Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] 17.08.2016 року звернулася в суд з позовом, який в ході судового розгляду уточнила, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 року. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьками якої записані вона з відповідачем. Дитина фактично є на її утриманні, а відповідач ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги не надає, а її доходи є недостатніми для утримання дочки, яка на даний час відвідує садочок, окрім того потребує значних додаткових коштів. Відповідач, в даний час маючи постійну роботу та дохід, самоусунувся від утримання сім'ї, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Просить позов задоволити, стягнути з [PERSON] в свою користь на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] - аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному об'ємі з підстав, які викладені в позовних заявах, суду пояснила, що у вересні 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду, хоча вони проживають окремо ще з квітня 2016 року. За час окремого їх проживання відповідач матеріально їм не допомагав, в зв'язку чим вона змушена була звернутися суд з даним позовом. Але починаючи з осені 2016 року, з часу відколи відповідач влаштувався на роботу, він почав нерегулярно передавати незначні кошти для дочки, а також подарунки. Її заробітна плата та пенсія по інвалідності є недостатніми для утримання їх дитини, яка потребує коштів на придбання одягу, харчування, оздоровлення, а тому просить позов задоволити, стягнути з відповідача в свою користь аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, не заперечив обставини, на які посилається позивач, однак суду пояснив, що він намагається допомагати дитині, працевлаштувавшись, почав щомісячно надавати кошти для дочки, купував різноманітні речі, подарунки. Окрім того після розлучення з позивачем він залишив їм новозбудований житловий будинок, залишившись таким чином сам без житла. На даний час він проживає в м.Полтава, де працює на роботі і отримує стабільний заробіток більше 11000 грн., в зв'язку з віддаленістю місця роботи змушений винаймати житло. Також він матеріально допомагає своїм батькам, які є пенсіонерами. Розмір аліментів, які просить стягнути позивач, не відповідає чинному законодавству, є надто великим, а тому він згідний сплачувати аліменти в розмірі не більше 1/4 частини свого заробітку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 13.10.2007 року, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2016 року (а.с.64). За час спільного їх проживання у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка проживає з позивачем по справі та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 1527 від 11.08.2016 року та актом Краснянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області ( а.с. 9, 13-14). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно самого розміру аліментів, то в даному випадку суд наголошує на наступне. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів, що він працює в філії «УВГ-СЕРВІС» ПАТ «Укргазвидобування» (а.с.48) і має стабільний великий дохід понад 10000 грн., про що сам не заперечує і що підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб від 10.10.2016 року (а.с.41), і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, який достатній для її нормального фізичного та духовного розвитку, тому суд прийшов до переконання, що розмір аліментів може бути визначений щомісячно по 1/4 частині заробітку відповідача на утримання його дочки. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на це суд критично оцінює посилання відповідача на те, що між ним та позивачем вже було вирішено питання матеріального утримання дитини так як він залишив їм житловий будинок, оскільки жодного договору між батьками про сплату аліментів на дитину в розумінні ст. 189 Сімейного Кодексу України укладено не було. Також не заслуговують уваги пояснення відповідача про те, що на даний час він допомагає утримувати своїх батьків, які є пенсіонерами, так як відповідно до ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо їх спільної дитини. Таким чином на підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. З відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави на користь позивача згідно представлених квитанцій. Напідставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved