Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

27 лютого 2014 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з уточненим в ході судового розгляду справи позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи Слов'янського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення. Свої вимоги мотивуючи тим, що 19 листопада 2013 року вона придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу та витягом з Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно і таким чином вона є власником даної квартири. Після оформлення всіх правовстановлюючих документів на квартиру позивач вирішила заселитися до вищевказаної квартири, однак зробити цього не змогла оскільки виявилось, що в ній зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] Жодних правових підстав для перебування відповідача у спірній квартирі немає, однак добровільно знятися з реєстрації та виселитися з квартири відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою, виселити його та зобов'язати знятися з реєстрації. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, навів доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Представник третьої особи Слов'янського міського відділу ГУ ДМС в Донецькій області, що діє на підставі довіреності до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу від 19.11.2013 року (а.с. 4-5) та витягом з Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно (а.с 6) На теперішній час у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою КП «ЖЕК -4» № 222 від 24.02.2014 року, який не бажає добровільно знятися з реєстрації і тим самим створює позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном та порушує її права. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Таким чином, позивач [PERSON] як власник квартири має право володіти, користуватися та розпоряджатися цією квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлений. Наявність реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі, обмежує права [PERSON] як власника, і вона на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Відповідно до положень ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Крім того підлягають захисту судом і інші порушені права, свободи або інтереси осіб. Оскільки позивачка неоднарозово зверталася до відповідача з питанням про зняття з реєстрації, а відповідач відмовляв їй в цьому та добровільно не бажає знятися з реєстрації, тому суд вважає, що права позивачки були порушені і предмет спору в даному випадку присутній, а тому присутні правові підстави для зобов'язання відповідача судовим рішенням знятися з реєстрації. Таким чином, аналізуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] незаконно займає приміщення квартири [ADDRESS] оскільки жодних законних підстав для знаходження в приміщенні спірної квартири не має, чим перешкоджає позивачці в користуванні своєю власністю, суд вважає що позовні вимоги є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved