Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

15 березня 2016 року заявниця звернулась у Вугледарський міський суд Донецької області із заявою про встановлення факту смерті її сина [PERSON], [INFO], який з середини 2015 року працював та мешкав у місті Жданівка Донецької області яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території. 15.10.2015 року [PERSON] помер в терапевтичному відділенні Жданівської ЦМЛ. 16.10.2015 року в бюро-судово-медичної експертизи м. Кіровське заявниці було видано лікарське свідоцтво про смерть № 178. В цей же день, 16.10.2015 року, заявниця перевезла тіло сина до села Павлівка, Мар'їнського району, Донецької області, де вона мешкає, там і поховала сина на кладовищі села Павлівка. 18.01.2016 року заявниця звернулась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Мар'їнського районного управління юстиції для реєстрації факту смерті її сина де отримала відмову з причини не дійсності документа про смерть виданого установою підпорядкованих незаконним збройним формуванням. Заявниця розуміє, що вказане свідоцтво є недійсним і що їй необхідно зареєструвати факт смерті свого сина, а тому вона звернулась до суду з проханням суд встановити факт смерті її сина [PERSON], [INFO], на тимчасово окупованій території в м. Жданівка, Донецької області 15.10.2015 року. Заявниця в судовому засіданні свою заяву підтримала та просила суд її задовольнити, пояснила, що її син [PERSON] працював на копальні, добував вугілля, і простудився. В лікарні м. Жданівка він лікувався від запалення легень де йому ввели крапельницю яка йому не підійшла і він помер від набряку головного мозку. Останній раз заявниця розмовляла з сином 14.10.2015 року. Поховала сина в селі Павлівка 17.10.2015 року, що підтверджується наданими довідками та поясненнями свідків. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що підтримували з сімєю [PERSON] дружні стосунки, проживали в одному будинку в м. Вугледар, а з 2005 року остання переїхала жити в с. Павлівка і вони продовжували підтримувати дружні стосунки. 17.10.2015 року вони були присутні на похованні [PERSON] на кладовищі с. Павлівка. Зі слів їм відомо, що він помер від хвороби в лікарні. Судом встановлено: [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VII-HO № 263304 від 22 січня 1987 року (а.с. 7). Згідно до інформації з лікарського свідоцтва та довідки про смерть № 178 виданих 16.10.2015 року Кіровським відділенням республіканського бюро судово-медичної експертизи які є не дійсними на території України як офіційні документи та не можуть бути визнаним як належні докази, [PERSON], [INFO], помер в терапевтичному відділенні Жданівської ЦМЛ, Донецька область 15 жовтня 2015 року і ця інформація не викликає у суду сумніву (а.с. 9). 16.10.2015 року було придбано реквізити для поховання, що підтверджується товарним чеком № 17 від 16.10.2015 року виданим ПП [PERSON] (а.с. 10), а згідно довідки № 24 Павлівської сільської ради від 12.01.2016 року [PERSON] який помер 15 жовтня 2015 року був похований на кладовищі села Павлівка Мар'їнського району Донецької області (а.с. 11). Начальник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області 18.01.2016 року відмовив в реєстрації смерті [PERSON] (а.с. 8) Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши всі наявні по справі докази, їх допустимість та належність, і приймаючи вищенаведені обставини, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до пп. 2 п. 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Донецької області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Згідно цього наказу всі органи та підрозділи, підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були перемістися з тимчасово непідконтрольних територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватися там. Всі акти та документи, виданні органами не переміщеними в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєстровані, з 1 грудня 2014 року вважаються не дійсними. Лікарське свідоцтво про смерть № 178 видане 16 жовтня 2015 року, в якому є відомості відносно [PERSON], [INFO], який помер 15 жовтня 2015 року відповідно до вищенаведеного Наказу Міністерства юстиції України не може бути дійсним, так як видане після спливу терміну перереєстрації. Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 8 ЦК якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Статтею 3 ЦК України визначено перелік загальних засад цивільного законодавства. Загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Враховуючі практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії яка започаткувала виняток із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи видані на окупованій території, зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій як, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Також враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Так як іншим шляхом ніж через рішення суду не можливо отримати документ про смерть [PERSON] суд вважає за можливе врегулювати відповідні правовідносини за аналогією, визначеною в Цивільному кодексі України, у звязку з тим, що ці правовідносини не врегульовані нормативно-правовими актами України. Судом встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], який помер в терапевтичному відділенні Жданівської ЦМЛ, Донецької області інформацією з свідоцтва про смерть № 178 виданого 16 жовтня 2015 року Кіровським відділенням республіканського бюро судово-медичної експертизи на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та визнання тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», також ці відомості підтверджені поясненнями заявниці та свідків. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного ст. ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved