Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 6/25 частки домоволодіння в порядку спадкування за заповітом та його поділ в натурі. В позові вказував, що [INFO] [PERSON] померла у м. Хорол Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть [NUMBER]. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина на її нерухоме майно, тобто 6/25 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] що належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори 08.04.1994 року за реєстровим № 582. Позивач вказував, що у зв'язку з неможливістю визначити склад спадкового майна державним нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо належних спадкодавцю на праві власності 6/25 часток вищевказаного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а тому йому роз'яснено право звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач вказував, що на даний час між позивачем та відповідачами виник спір щодо володіння та користування вказаним домоволодінням, який неможливо вирішити за взаємною домовленістю між співвласниками, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, в своїй позовній заяві просив суд розглянути справи у його відсутність, а його позов задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, звернувшись до суду із письмовими заявами, в яких вказували, що визнають повністю позовні вимоги [PERSON] та просили суд розглянути справу у їхню відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши позицію сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла у м. Хорол Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть [NUMBER]. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина на її нерухоме майно, тобто 6/25 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] що належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори 08.04.1994 року за реєстровим № 582. З повідомлення Хорольської держнотконтори від 02.09.2016 року за № 1392/02-14 слідує, що [INFO] на підставі моєї заяви про прийняття спадщини за заповітом відкрито спадкову справу № 248/2015 на майно [PERSON], 1921 р.н., померлої [INFO], останнім місцем проживання якої було: [ADDRESS]. Інших заяв від інших осіб про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у даній спадковій справі немає. Судом встановлено, що у зв'язку з неможливістю визначити склад спадкового майна державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо належних їй на праві власності 6/25 часток вищевказаного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], тому роз'яснено право звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 29.08.2016 року державним нотаріусом Хорольської держнотконтори Рештою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1473, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], 1921 р.н., яка померла [INFO], є її онук - [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0,0791 га, кадастровий номер - [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Хорольською міською радою, Хорольським районним відділом земельних ресурсів 20 серпня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 56. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 29.08.2016 року державним реєстратором Решта С.М., Хорольська державна нотаріальна контора, номер запису про право власності: 16197797, що слідує з інформаційної довідки № 67208745 від 02.09.2016 року. Згідно з інформаційною довідкою № 196-Т від 05.07.2016 року, виданою Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано станом на 29.12.2012 року в КП «Лубенське МБТІ» в реєстровій книзі №3 під реєстровим № 763 в ідеальних частках за слідуючими співвласниками: [PERSON] - 6/25 частки, [PERSON]-19/50 частки, [PERSON] 19/50 частки. Згідно технічних паспортів, виготовлених КП «Лубенське МБТІ» від 07.07.2016 року та інформаційної довідки та технічного паспорту, виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій» 15.12.2016 року вказане домоволодіння складається з: 1) житлового будинку Літ. А-1 загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 43, 8 кв.м., літньої кухні Літ. Г, убиральні Літ. З, колодязя № 2; 2) житлового будинку Літ. Ж-1 загальною 100,9 кв.м., житловою площею 72,2 кв.м., сараю Літ. Б, сараю Літ. В, гаражу-літньої кухні Літ. И, сараю Літ. К, погребу Літ. Л та колодязя № 1. Фактів самовільного переобладнання, перепланування, перебудов, добудов не виявлено. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, прийнявши спадщину померлої [INFO] [PERSON], позивач [PERSON] набув право на 6/25 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з часу відкриття спадщини. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є відповідачі [PERSON] та [PERSON], яким належить по 19/50 частини кожному, вказаного домоволодіння, зареєстрованих 22.02.1994 року на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Хорольської держнотконтори 27.11.1993 року за реєстровим № 2377, та договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Хорольської держнотконтори 31.12.1993 року за реєстровим № 2705, що підтверджується довідкою КП «Лубенське МБТІ» № 196-Т від 05.07.2016 року. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження жилим будинком, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на домоводіння, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України. Судом встановлено, що на даний час між позивачем та відповідачами виник спір щодо володіння та користування вказаним домоволодінням, який неможливо вирішити за взаємною домовленістю між співвласниками, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу домоволодіння в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Згідно з абз. 1-2 п. 7 Постанови Пленуму Верховний суд України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Враховуючи вищенаведне, суд приходить до висновку про те, що інтереси жодного із сторін не будуть порушені у тому разі, коли позивачу та відповідачам буде виділено у власність його відокремлену частину, а саме [PERSON] - житловий будинок Літ. А-1 загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 43, 8 кв.м., літню кухню Літ. Г, убиральню Літ. З, колодязь №2, що знаходяться на належній йому на праві власності земельній ділянці площею 0,0791 га за адресою: [ADDRESS] а відповідачам - житловий будинок Літ. Ж-1 загальною 100,9 кв.м., житловою площею 72,2 кв.м., сарай Літ. Б, сарай Літ. В, гаражу-літньої кухні Літ. И, сараю Літ. К, погребу Літ. Л та колодязя № 1, що знаходиться на неприватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved