Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

15.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є його рідною донькою, зареєстрована у вказаному будинку з 24 січня 2008 року. Відповідач зареєстрована у будинку, але фактично у ньому ніколи не проживала, ніяких особистих речей її у будинку не має і ніколи не було. На теперішній час позивачу не відомі місце фактичного проживання відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що за вказаною адресою він проживає сам. Просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, за адресою реєстрації, на підставі ст. 76 ч. 3 ЦПК України через Об'єднану територіальну громаду Лиманської міської ради, про що свідчить розписка (а.с.58), але відповідач в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Проти заочного розгляду справи позивач та його представник не заперечували. Судом у судовому засіданні 14.04.2016 року були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які (кожен окремо) підтвердили той факт, що [PERSON], яка є донькою [PERSON], в будинку [ADDRESS] не проживає, і ніколи не проживала, речей її в будинку не має. Крім того, свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її рідним братом. Житловий будинок [ADDRESS] він отримав у спадщину від батьків. Взагалі вказаний будинок мало придатний для проживання, дуже старий, потребує ремонту. А свідки [PERSON]та [PERSON], які постійно проживають у с. Рубці багато років, суду показали, що взагалі ніколи не бачили відповідача [PERSON] за місцем проживання позивача. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши позивача, його представника, свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14 грудня 2006 року, що його посвідчено державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори по реєстру № 7092, належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.12.2006 року право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8) Згідно з відомостей, які містяться в акті від 15.01.2016 року, що його складено в.о. старости с. Рубці, [PERSON] зареєстрована за адресою будинок [ADDRESS], але фактично не проживає, речей її в будинку не має (а.с. 10). Згідно довідки міжрайонної МСЕК м. Слов'янська серії ДОН-07 № 053224 [PERSON] є інвалідом третьої групи (а.с. 14), та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1174,00 грн. (а.с. 15). Право власності є непорушним і відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника жилого будинку належать діти власника та інші особи, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи свідчать про те, що іншої домовленості між позивачем та відповідачем про підстави втрати права користування житлом не існувало. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач [PERSON], як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Наявність реєстрації [PERSON] в будинку, обмежує права [PERSON] як власника, і він на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Враховуючи, що відповідач з власної ініціативи без поважних причин не користується будинком, який належить позивачу на праві власності, з дня реєстрації, а саме з 24 січня 2008 року, тобто понад один рік, до теперішнього часу добровільно не припинила реєстрацію у вказаному будинку, будинком не цікавиться, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні його права на отримання соціальної допомоги, пов'язаної з підвищенням тарифів на комунальні послуги, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю. Ухвалою суду від 17 березня 2016 року задоволено клопотання [PERSON] щодо звільнення від сплати судового збору, позивача звільнено від сплати судового збору у розмірі 551,20 коп. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача судом задоволені повністю, то підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 коп.

Outcome: approved