Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] 22 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем перебувають в шлюбі з 07 квітня 2015 року, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним та знаходиться на його повному матеріальному утриманні і вихованні, дитині створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку. Відповідач з 29 грудня 2015 року з сім'єю не проживає, а з 27 лютого 2016 року залишила сина на нього, не спілкується з ним та не відвідує його, участі в його вихованні не приймає, не цікавиться життям, здоров'ям, матеріальної допомоги на утримання не надає. Просив суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] року та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 ч. з усіх видів її заробітку на його утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується оголошенням про її виклик до суду, розміщеним в газеті «Зоря Полтавщини» від 04 листопада 2016 року за № 167-168 (22898-22899). Третя особа Служба у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши надані матеріали, і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем батьком [PERSON] в будинку [ADDRESS] належному [PERSON], та знаходиться на його матеріальному утриманні і вихованні, дитині створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку. Відповідач [PERSON] з 29 грудня 2015 року з сім'єю не проживає, а з 27 лютого 2016 року припинила спілкування з сином, не відвідує його, не цікавиться життям, здоров'ям дитини, виявляючи тим самим свою байдужість до його долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно висновку Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б їй виконувати свої батьківські обов'язки не встановлено. В відповідності до ч.2 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, передбаченого ст. 180 СК України, тому необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved