Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

24.12.2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що з 1998 року по 2004 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач життям дитини не цікавиться, не допомагає, з дитиною не спілкується. Дитина є вихованцем Житомирського соціально- реабілітаційного центру для єврейських дітей Дитяче містечко «Алюмім» та учнем Житомирської приватної гімназії «ОР Авнер». Оскільки вказані навчальні заклади співпрацюють із закордонними організаціями та організовують семінари, екскурсії за кордоном. [PERSON] не може виїхати за кордон без дозволу обох батьків. Тому, з метою захисту прав дитини, фізичного та духовного розвитку позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Позивач пояснила, що з відповідачем останній раз спілкувалась у 2004 році. Їй відомо, що він був громадянином Ізраїлю, але проживав у м. Новоград-Волинський у квартирі своєї матері. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що надати висновок щодо спору не має можливості, оскільки виходом за останнім відомим місцем проживання відповідача ([ADDRESS]) представникам органу опіки зустрітись з ним не вдалось, двері ніхто не відчиняє. Обстежити фактичне місце проживання дитини також не є можливим, оскільки вона проживає за місцем навчання у м. Житомир. Під час спілкування з [PERSON], з його слів встановлено, що будь-які контакти з батьком відсутні, відповідач не приділяє уваги вихованню сина та не надає матеріальної допомоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши у судовому засіданні пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС по м. Новоград-Волинський, сторони по справі вказані батьками [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] висловив підтримку позовних вимог та пояснив, що свого батька не пам'ятає, оскільки останній раз бачив у віці 5 років. З 2004 року батько з ним не спілкується, будь-який зв'язок відсутній, матеріальну допомогу не надає. Навчальний заклад бере участь у програмах, пов'язаних з направленням учнів за кордон, але [PERSON] позбавлений можливості виїзду за кордон за відсутності письмової згоди батька. Місце проживання батька та родичів з його боку невідоме. Згідно листа Житомирського соціально-реабілітаційного центру для єврейських дітей дитяче містечко «Алюмім» № 41 від 04.12.2015 року, [PERSON] є їх вихованцем з 2008 року. За період перебування дитини в закладі, його провідувала лише мати [PERSON], а під час він канікул їздив додому до матері. Батько за весь час навчання сина жодного разу не провідав, він не приймає участі у вихованні дитини, крім того, створює перешкоди для розвитку дитини, оскільки їх навчальний центр співпрацює із закордонними організаціями, які організовують поїздки учнів за кордон. А оскільки неповнолітня дитина може виїхати за межі України лише з дозволу обох батьків, [PERSON] позбавлений можливості виїхати за кордон. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов від 14.03.2016 року та 15.03.2016 року, комісія намагалась провести обстеження побутових умов відповідача за адресою - [ADDRESS], однак двері ніхто не відчинив. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і передача дитини на виховання іншим особам не звільняє від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 цього Закону батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та є хронічними алкоголіками та наркоманами. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. З матеріалів справи слідує і в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню та утриманню сина, він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не виявляє щодо нього батьківської турботи та піклування, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавляться його життям, здоров'ям, навчанням, свої обов'язки щодо виховання і піклування про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини не виконує. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved