Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

17 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2500 га, виділену для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 29.10.2010 р. на підставі рішення Любимівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 1 від 15.02.2010 року [PERSON] за життя було видано державний акт [NUMBER], зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011026900029. Далі в позові зазначила, що [PERSON] склала заповіт від 20.03.2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Любимівської сільради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON], яким вона заповідала позивачу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2500 га, виділену для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Оскільки державний акт на вищевказану земельну ділянку був втрачений за невідомих обставин, позивач, звернувшись після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса, отримала відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, так як надати оригінал правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку вона не могла. Таким чином, вона є єдиним спадкоємцем на майно після смерті [PERSON] та не має можливості оформити спадщину на себе у встановленому законом досудовому порядку. Прохає з урахуванням уточнень, які надійшли до суду 14 липня 2016 року (а.с.24-25) визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON], на земельну ділянку площею 0,2500 га, на якій розташований будинок за адресою: [ADDRESS], а саме: кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0353 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах території с. Любимівка Гуляйпільського району Запорізької області, яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.10.2010 року, виданого на підставі рішення Любимівської сільської ради від 15.02.2010 року № 1 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011026900029 та кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2147 га виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах території с. Любимівка Гуляйпільського району Запорізької області, яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.10.2010 року, виданого на підставі рішення Любимівської сільської ради від 15.02.2010 року № 1 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011026900029. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали через канцелярію суду письмові заяви, в яких прохають проводити розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, прохають їх задовольнити (а. с. 40, 41). Представник відповідача - Любимівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує в повному обсязі (а. с. 32). Представник третьої особи: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Я.О. в судове засідання не з'явилася, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує в повному обсязі (а. с. 30). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши обставини справи, представлені докази та надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 02.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 6). За життя [PERSON] склала заповіт від 20.03.2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Любимівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яким заповідала своїй дочці [PERSON] належний їй житловий будинок в [ADDRESS], автомобіль марки ВАЗ 21013, державний номерний знак [NUMBER], майновий та земельний пай в КСП ім. Калініна Гуляйпільського району Запорізької області та інше майно, яке буде знаходитись у її власності на день смерті (а.с. 16, 37). Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], був виданий на підставі рішення сесії Любимівської сільської ради № 1 від 15.02.2010 року, [PERSON], на земельну ділянку площею 0,2500, яка розташована в [ADDRESS], 3, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 8). Оригінал зазначеного державного акту було втрачено за невідомих позивачу обставин. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1070/86-16 від 13.06.2016 р., власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 2500 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS], дійсно є [PERSON] (а.с. 7). Позивач 24.02.2016 року звернулася до приватного нотаріуса Горової Я.О. Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.17). Цього ж дня приватним нотаріусом Горовою Я.О. була заведена спадкова справа № 31/2016 від 24.02.2016 року, про що внесені відповідні відомості до Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.34-39). Згідно довідки виконавчого комітету Любимівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області померла [PERSON], 1951 року народження, дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 2003 року по день смерті - [INFO]. Разом з нею за вказаною адресою на день смерті зареєстрованих громадян не було. [PERSON] має спадкоємців - дочку [PERSON], 1970 року народження, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складеною приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. від 11.05.2016 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] гр. [PERSON] на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, так як спадкоємцем не надано жодного документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку померлої [PERSON] та не надано витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (а. с. 9). При цьому, позивач отримала в установленому порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 8,4877 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Любимівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 20 листопада 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 626, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай члена КСП ім.Калініна с. Любимівка Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.38-39). Внаслідок того, що оригінал державного акту [NUMBER] було втрачено, позивач не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку надану спадкодавцеві для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Вказаний державний акт був виданий на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, а саме на земельну ділянку площею 0,0353 га та на земельну ділянку площею 0,2147 га. Суд задовольняючи позов виходить з такого. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 181 ЦК України передбачає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статті 1235 та 1236 ЦК України визначають право заповідача визначити коло спадкоємців та обсяг спадщини, який ними успадковується. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В статті 1269 ЦК України передбачено, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст. 131 ЗК України передбачене право громадян та юридичних осіб України, а також територіальних громад та держави, набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнанням прав. Приймаючи до уваги те, що за право на спадщину у вигляді земельної ділянки ніхто не сперечається, спадкодавцем був складений заповіт саме на [PERSON] який є чинним, позивач не має можливості надати оригінал правовстановлюючого документа через його втрату, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. А тому позов є таким, що ґрунтується на законі та підтверджений встановленими обставинами. Питання щодо судового збору позивачем не порушувалось.

Outcome: approved