Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

21.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути: на відшкодування майнової шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму в розмірі 5 201, 67 гривень; на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15 000 гривень. Обґрунтовано позовні вимоги тим, що 30.11.2020 року приблизно о 06:50 до 07:00 на ділянці дороги Семена Палія кут Академіка Заболотного, на пішохідному переході на позивача наїхав автомобіль марки KIA SOUL ВН0664ZA під керуванням водія - [PERSON] . Удар прийшовся в лівий бік і ліве стегно, удар був настільки сильний, що позивача відкинуло вперед на два метри. За результатами медичного обстеження, позивачу було встановлено діагноз - забій грудної клітки, лівого стегна та лівого колінного суглоба і призначено лікування, тілесні ушкодження середньо тяжкості. Після ДТП відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров`я позивача. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення в розмірі 340,00 гривень. Внаслідок ДТП, позивачу завдану майнову шкоду в сумі 5 201,67 гривень, в яку входить: первинна медична допомога на суму 3000 гривень, додаткові витрати на придбання ліків та лікування на суму 1101, 67 гривень, додаткові медичні обстеження на суму 400,00 гривень, витрати на таксі, які позивач вимушений був нести, так як йому три рази на тиждень необхідно обов`язково проходити процедуру гемодіалізу, та інші потреби, що пов`язані з відновленням здоров`я на суму 700 гривень, а також внаслідок ДТП був пошкоджений одяг - порвана куртка та зіпсовані джинси. Розмір моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач оцінює в 15 000 гривень. Ухвалою суду від 30.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, навів доводи аналогічні викладеним у позові. Зауважив на тому, що під-час ДТП та після нього він переніс психологічний стрес, нервове страждання, страх та переживання за свій стан здоров`я, у зв`язку із тим що він являється інвалідом першої групи та перебуває на гемодіалізі. Внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, він був вимушений проводити свято Нового року - 31.12.2020 року з фізичними болями та душевними переживаннями. Також позивач надав суду додаткові пояснення, в яких навів розрахунок розміру компенсації моральної шкоди, згідно «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань» розробленої професором [PERSON] , виходячи із значення середньої тяжкості тілесних ушкоджень здоров`ю. За наслідком розрахунку, розмір моральної шкоди, завданої позивачу складає - 648 000 гривень, однак оскільки даний розмір орієнтований, то позивач вважає суму 15 000 гривень однозначно обґрунтованою та співмірною завданим стражданням. Представник позивача - адвокат Чапуріна С.І., з`явившись до судового засідання, підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що завдання позивачу відповідачем майнової та моральної шкоди повністю підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] , з`явившись до судового засідання, частково визнав позовну заяву. Визнав завдану позивачеві майнову шкоду у сумі 5 201,67 гривень, а суму моральної шкоди визнав лише в розмірі 5 000 гривень. Зазначив, що намагався домовитись із позивачем, однак сторони не змогли дійти згоди. Транспортний засіб відповідача - KIA SOUL ВН0664ZA на момент дорожньо-транспортної пригоди не був застрахований. У судове засідання 27.07.2021 року сторони не з`явились. Позивач подав до суду заяву, якою просив провести судове засідання у його відсутність, наполягав на задоволенні позовної заяви у повному обсязі, зазначив, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, він також був позбавлений можливості вести свою громадську діяльність, на протязі місяця він відчував сильні фізичні болі та моральні страждання, просив прийняти до уваги, що він являється інвалідом першої групи. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив про часткове визнання позовних вимог. Фіксування судового засідання здійснювалось технічним записом, відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України, крім 27.07.2021 року (не здійснювалось на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Судом встановлено, що 30.11.2020 року об 11год.10хвил. водій [PERSON] , рухаючись по вул. Семена Палія, 103в, керуючи автомобілем марки KIA реєстраційний номер [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу у русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого скоїв на нього наїзд, чим завдав шкоди його здоров`ю. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.02.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2021 року - постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2021 року, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишено без змін. Цивільно-правові відповідальність власника автомобіля марки KIA реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована. Згідно консультативного висновку спеціаліста КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 30.11.2020 року, позивачу [PERSON] встановлено наступний діагноз: забій лівого культового суглобу, забій легких тканин латеральної поверхні лівого стегна, забій грудної клітки. Відповідно до ч.1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму майнової шкоди в розмірі 5 201,67 гривень, в яку входить: первинна медична допомога на суму 3000 гривень, додаткові витрати на придбання ліків та лікування на суму 1101, 67 гривень, додаткові медичні обстеження на суму 400,00 гривень, витрати на таксі, які позивач вимушений був нести, так як йому три рази на тиждень необхідно обов`язково проходити процедуру гемодіалізу, та інші потреби, що пов`язані з відновленням здоров`я на суму 700 гривень. Понесення вищезазначених витрат позивач підтверджує доказами, зокрема: квитанцією ПП «Тіра» Аптека 18, розрахунковою квитанцією № 043065, випискою історії замовлень таксі, медичними документами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 5 201,67 гривень, судом роз`яснені стороні наслідки відповідних процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В п. 24 Постанови N 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторонами не наведено, а судом не встановлено. Враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині відшкодування позивачу [PERSON] майнової шкоди в сумі 5 201,67 гривень, заподіяної здоров`ю, пов`язаної з лікуванням, суд без з`ясування і дослідження обставин справи в цій частині, вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. За норами ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано калцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Аналіз наведених норм дає дійти висновку, що за загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. За даних обставин, вина [PERSON] не підлягає доведенню, оскільки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини. Згідно із принципом змагальності сторін необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди. При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі №61/8496/15-ц, провадження№ 14-154цс19. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За нормами ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). За даних обставин, суд вважає доведеним та встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] , внаслідок грубого порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує визнання відповідачем розміру заподіяної шкоди в сумі 5000 гривень. Разом із тим, суд виходить із того, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя. У цьому випадку, судом приймається до уваги, що позивач [PERSON] являється інвалідом 1 групи (загальне захворювання) довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав тілесних ушкоджень - забій лівого культового суглобу, забій легких тканин латеральної поверхні лівого стегна, забій грудної клітки, повністю змінився його звичайний образ життя, він не зміг вести громадську діяльність, будучи головою Громадської організації «ДІАЛІЗ», лікувався тривалий час, мав фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я,на його тілі були синці, він переживав за свій стан здоров`я, оскільки не знав як тілесні ушкодження можуть вплинути в подальшому на стан його здоров`я, враховуючи його групу інвалідності та перебування на гемодіалізі, йому важко було ходити, на гемодіаліз йому довелось їздити на таксі, тобто його життя на певний період часу вимушено повністю змінилось. При цьому суд зазначає, що сам факт отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача [PERSON] , враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Встановивши, що позивачу [PERSON] протиправними винними діями відповідача [PERSON] була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості,

Outcome: approved