Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

5 листопада 2013р. представник ПАТ КБ "Надра" звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25541грн. 96коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору 24 січня 2008р. відповідач отримав кредит у розмірі 12000грн. в порядку та на умовах визначених договором. Банк надав відповідачу кредит на строк до 17 січня 2011р. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладенні на нього зобов'язання за даним договором, у зв'язку з чим станом на 26 грудня 2013р. має заборгованість - 25541грн. 96коп. Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 25541грн. 96коп. за кредитним договором від 24.01.2008р. та судові витрати у розмірі 255грн. 42коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами, що вказані в позовній заяві та просив задовольнити позов. При цьому він пояснив, що всі умови договору були погоджені із відповідачем і він їх підписав. Він також стверджував, що строк позовної давності не пропущено. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову ПАТ КБ «Надра» заперечували, погодившись сплатити тільки пеню і штраф за період із 15 листопада 2012р. та просили застосувати 3-річний строк позовної давності, вважаючи порушеним право 15 листопада 2008р. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази що у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі на таких підставах. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2008р. між сторонами укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит на суму 12000грн. в порядку та на умовах визначених договором. Відповідно до п.1.4 кредитного договору, банк надав відповідачу кредит з терміном погашення до 17 січня 2011р. Надання банком кредитних коштів підтверджено меморіальним ордером № NL-3 від 24.01.2008р. (а.с.3-5). Відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору відповідач зобов'язався належним чином виконувати умови кредитного договору. Він був ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг. Однак вказані зобов'язання та вимоги закону відповідачем не виконані. Пунктом 8.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку порушення відповідачем строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, визначених цим договором більше ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В ст.526 ЦК України встановлено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оскільки строк дії кредитного договору та його виконання встановлено конкретною датою, а саме 17 січня 2011року, то строк позовної давності, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У разі порушення зобов'язання настають такі правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня, яка передбачена ст.549 ЦК України. При цьому ст.550 ЦК України наголошує, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Розрахунком заборгованості за кредитним договором між позивачем та відповідачем від 24.01.2008р. підтверджено те, що станом на 26.12.2013р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25541грн.96коп, яка складається із: заборгованості за кредитом - 9705грн.29коп, заборгованості за процентами - 11267грн.20коп, штрафу на суму 1830грн. 21коп. та пені на суму 2739грн.48коп.(а.с.4-7,48-55). Ці обставини підтверджені поясненнями сторін, умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, копією кредитної справи та квитанціями, а також розрахунком заборгованості по кредитному договору(а.с.8-12). Суд вважає, що розрахунок заборгованості складено позивачем правильно. Заперечення з боку відповідача та його представника суд не приймає до уваги, оскільки вони по суті не конкретні. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту та відсотків. Відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов'язання та повинен сплатити штраф і пеню. Умови договору не суперечать нормам чинного законодавства України і він їх при укладені договору підписав. Те, що частково на суму 5256грн.55коп. не збережено банком квитанції про сплату відповідачем сум по кредитному договору, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він дійсно сплатив до банку зазначену суму. Що стосується строку позовної давності, то згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. А ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Із п.6.3 кредитного договору вбачається, що сторони при укладені зазначеного договору дійшли згоди збільшити строк позовної давності до десяти років. Таким чином доводи відповідача про перебіг строку позовної давності не знайшли свого підтвердження. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 229грн. 40коп.

Outcome: approved