Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтував наступним. 05 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] 65 000 грн. 00 коп., що за згодою сторін було еквівалентно 8 100 доларів США, які зобов`язалася повернути не пізніше 03 жовтня 2014 року.У той же день в письмовій формі було укладено договір позики від 05 жовтня 2012 року.Також, позивач власноруч написала розписку про отримання коштів. Оскільки [PERSON] умови договору не виконала та не повернула кошти позивач просив стягнути з неї сумму боргу за договором з урахуванням відсотків за користування коштами, трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати за прострочення. Крім того, 05 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] отримала у борг у позивача [PERSON] ще 25 000 грн. 00 коп., що за згодою сторін згідно з офіційним курсом Національного банку України було еквівалентно 3 120 доларам США, які зобов`язалася повернути не пізніше 05 жовтня 2013 року. В той же день в письмовій формі було укладено договір позики від 05 жовтня 2012 року.Також, позивач власноруч написала розписку про отримання коштів. Всупереч досягнутим умовам договору позики, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, а тому позивач просив стягнути з неї сумму боргу за договором з урахуванням відсотків за користування коштами, трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати за прострочення. Також, 30 серпня 2012 року відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] 2 000 грн. 00 коп., про що власноруч склала розписку. Повернути кошти позивач мала не пізніше 30 вересня 2012 року. Встановлений розпискою позичальника термін остаточного виконання відповідачем зобов`язань з повернення позивачеві позичених коштів скінчився. Відповідач не виконала домовленостей, тому позивач просив стягнути з неї сумму боргу за договором з урахуванням відсотків за користування коштами, трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати за прострочення. Кінцево просив стягнути з [PERSON] заборгованість за першим договором позики від 05 жовтня 2012 року в сумі, еквівалентній 13464 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та інфляційне збільшення боргу в розмірі 44 525 грн. 00 коп; за другим договором позики від 05 жовтня 2012 року в сумі, еквівалентній 5 410 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та інфляційне збільшення боргу в розмірі 14775 грн. 00 коп.; за розпискою позичальника від 30 серпня 2012 року в загальній сумі 5 536 грн. 00 коп. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Через канцелярію суду за вхідним № 3738/17-вх. від 01.12.2017 сторони по справі надали спільну заяву про укладення мирової угоди (а. с. 50). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду за вхідним № 274/19-вх. від 15.01.2019 надала заяву де зазначила, що не визнає позовні вимоги. Заперечення проти позову обґрунтувала наступним. В 2013 році їй були потрібні гроші у сумі 25000 грн, які дав [PERSON] під залог земельного Державного акту. На погашення боргу позивач отримував плату за оренду її земельної ділянки до 2017 року. Окрім 25000 грн позивач більше не давав їй грошей. Розписки вона писала у хворобливому стані, не розуміла, що коїть, бо хворіє й перебуває на обліку. Передавати земельну ділянку [PERSON] вона не бажає (а. с. 84). Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. У судовому засіданні 11.06.2019 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному у позові, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засіданн не з`явилася, був завчасно та належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду не надіслала. У судовому засіданні 11.06.2019 відповідач позовні вимоги не визнала, суду пояснила що в 2013 році [PERSON] дав їй у борг 25000 грн. На погашення боргу позивач отримував плату за оренду її земельної ділянки до 2017 року. Розписки вона писала у хворобливому стані, не розуміла, що коїть, бо хворіє й перебуває на обліку. Передавати земельну ділянку [PERSON] вона не бажає й заперечує проти укладання мирової угоди. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 05.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові грошові кошти у розмірі 65000,00 грн., що еквівалентно 8100 доларів США, до 03.10.2014 (а. с. 162). На підтвердження факту отримання грошових коштів, 05.10.2012 відповідачем була надана письмова розписка про отримання коштів й зобов`язання повернення (а. с. 161). Також, 05.10.2012 між сторонами по справі укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові грошові кошти у розмірі 25000,00 грн., що еквівалентно 3120 доларів США, до 05.10.2013 (а. с. 164). На підтвердження факту отримання грошових коштів, відповідач власноруч написала розписку (а. с. 160). Окрім того, 30.08.2012 відповідач отримала від позивача у борг 2000,00 грн, строк повернення - 30.09.2012, про що наявна письмова розписка [PERSON] (а. с. 159). Отже, у договірах позики та розписках визначено порядок надання у власність грошових коштів, місце та умови виконання зобов`язання, строк повернення коштів та наслідки несвоєчасного повернення боргу. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надав грошові кошти у борг, а саме: у сумі 65000,00 грн., що еквівалентно 8100 доларів США, до 03.10.2014; 25000,00 грн., що еквівалентно 3120 доларів США, до 05.10.2013; 2000,00 грн, до 30.09.2012. Відповідачем були порушені зобов`язання щодо повернення позики, відповідно до умов договорів. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за першим договором позики від 05 жовтня 2012 року в сумі, еквівалентній 13464 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та інфляційне збільшення боргу в розмірі 44 525 грн. 00 коп; за другим договором позики від 05 жовтня 2012 року в сумі, еквівалентній 5 410 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та інфляційне збільшення боргу в розмірі 14775 грн. 00 коп.; за розпискою позичальника від 30 серпня 2012 року в загальній сумі 5 536 грн. 00 коп. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено неповернення відповідачем позики у строки зазначені у договорах. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України й предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалась процесуальним правом подачі доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає приписам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З ч. 2 ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що передбачено ст. 1046 ЦК України Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, який підтримано постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 176/2171/16-ц, провадження № 61-1716св19. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що передбачено приписами ст. 599 ЦК України. Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що боржником не виконано зобов`язань, визначених договорами позики, кошти в строк позивачеві не повернуто. Будь-яких доказів на спростування цього факту матеріали справи не містять. [PERSON] не надано доказів щодо належного виконання нею умов договорів позики, та повернення грошових коштів [PERSON] . За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складає: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, проваджння № 14-446цс18. Щодо визначення розміру заборгованості за договорами позики, яка підлягає стягненню, суд зазначає таке. Позивачем виконано розрахунок суми боргу. Заперечень відповідача проти розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Іншого розрахунку або спростування розрахунку, зробленого відповідачем, до суду не надходило. Судом перевірено правильність розрахунку суми боргу з урахуванням відсотків за користування коштами, інфляційні витрати та три проценти річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунок проведено за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, що дорівнював 28,3547 грн. Отже, за першим договором позики від 05.10.2012 відповідач отримала 65000,00 грн., що еквівалентно 8100 доларів США, до 03.10.2014. Заборгованість становить: заборгованість за договором - 8100 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі дорівнює 229673,07 грн, відсотки за користування коштами за період з 05.10.2012 року по 25.09.2017 року - 4640 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі дорівнює 131565,81 грн, три проценти річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 03.10.2014 року по 25.09.2017 року - 724 долари США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі дорівнює 20528,80 грн, інфляційні втрати за прострочення боргу за період з листопада 2014 року по серпень 2017 року - 44525 грн. За другим договором позики від 05.10.2012 відповідач отримала 25000,00 грн., що еквівалентно 3120 доларів США, до 05.10.2013. 11.09.2015 року повернула 5000 грн, що становить на момент повернення 230 доларів США. Таким чином, заборгованість за цим договором становить: заборгованість за договором - 2890 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі дорівнює 81945,08 грн, відсотки за користування коштами за період з 05.10.2012 року по 25.09.2017 року - 2163 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі дорівнює 61331,22 грн, три проценти річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 05.10.2013 року по 25.09.2017 року - 357 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі дорівнює 10122,63 грн, інфляційні втрати за прострочення боргу за період з листопада 2014 року по серпень 2017 року - 14775 грн. За третім договором позики від 30.09.2012 відповідач отримала 2000,00 грн. до 30.09.2012 року. Заборгованість становить: заборгованість за договором - 2000 грн, відсотки за користування коштами за період з 30.08.2012 по 25.09.2017 року - 1453 грн, три проценти річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2012 по 25.09.2017 року - 299 грн, інфляційні втрати за прострочення боргу за період з жовтня 2012 року по серпень 2017 року - 1784 грн. Відтак, загальна сума боргу становить: 313618,15 грн, відсотки за користування коштами за період з 05.10.2012 року по 25.09.2017 року у розмірі 194350,03 грн, три проценти річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 03.10.2014 року по 25.09.2017 року у розмірі 30950,44 грн та інфляційні втрати за прострочення боргу за період з листопада 2014 року по серпень 2017 року (за договорами позики від 05 жовтня 2012 року) та з жовтня 2012 року по серпень 2017 року (за договором позики від 30 серпня 2012 року) у розмірі 61084,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, з урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити з урахуванням відсотків за користування коштами, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Суд не може взяти до уваги твердження відповідача, що окрім 25000 грн позивач більше не давав їй грошей, розписки вона писала у хворобливому стані, не розуміла, що коїть, бо хворіє й перебуває на обліку з огляду на те, що вони спростовуються матерілами справи. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладення між сторонами договору позики, дійсність його умов та передачі коштів. За правилами ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі ст. 545 цього Кодексу кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність у [PERSON] (кредитора) оригіналів боргових розписок, виходячи з положень статей 527, 545 ЦК України, свідчить про існування невиконаного [PERSON] (боржником) зобов`язання за договором позики. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 5604,97 грн. згідно з квитанцією. В матеріалах справи наявне платіжне доручення № 5 від 23.09.2017 на суму 5604,97 грн щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 5604,97 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved