Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України коштів на користь [PERSON] 250 000 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 04 червня 2015 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві йому оголошено повідомлення про підозру за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Того ж дня вручено обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 12014100010011176 від 02 грудня 2014 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відносно [PERSON] . Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та по суду виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні цього злочину. Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та по суду виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні цього злочину залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року повернуто заступнику прокурора м.Києва його касаційну скаргу на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року щодо [PERSON] . Таким чином, [PERSON] незаконно перебував під кримінальним переслідуванням з 02.12.2014 року, де відносно нього СВ Дарницького РУ ГУ МВС України відкрито кримінальне провадження № 12014100010011176 від 02.12.2014 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України, відносно [PERSON] , а 28 жовтня 2019 року колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду винесено ухвалу згідно якої касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року щодо [PERSON] повернуто, а всього [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням, саме 4 роки 10 місяців та 26 днів. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачеві - [PERSON] було завдано нестерпних душевних страждань, які, зокрема, виразилися у руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, тривалому відриві від сім`ї, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію серед друзів, одногрупників, знайомих та родичів. У своєму позові [PERSON] просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь [PERSON] , грошову компенсацію в розмірі 250 000,00 гривень. Ухвалою суду від 26.02.2020 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 12 березня 2020 року представником позивача подано позовну заяву з усунутими недоліками. Ухвалою суду від 09.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. 07 травня 2020 року відповідач1 надіслав до суду відзив, посилається на те, що ГУМВС України в м. Києві в жодні відносини з позивачем не вступало, жодних дій відносно позивача не приймало та не вчиняло, а отже не могло порушити права позивача чи завдати йому шкоди. Всі слідчі та процесуальні дії по вказаному кримінальному провадженню здійснювались відділом Дарницького РУ ГУМВС в м. Києві. Позивачем не надано до суду жодного належного і допустимого доказу щодо визнання дій слідчого протиправними, а тому і відсутні правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди відповідно до вимог Закону. Позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивач не зазначає, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками слідчих органів, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків. Відтак за відсутності винності працівників управління і протиправної поведінки та причинно наслідкового зв`язку між діями та наслідками відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Просив у задоволені позву відмовити в повному обсязі в зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю. 15 травня 2020 року відповідач2 надіслав до суду відзив в якому посилався на те, що розмір морального відшкодування повинен визначатися з врахуванням вимог розумності та справедливості та повинен бути співмірний із завданими збитками. На підставі вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України просив у задоволені позову відмовити. 18 травня 2020 року відповідач3 надіслав до суду відзив, посилається на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Відповідно до вимог Конституції України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших органів державної влади. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Казначейство вважає, що позивачем не враховано норми Закону про відшкодування шкоди. Розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності. Пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 250 000,00 грн. необгрунтовані, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Також посилався на те, що оскільки рішення суду щодо визнання неправомірними дій чи бездіяльності Казначейства не приймалося, то відсутні будь-які законні підстави для зобов`язання Казначейства вчинити певні дії на користь позивача. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 187 ЦПК України відзив відповідача 1 долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 187 ЦПК України відзив відповідача 2 долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 16.09.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 187 ЦПК України відзив відповідача 3 долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 16.09.2020 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13.04.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 55 ЦПК України замінено відповідача2 Прокуратура м. Києва на правонаступника Київську міську прокуратуру. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. У судовому засіданні представник відповідача2 Київської міської прокуратури проти позву заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. У судове засідання представник відповідача1 Головного управління МВС України в м. Києві не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив де він зазначає про розгляд справи у відсутність представника відповідача, врахувати позицію викладену у відзиві відповідно до якої заперечує проти задоволення позову в повному обсязі в зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. У судове засідання представник відповідача3 Державної казначейської служби не з`явився, повідомлявся належним чином, причини не явки суду не відомі. Клопотань про відкладення справи до суду не надходили та суд проводив розгляд без участі представника відповідача3. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 04 червня 2015 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Бондаренку П.Ю. оголошено повідомлення про підозру за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 04 серпня 2015 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Бондаренку П.Ю. вручено обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 12014100010011176 від 02 грудня 2014 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відносно [PERSON] . Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та по суду виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні цього злочину. Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та по суду виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненні цього злочину залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року повернуто заступнику прокурора м.Києва його касаційну скаргу на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року щодо [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 62 Конституції України у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Частиною другою статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням, саме 4 роки 10 місяців та 26 днів. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік», «Про Державний бюджет України на 2018 рік», «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено з 01 січня 2014 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 грн., з 01 січня 2015 року - 1218 грн., з 01.09.2015 - 1378 грн., з 01.01.2016 - 1378 грн., з 01.05.2016 - 1450 грн., з 01.12.2016 - 1600 грн., 01.01.2017 - 3200 грн., з 01.01.2018 - 3723 грн., з 01.01.2019 - 4173 грн. Отже, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом 4 роки 10 місяців та 26 днів та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (1218,00 грн.+1218,00грн.*8міс.+1378,00грн.*4міс.+1378,00грн.*4міс.+1450,00грн.*7міс.+1600,00+3200,00грн.*12міс.+3723,00*12міс.+4173,00*10міс.=1218,00+9744,00+5512,00+10150,00+1600,00+38400,00+44674,00+41730,00=158542,00) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 158 542,00 грн. Враховуючи тривалість перебування [PERSON] під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 250 000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Судові витрати стягуються відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved