Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

20.11.2020 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Турківської районної державної адміністрації, в якій просила визначити місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26.05.2007 уклала шлюб з [PERSON] , в якому в них народилось шестеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У серпні 2020 вона з дітьми змушена була піти від чоловіка, тому що він ображав, бив її в присутності дітей, постійно наголошував, що діти є чужі, з цією метою неодноразово проводив днк-експертизи, що лише підтверджували його батьківство. За час, коли вона з дітьми проживають окремо від відповідача, діти стали спокійнішими, у них панує злагода. Діти живуть з нею, уних все добре та діти не хочуть повертатися до старого способу життя. Вважає, що діти мають проживати з нею. Згідно з протоколом авторозподілу справи між суддями від 20.11.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 18.12.2020 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 03.03.2021 без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області. Ухвалою суду від 03.03.2021 закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що від шлюбу із відповідачем мають шестеро дітей. Відповідач почав сумніватись в тому, що він є батьком для старшого сина та наймолодшої дочки, проводив ДНК-тести. Через конфлікти, сварки вона залишила чоловіка, проживала деякий час разом з дітьми в Чернігівській області. Має намір розлучитись, однак наймолодшій дитині не виповнилось ще одного року. В даний час вона з дітьми проживає окремо від чоловіка, живуть у будинку бабусі в с.Бітля Турківського району Львівської області, де є всі необхідні умови для життя. Діти доглянуті, нагодовані, вдома панує мир та злагода. Зазначила, що діти бачаться з батьком і вона в цьому не перешкоджає. Вважає, що діятм краще з нею, як з матір`ю, враховуючи зокрема і те, що відповідач не визнає всіх дітей як рідних, однак це нічим не підтверджено, ДНК-тести підтвердили батьківство. Вважає, що для того, щоб була юридична визначеність у місці проживання дітей, з урахуванням того, що відповідач може змінити свою думку, потрібно вирішити це питання в судовому порядку, а тому просила позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що дійсно, незважаючи на результати ДНК-тестів, не признає всіх дітей як рідних, зокрема старшого сина. Не заперечив, що бачиться з дітьми, спідкується з ними, вони приходять до нього. Вважає, що дітям буде краще проживати з матір`ю, а тому не має заперечень щодо цього. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області - Леневич С.В. пояснила, що 03.03.2021 працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання дітей, про що було складено відповідний акт. Позивач з дітьми проживають у старому будинку своєї бабусі, який складається з двох кімнат та коридору. У кімнатах зроблено ремонт, чисто та прибрано, є всі необхідні умови для проживання, меблі, ліжка для всіх дітей. Двоє старших синів мають окрему кімнату, з іншими дітьми позивач проживає в іншій кімнаті. Сім`я проживає за рахунок соціальної допомоги та ведення сільського господарства. Позивач сама повністю справляється з домашніми справами, є працьовитою і навіть не просить про допомогу. Діти одягнені гарно та акуратно. Під час спілкування з дітьми, вони розповіли, що хочуть проживати з мамою. Щодо батька, то його відвідують, з ним спілкуються, проводять час. Вважає, що дітям краще проживати з матір`ю, крім того позивач не чинить жодних перешкод відповідачу у спілкування з дітьми. Проосила позов задовольнити. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.05.2007, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 26.05.2007. Від шлюбу сторони мають шестеро дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.10.2007), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19.12.2008), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.12.2010), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.05.2012), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.03.2015), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.10.2020). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 16.11.2020 за №1150 до складу сім`ї [PERSON] , яка проживає без реєстрації, входять син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні. З висновку Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 24.03.2021 за №2 видно, що [PERSON] разом з дітьми проживає в [ADDRESS] . 03.03.2021 працівниками служби у справах дітей, старшим інспектором ЮП, старостою с.Бітля проведено обстеження умов проживання дітей. Під час обстеження встановлено, що [PERSON] разом з дітьми проживає в старому будинку своєї бабусі. Будинок складається з двох кімнат та коридору. В кімнатах зроблено ремонт, наявні необхідні меблі: два дивани, ліжко та дитяче ліжечко, шафа для одягу, стіл та крісла. До будинку підведено воду та проведено інтернет. Діти забезпечені одягом, взуттям, шкільним приладдям та продуктами харчування. Сім`я проживає за рахунок соціальної допомоги, а також займається веденням сільського господарства. Зі слів [PERSON] батько вихованням дітей не займається, не утримує їх матеріально, не цікавиться їх життям та здоров`ям, неодноразово приходив до їх будинку та влаштовував сварки у присутності дітей. Комісія не виявила причин, через які б мати не могла займатися вихованням своїх дітей. Згідно характеристик на дітей, наданих Бітлянським ЗЗСО I-III ст. від 23.03.2021, діти систематично відвідують школу, одягнуті гарно та акуратно, виховані та мають гарну поведінку. Мати дітей належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно характеристики старости с.Бітля, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг та заяв на неї не поступало. Алкогольними напоями не зловживає та наркотичних речовин не вживає. Вважає за доцільне визначити місце проживання дітей біля своєї матері [PERSON] . Позивач звернулась до суду та просить вирішити питання щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з нею. Вирішуючи спір суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно з . 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства видно, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Розуміючи, що спір у цій справі стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки дійшли спільного рішення про визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд, враховуючи таке рішення сторін, водночас надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, суд вважає, що визначення місця проживання їх з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька з дітьми, оскільки таке визначення місця проживання дітей, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, суд зауважує, що відповідач не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з дітьми, що не заперечив в судовому засіданні. Суд також враховує і те, що як пояснили в судовому засіданні сторони у справі, що відповідач не вважає рідними всіх дітей, однак цього не доведено. Тому як зазначив сам відповідач, дітям буде краще проживати всім разом з матір`ю. Відтак, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини цієї справи, оцінивши всі докази, як кожен окремо так і всі в сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, визнання відповідачем позову, виходячи з найкращих інтересів усіх дітей сторін у справі, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 850 грн за подання позовної заяви.

Outcome: approved