було встановлено, що [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває, є власником кімнати в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , постійно проживали з матір?ю за адресою її реєстрації місця проживання. [PERSON] неодноразово притягувалась правоохоронними органами до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, вчинення насильства в сім`ї, перебувала на обліку Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, як сімейний насильник. [PERSON] не має постійної роботи, вдома не проживає. Представниками правоохоронних органів, служби у справах дітей, центру соціальних служб для сім?ї дітей та молоді було надано роз?яснення [PERSON] щодо можливості виправлення кризової ситуації під час перебування дітей у дитячому закладі, запропоновано співпрацю, спрямовану на подолання складних життєвих обставин, в якої опинилась родина, повернення матері сина та доньок на виховання та спільне проживання. [PERSON] не була обмежена в відвіданні сина [PERSON] , доньок [PERSON] та [PERSON] після їх влаштування до Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 2». За інформацією адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 2» [PERSON] своїх дітей не відвідувала, не цікавилась про їх здоров`я та розвиток навіть у телефонному режимі. Питання щодо повернення їй дітей на виховання не ініціювала. Оформленням [PERSON] , [INFO] до навчального закладу займалась адміністрація дитячого закладу разом із Службою у справах дітей по Шевченківському району. За місцем реєстраційного обліку [PERSON] не проживає, змінила телефонний номер і не спілкується із родичами, у зв`язку з чим неможливо встановити місце її проживання. В грудні 2017 року малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були влаштовані до КНП «Обласний будинок дитини № 2» відповідно до рішення органу опіки терміном на шість місяців, який вже сплинув. Діти перебувають поза сімейним оточенням близько двох років. [PERSON] не зверталась з питання повернення їй дітей на спільне проживання та виховання. За інформацією Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шевченківського району м. Харкова, який здійснював соціальний супровід сім`ї [PERSON] ігнорувала рекомендації спеціалістів з соціальної роботи щодо подолання кризової ситуації в сім`ї, не йшла на співпрацю щодо підвищення свого батьківського потенціалу. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, враховуючи існуючі обставини, прийшла до висновку, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у зв`язку із чим звернулись до суду із названим позовом. Відповідач [PERSON] на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не надала жодних доказів та пояснень. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008p; позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п. 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В Постанові Верховного Суді від 26.12.2018 року по справі №404/6391/16-ц зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів у цій справі судом, в їх сукупності встановлено, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, самоусунулася від виховання та утримання дітей, не виявляє у відношенні дітей батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. В силу ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. В силу статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача у розмірі 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved