Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON], треті особи Перша Лубенська ДНК, Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24 грудня 2013 року померла [PERSON], мати [PERSON] та [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина та вони є спадкоємцями першої черги за законом. При перевірці Спадкового реєстру було виявлено заповіт, посвідчений Шершнівською сільською радою Лубенського району від 11.11.2002 року. За цим заповітом їх мати [PERSON] заповіла земельну частку (пай) державний акт ІІ- ПЛ № 019434 [PERSON]. Для неї існування заповіту від 11.11.2002 року було несподіванкою та новиною. При житті [PERSON] постійно вказувала їм, як донькам, що все майно буде поділено між ними порівну, і стверджувала, що ніяких заповітів вона не складала. Їх мати - [PERSON] була не письменною, а тому підписати власноручно заповіт фактично не могла. Позивач прохала суд постановити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] та посвідчений 11.11.2002 року за № 90 секретарем Шершнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Треті особи Перша Лубенська ДНК, Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з»явились, направили на адресу суду заяви з проханням розглядати справу за відсутності їх представників, покладаються на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, з»ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що заповітом, посвідченим Шершнівською сільською радою Лубенського району від 11 листопада 2002 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла земельну частку (пай) державний акт ІІ- ПЛ № 019434 своїй дочці [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії першої Лубенської державної нотаріальної контори від 08.12.2014 року у видачі свідоцтв про право на спадщину на ім»я [PERSON] та [PERSON] відмовлено, оскільки у спадкоємців виник спір щодо розподілу спадкового майна. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За таких обставин до даних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Статтею 543 ЦК УРСР було передбачено, що якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Згідно ч. 2 ст. 37 Закону "Про нотаріат", чинного станом на 2002 рік - у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських [PERSON] народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині Станом на час складання заповіту від 11.11.2002 року, його порядок посвідчення мав відповідати вимогам «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затверджена наказом Мінюсту від 25.08.1994 р., № 22/5. Відповідно до п.1 цієї Інструкції, яка діяла на той час, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти. В п. 33 цієї Інструкції зазначено, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 цієї Інструкції. Відповідно ст. 44 ЦК УРСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що за життя [PERSON] він її знав, вона ніде підписів не могла ставить, оскільки була не письменна. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] від 28.03.2017 року вона знала [PERSON] з 1971 року, школу [PERSON] не відвідувала, була не письменна, підписів не могла ніде ставити. За ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заповіт складений [PERSON] 11.11.2002 року, посвідчений секретарем Шершнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 90 було здійснено з порушенням п. 33 Інструкції, у зв'язку він не відповідає вимогам закону, а тому такий заповіт слід визнати недійсним.

Outcome: approved