Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

1.Позиція позивача. У грудні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: -визнати відповідача [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 06 серпня 2003 року вона, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бондар І.М., придбала квартиру [ADDRESS] . З відповідачем, [PERSON] позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначила позивач, після придбання квартири [ADDRESS] , 13 грудня 2004 року вона зареєструвала у зазначеній квартирі [PERSON] , [INFO] . З листопада 2016 року позивач та відповідач припинили спільне проживання однією сім`єю та вести спільне господарство. За адресою реєстрації, а саме: [ADDRESS] відповідач не проживає з листопада 2016 року. На теперішній час місце проживання відповідача, [PERSON] позивачу не відомо, засобу зв`язку з відповідачем не має. Позивач зазначила, що на теперішній час всі витрати пов`язані зі сплатою комунальних послуг покладено на неї, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Оплата за користування комунальними послугами нараховується відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року. З червня 2018 року позивач проживає з іншим чоловіком, [PERSON] та веде з ним спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . 15 листопада 2019 року позивач, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . В період з листопада 2016 року по теперішній час відповідач не з`являвся за адресою своєї реєстрації. Позивач зазначила, що не вчиняла перешкод для проживання відповіча за місцем його реєстрації. На час звернення з зазначеним позовом у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . \~Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі носить формальний характер, що створює перешкоди в реалізації позивачем в повному обсязі своїх прав та охоронюваних законом інтересів власника нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним,\~позивач звернулась з зазначеним позовом. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Крім того, відповідач, [PERSON] викликався до\~суду через\~оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 24 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Ухвалою від\~25\~січня 2021\~року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24 лютого 2021 року через канцелярію суду від позивача, [PERSON] надійшла заява про виклик відповідача, [PERSON] до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.29). 01 березня 2021 року через канцелярію суду від третьої особи, Вдділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшла заява про розгляд даної справи без представника відділу та прохають винести рішення згідно чинного законодавства (а.с.33, а.с.38, а.с.45). 25 серпня 2021 року через канцелярію суду від позивача, [PERSON] надійшла заява, згідно змісту якої, просить винести рішення, додаткових заяви, клопотань не має, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов (а.с.47) Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченому державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бондар І.М., зареєстрованому в реєстрі 18 серпня 2003 року за № 4-2027 (а.с.8-9). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради від 03 січня 2020 року за вих.№18/23, виданої Адміністрацією Заводського району Кам`янської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 17 жовтня 2019 року по теперішній час (а.с.7). Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації, номер витягу: 1263868, дата: 18 серпня 2003, реєстраційний номер: 1971143, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності у частці 1/1 на підставі договору купівлі-продажу ВАМ № 328225, реєстраційний № 4-2027 від 06 серпня 2003 року посвідченому Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою (а.с.10). Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , власником зазначена [PERSON] , [INFO] , розмір частки власності 1 (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської від 10 червня 2019 року, яке набрало законної сили 11 липня 2019 року (а.с.15-16). 15 листопада 2019 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, який зареєстрований Заводським районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 442 (а.с.19). У квартирі [ADDRESS] відповідач, [PERSON] , [INFO] не проживає з листопада 2016 року по теперішній час, про що свідчать сусіди, що підтверджується копією акту не проживання № 368 від 14 грудня 2020 року, виданого КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с.20). Відповідно до копії довідки № 3/15036 від 04 грудня 2020 року про реєстрацію та склад сім`ї у квартирі [ADDRESS] , квартиронаймачем якої є [PERSON] , [INFO] зареєстровано три особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] колишній чоловік, [PERSON] , [INFO] син (а.с.21). Відповідно до змісту копії письмової відповіді Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 08 грудня 2020 року №А-1975п/з, згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції України протягом 2017-2020 років звернень від [PERSON] відносно [PERSON] до Кам`янського ВП не надходило (а.с.22). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13 січня 2021 року №19/595 виданої Вдділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13 лютого 2004 року по теперішній час (а.с.25). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно із\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із\~ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до\~ст. 19 ЦК України\~особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивачів на спірну квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, що виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку та порушується на даний час. Згідно із\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Статтею 72 ЖК України\~зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] вселився у вказану квартиру [ADDRESS] на правах члена сім`ї власника квартири та зі згоди власника квартири - [PERSON] , був зареєстрований в неї з 13 лютого 2004 року, але з листопада 2016 року відповідач в квартирі не проживає. Таким чином, відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим в спірній квартирі та не проживаючи в ній, не розділяє з позивачем тягар її утримання, не виконує свої обов`язки по сплаті за житлово-комунальних послуг, що створює позивачу істотні перешкоди в здійсненні своїх житлових прав, та суперечать їх законним інтересам, адже відповідно до\~\~ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені стороною позивача вимоги, щодо визнання [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню. 7. Судові витрати. \~Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача\~ [PERSON] \~має бути\~стягнуто на\~користь позивача\~ [PERSON] \~сплачений судовий\~збір в розмірі - 840 (вісімсот сорок) гривень 00 копійок, що підтверджено квитанцією № 0.0.1954423689.1 від 23 грудня 2020 року.

Outcome: approved