Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" про розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що 01 березня 2005 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір оренди землі №23, за яким останній передав товариству в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 4,77 га., яка знаходиться на території Молдовської сільської ради Голованіського району Кіровоградської області, строком на 10 років. Державну реєстрацію договору оренди землі №23 було проведено 28.03.2006 року. 05 травня 2011 року між відповідачем та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору оренди землі №23, за якою було продовжено строк оренди земельної ділянки на 10 років, тобто до 05 травня 2021 року. Додаткова угода до договору оренди землі №23 була зареєстрована 05.05.2011 року. Представник позивача зазначає, що [PERSON] помер, після чого позивач прийняв спадщину за заповітом та набув право власності на земельну ділянку площею 4,77 га., яка знаходиться на території Молдовської сільської ради Голованіського району Кіровоградської області та перебуває в оренді відповідача. Будучи новим власником зазначеної земельної ділянки позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди землі №23, на що отримав відповідь про неможливість розірвання договору оренди землі, у зв'язку з відсутністю на те законних підстав. Представник вказує, що пунктом 40 договору оренди землі №23 чітко зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору, проте відповідач у добровільному порядку не бажає розірвати договір. У зв'язку з наведеним представник позивача просить розірвати договір оренди землі №23 укладений між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований в Голованівському відділі КРФДП ЦДЗК 28.03.2006 року та просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Представник відповідача подав до суду заперечення на позов, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що [PERSON] дійсно уклав 01.03.2005 року договір оренди землі з відповідачем та враховуючи додаткову угоду між ними строк оренди землі було визначено до 05.05.2021 року. Відповідач належним чином виконує умови договору та виплачує орендну плату. Представник відповідача зазначає, що позивач не виконав належним чином вимоги ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), набув право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] 23.03.2017 року, а звернення до відповідача склав 06.05.2017 року. Представник відповідача стверджує, що відповідач поніс значні затрати на державну реєстрацію договору оренди землі та додаткової угоди, а також на планування посівних площ. Вважає, що позивач не навів достатніх підстав для розірвання договору оренди землі, а лише зміна власника землі не призводить до автоматичного припинення договору оренди землі. Право позивача в розумінні ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не порушено. Просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав суду заяву, в якій свої вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. 17 жовтня 2017 року розгляд справи було відкладено на 30 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача [PERSON], який обґрунтовував таке клопотання тим, що з 17.10.2017 року по 18.10.2017 року перебуватиме у службовому відрядженні в м. Києві, на підтвердження чого надав копію наказу СТОВ «Урожай» від 11.10.2017 року про службове відрядження директора [PERSON] (а.с. 34-35). 30 листопада 2017 року представник відповідача [PERSON] не з'явився в судове засідання, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з тих причин, що бере участь у розгляді справи в іншому суді. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Отже, законодавець чітко визначив обов'язок суду відкласти розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання відповідача з поважних причин, тоді як повторна неявка в судове засідання відповідача, не зобов'язує відкладати розгляд справи. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд, вивчивши клопотання представника відповідача, вважає його безпідставним, оскільки відповідачем являється юридична особа, інтереси якої окрім [PERSON] може також представляти інша особа, а тому такі дії представника відповідача направлені на затягування розгляду справи, що розцінюється судом як зловживання правом. Суд відкладав розгляд справи за клопотанням представника відповідача, а тому останній мав достатньо часу для подання доказів та надав суду заперечення. Разом з тим, суд зауважує, що відповідач та представник відповідача не повинні зловживати своїми процесуальними правами, передбаченими ч. 3 ст. 27 ЦПК України, оскільки це може призвести до порушення розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 157 ЦПК України. З метою недопущення порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, оскільки кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд розглядає справу за наявними в ній доказами. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 01 березня 2005 року між СТОВ «Урожай» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №23, який зареєстрований у Голованівському відділі КРФДП ЦДЗК 28.02.2006 року за №29 в книзі №4 по Молдовській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, за умовами якого, [PERSON] передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 4,77 га., яка належить йому на підставі Державного акту, серії ІІ-КР №041271 на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 671 грн. в рік (а.с. 7-13). 05 травня 2011 року між СТОВ «Урожай» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №23 від 01 березня 2005 року, яка зареєстрована у відділі Держкомзему у Голованівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.05.2011 року за №352148564000062, за умовами якої, було визначено дію договору оренди землі №23 на строк 10 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди (а.с. 14). Відповідно до п. 40. договору оренди землі №23 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Отже, договором передбачено можливість його розірвання в разі зміни власника земельної ділянки. 16 серпня 2016 року в с. Надеждівка Голованівського району Кіровоградської області помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №231926, виданого 19.08.2016 року виконавчим комітетом Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 15). Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.03.2017 року приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №485, позивач набув право власності на земельну ділянку №311 за кадастровим номером 3521485600:02:000:0311, площею 4,7651 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Молдовської сільської ради Голованіського району Кіровоградської області, яка залишилась після смерті [PERSON] та належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №041271, що також підтверджується копіями [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47181802 від 23.03.2017 року та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83173553 від 23.03.2017 року (а.с. 16-18). Як вбачається з копії опису вкладених документів від 06.05.2017 року, позивач направив на адресу відповідача заяву про необробіток земельної ділянки, [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на що отримав відповідь відповідача від 17.05.2017 року про те, що він (позивач) не надав докази, які б підтверджували право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим не надає своєї згоди на розірвання договору оренди землі (а.с. 19-20). Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею\~\~1218 ЦК України\~\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки право власності на орендовану земельну ділянку перейшло від\~фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), враховуючи вищезгадані правові норми та умови договору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Укладаючи спірний правочин сторони дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, пунктом 40 передбачена можливість розірвання цього договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому, що цей пункт договору узгоджується із положеннями ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Тобто, новий власник, який набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди з підстав, визначених договором. Після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку, яка є предметом договору оренди землі від 01 березня 2005 року, перейшло до її спадкоємця [PERSON], який став її новим власником та вимагає розірвання даного правочину, що\~\~передбачено чинним законодавством\~та умовами договору, в той час відповідач відмовив у розірванні договору, на чому також наполягав при розгляді справи в суді, подавши зазначене заперечення. Посилання представника відповідача на те, що позивач в супереч ч. 3 ст. 148-1 ЗК України належним чином і у передбачені строки не повідомив орендаря про зміну власника земельної ділянки, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки даною нормою визначений прядок повідомлення орендаря про перехід права власності на земельні ділянки до нового власника. Недотримання позивачем положень ч. 3 ст. 148-1 ЗК не впливає на дані правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с. 1), виходячи з розміру, встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved