Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 270 314,20 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 27.09.2015 року, стягнення судових витрат в розмірі 2 703,14 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 27.09.2015 року відповідач позичив в позивача грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США строком до 27.03.2017 року. Однак, відповідач у визначений в розписці термін кошти так і не повернув, а тому просив стягнути суму заборгованості, 3 % річних від простроченої суми боргу та витрати по сплаті судового збору. 20.12.2017 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на його користь 278 736,35 грн. заборгованості за договором позики, 6 094,00 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 28.03.2017 року по 19.12.2017 року, 26 292,86 грн. - відсотки за користування коштами за період з 28.03.2017 року по 19.12.2017 року (а.с. 15-19). Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних, просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с.33). Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 26-32). З урахуванням думки позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON]. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 27.09.2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору позики(розписки) відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США грн. строком до 27.03.2017 року (а.с. 20). Факт отримання відповідачем у позивача коштів підтверджується розпискою [PERSON], дружиною відповідача (а.с.21). Проте, відповідач по даний час свої зобов'язання згідно договору позики не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивачем проведено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики(розписки) від 27.09.2015 року станом на 19.12.2017 року (100 дол. США - 2787,3635 грн.), відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі: 10 000 х 27,8736 = 278 736,35 грн. - основний борг; 6 094,00 грн. - три відсотки річних від простроченої суми за період з 28.03.2017 року по 19.12.2017 року; 26 292,86 грн. - відсотки за користування коштами за період з 28.03.2017 року по 19.12.2017 року (а.с.17-19). Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики(розпискою) та доводи позивача суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved