Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]та Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої службии Головного терпиторіального управіління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна. Потім уточнив позовну заяву, звернушись з позовом до [PERSON], третя особа: Державна виконавча служба Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт, накладений на підставі постанови № 837/6 від 26.03.2003 року Васильківського міського відділу ДВС на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON]. В обгрунтування позову посилається на те, що 09.11.2002 року він згідно договору купівлі-продажу квартири разом з матір"ю [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. Іншим співвласником 1/2 частини квартири на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2004 року є відповідач [PERSON] В подальшому позивач успадкував належну [PERSON] частину вищевказаної квартири. У жовтні 2016 року позивач вирішив продати належну йому частину спірної квартири, однак дізнався про те, що остання перебуває під арештом на підставі повідомлення № 1073 від 07.05.2003 року другої Васильківської міської державної нотаріальної контори. Позивач, посилаючись на те, що арешт на квартиру було накладено у порядку забезпечення позову, за результатами розгляду якого було прийнято рішення, однак питання скасування арешту не вирішено, просив суд скасувати заборону за рішенням суду. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надіслав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною ч. 1\~статті 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 09.11.2002 року [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] в рівних частинах кожний по 1/2 частині квартири № 48, що знаходиться в м. Василькові Київської області по вул. Садовій,11, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Другої Васильківської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] та зареєстрованим Васильківським МБТІ за № 55 реєстр № 5686 від 25.11.2002 року ( а.с.5). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 266057, виданого 20.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис 427 (а.с.6), 16.11.2012 року [PERSON] померла. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.12.2013 року приватним нотаріусом Васильківської міського нотаріального округу Київської області [PERSON], [PERSON] став власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті 16.11.2012 року матері [PERSON] ( а.с.7). Таким чином, з огляду вищевказаних правовстановлюючих документів встановлено, що позивач на даний час є власником 1/2 частини квартири № 48, що знаходиться в м. Василькові Київської області по вул. Садовій,11. В свою чергу витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2004 року свідчить про те, що власником іншої 1/2 частини спірної квартири № 48, що знаходиться в м. Василькові Київської області по вул. Садовій,11 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2004 року є відповідач [PERSON] ( а.с.11,12). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 22 вересня 2004 року приватним нотаріусом [PERSON] було зареєстровано заборону № 1321403 на підставі повідомлення № 1073 від 07.05.2003 року Другої Васильківської міської державної нотаріальної контори постанови 873/6 від 26.03.2003 року про накладення заборони відчуження квартири № 48 в м. Василькові Київської області по вул. Садовій,11, власником якої є [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно повідомлення Васильківського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 09.12.2016 року арешт накладено на підставі ухвали № 2.316 від 28.02.2003 року Васильківського міськрайонного суду Київської області; виконавче провадження відповідно до якого винесена державним виконавцем постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 837/6 від 26.03.2003 року було знищено на підставі п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах ДВС» у 2006 році ( а.с.13). Факт накладення арешту за наслідками розгляду справи Васильківським міськрайонним судом також стверджується копією постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 837/6 від 26.03.2003 року. ( а.с.10). Разом з тим, з пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що арешт було накладено з метою забезпечення позову у цивільній справі про визнання права власності на частину спірної квартири, 08 квітня 2004 року по вищевказаній справі було прийнято рішення, однак питання скасування заходів забезпечення позову судом не вирішено. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власност; право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст.\~316\~, ч. ч. 1, 2 ст.\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1\~ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України"\~є частиною національного законодавства, та\~ст.41 Конституції України\~та ст.ст.\~321,\~328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав, не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.5.1 ( Глава 15) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: за рішенням суду. Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого здійснення заборони на відчуження майна після набрання судовим рішенням чинності не має, а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивача, заборона щодо нерухомості підлягає скасуванню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі наведеного, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved