Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері\~ - [PERSON], яка померла 05 травня 2015 року, право власності на земельну ділянку 4823383900:04:000:0012, що розташована на території [PERSON] сільської ради Жовтневого району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті матері залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаної земельної ділянки. Позивачка є спадкоємцем за заповітом, та спадщину прийняла. Однак у звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Більш того, на час смерті матері із нею проживав її чоловік та батько позивачки [PERSON], тому останній вважається таким, що спадщину прийняв, що перешкоджає їй в оформленні спадкових прав на вищевказане майно в цілому. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Також доповнила, що її батько не мав наміру приймати спадщину після смерті своєї дружини та її матері [PERSON], однак не встиг звернутися із відповідною заявою до нотаріуса, оскільки через два місяці після смерті своєї дружини помер. Позивачка вказує, що їх батьки прийняли рішення про розпорядження своїм майном та склали відповідні заповіти, за якими мати [PERSON] залишила позивачці належну їй земельну ділянку, а їх батько [PERSON] склав заповіти на користь своєї доньки та сестри позивачки [PERSON], а також на користь своєї онуки та доньки позивачки - [PERSON] Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, при цьому надіслала до суду заяву, згідно якої не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Представник відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі звернулася до суду із заявою, в якій просила вирішити спір на розсуд суду, та розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] також звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала та просила справу розглянути за її відсутності. Зазначила, що на спірну земельну ділянку не претендує, при цьому обізнана про право її батька на обовязкову частку у вказаному майні, та спадкоємцем якого вона є. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що за даними свідоцтва про смерть 1-ФП № 218902, [PERSON] померла 05 травня 2015 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис за № 19 (а.с. 21). Підстави, за яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, з підстав ненадання оригіналу правовстановлюючого документу, а також наявністю іншого спадкоємця, передбаченого ст. 1241 ЦК України [PERSON], який помер 26.07.2015 року (а.с. 27). За даними спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, на випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, яким заповідала належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майно пайового фонду СГВК «Родіна», грошові внески [PERSON], яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В той же час, за довідкою [PERSON] сільської ради, на час смерті [PERSON], окрім доньки [PERSON], із нею був зареєстрований її чоловік [PERSON] (а.с. 28). Тобто, [PERSON] за положеннями ст. 1269 ЦК України, вважається таким, що спадщину фактично прийняв, як спадкоємець, що має право на обовязкову частку, відповідно до приписів ст. 1241 ЦК України. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Разом з тим, за даними копії свідоцтва про смерть ФП №223623, [PERSON] помер 26 липня 2015 року (а.с. 22), тобто менш як за три місяці після смерті своєї дружини. Як вказує позивачка, їх з відповідачкою [PERSON] батько [PERSON] не бажав приймати спадщину після смерті дружини. Батьки прийняли рішення про розпорядження своїм майном на користь своїх доньок і онуки та склали відповідні заповіти, що також підтверджується даними копії спадкової справи після смерті [PERSON], з якої вбачається, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт на користь своєї доньки [PERSON] та онуки - [PERSON] [PERSON], в свою чергу, відмовилася від свого права на обовязкову частку у вказаному майні після смерті батька. Про відсутність наміру [PERSON] на прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] також свідчить заява відповідачки [PERSON], яка є спадкоємцем після смерті [PERSON] не тільки за заповітом, але й за законом, та зазначила, що не є спадкоємцем після смерті матері та на спірну земельну ділянку не претендує, при цьому обізнана про право її батька на обовязкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті [PERSON] Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про право [PERSON] як єдиного спадкоємця за законом та заповітом після смерті її матері [PERSON]. Щодо відсутності правовстановлюючого документу, то позивачка вказує на його втрату. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Відповідно до копії Державного акту серії Р4 № 090613, [PERSON] мала у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192 (а.с. 25). За даними копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.11.2015 року, підтверджуються відомості про власника вказаного майна, а також площу, що складає 3,8982 га. Присвоєно кадастровий номер земельній ділянці 4823383900:04:000:0012. Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що, відповідно до вимог ст.ст.1261, 1233 Цивільного кодексу, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON], та спадщину прийняла, і відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпана, тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право [PERSON] підлягає захисту, шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved