Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], що померла [INFO] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, її матір - [PERSON] та [PERSON] згідно ордеру на житлове приміщення від 14.11.1990 року вселились та в 1994 році приватизували на усіх трьох в рівних частинах квартиру [ADDRESS]. [INFO] року померла двоюрідна бабуся позивачки [PERSON], після смерті якої ніхто у право на спадкування на її майно в розмірі - 1/3 частка вказаної квартири не вступив. Між тим, позивачка як член її сім»ї не приховувала факт її смерті, добросовісно, відкрито та безперервно користувалась протягом 21 року усією квартирою, в тому числі і належною померлій часткою. Позивач сплачувала за утримання усього нерухомого майна самостійно кошти до житлово-експлуатаційної контори. Після смерті матері [PERSON] позивач оформила на себе право власності на 2/3 частки вказаної квартири, але при зверненні до нотаріальної контори із заявою про оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] Серафіми на 1/3 частки квартири позивач отримала відмову. При цьому, нотаріус посилався на те, що позивач [PERSON] не входить до кола спадкоємців за законом після смерті [PERSON], а заповіту остання не залишила, а тому майно після її смерті ніким успадковано не було. У зв»язку з тим, що позивачка відкрито і добросовісно володіла належною [PERSON] часткою з 01.01.2001 року по даний час, тому просила суд визнати за нею право власності на вказану частку квартири за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надавши суду заперечення на позовну заяву. У якому зазначала про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю, оскільки визначені у ст.344 ЦК України підстав для цього позивачем не доведено. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт відкритого та добросовісного користування позивачем усією квартирою [ADDRESS] протягом часу з 1991 року, оплатою комунальних послуг нею та смерті [PERSON] та потім матері позивачки. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира [ADDRESS] 14.11.1990 року була надана в користування позивачу, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується обмінним ордером на вказане житлове приміщення за №10779 (а.с.8). При цьому, в подальшому право приватної власності на вказану квартиру 05.04.1994 року було зареєстровано в рівних долях за позивачем [PERSON], її матір»ю [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.1994 року (а.с.9). Як встановлено судом, позивач оформила за собою належну її матері 1/3 частину вказаної квартири після смерті останньої, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.06.2014 року (а.с.18-19). При цьому, [PERSON] [INFO] року померла (а.с.10). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №423/201, то Спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились, оскільки інформація про це у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.73-75). Вказана спадкова справа №423/201 була заведена лише в 19.06.2015 року за заявою позивачки про прийняття спадщини після смерті вказаної особи та із наданням усіх необхідних документів, в тому числі і довідок Форми №3 про наявність зареєстрованих осіб та зазначенням про проживання у [ADDRESS] як позивачки, так і померлої [PERSON] з 1991 року (а.с.76-77). Між тим, листом нотаріуса 6-ї Київської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було відмовлено, оскільки вона не входить до кола спадкоємців згідно вимог Цивільного Кодексу УРСР, а інших спадкоємців, передбачених законом немає. Вказані обставини вказують на те, що спадкове майно після смерті [PERSON] ніким не успадковане. Зважаючи на вказану відмову нотаріуса, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права із заявою про визнання за нею права власності за набувальною давністю. Як відомо, 01.01.2004 року набрав чинності ЦК України із новою нормою за ст.344 ЦК України - набувальна давність, поняття якого в ЦК УРСР 1963 року не містилось. Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004р., тому норма ст.344 даного Кодексу дає право на набуття права власності за набувальною давністю із зарахуванням строку після 01 січня 2001р. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: *володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності; *володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; *володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. На підтвердження своїх вимог позивачем надано докази оплати нею комунальних послуг, обслуговування будинку та прибудинкової території в цілому за усю квартиру [ADDRESS] з 1993 року по 2003 рік, а в судовому засідання з 2004 року по даний час. Крім того, з довідок про проживаючих у спірній квартирі осіб та Форми №3 від 17.06.2015 року вбачається про проживання позивачки та інших співласників квартири з 1991 року та оформлення на позивача особового рахунку на квартиру (а.с.20-21,24, 76-77). При цьому, з показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається про доведення факт відкритого, добросовісного та безперервного користування позивачем усією квартирою [ADDRESS] протягом часу як з 1991 року, так і з 01.01.2001 року по 14.12.2015 року (день подачі позову), в тому числі і 1/3 частки померлої [PERSON] Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем та її представником в судовому засіданні у відповідності до вимог ст.10,58-60 ЦПК України було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття нею права власності на належну [PERSON] 1/3 частину спірної квартири за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаною квартирою, а відтак позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved