Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON](далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу (далі позовна заява або позов), в якому просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 08.01.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, за актовим записом №\~1. Позов позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 08.08.2013 укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. З різних побутових та особистих причин відносини не склалися, позивач та відповідач мають різні характери, звички та уподобання, з цих підстав встановились ненормальні відносини, виникли сварки. Подальше спільне життя в шлюбі стало неможливе. Шлюб носить формальний характер і його подальше збереження суперечить інтересам позивача, так як фактично сім'я розпалася. Спільно нажитого в шлюбі майна не мають. Не заперечував, щоб син після розірвання шлюбу залишився з відповідачем. В судове засідання 26.10.2015 позивач не з'явився, подав до суду заяву від 26.10.2015, в якій просив справу розглядати без його участі, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заперечував проти вжиття судом заходів по примиренню. Дитину просив залишити на вихованні у відповідача та повідомив, що спору з приводу проживання дитини не існує. Відповідач в судове засідання 26.10.2015 не з'явилася, подала до суду заяву від 26.10.2015, в якій просила справу розглядати у її відсутність. Позов визнає в повному обсязі. Заперечувала проти вжиття судом заходів примирення. Просила дитину залишити на її вихованні, повідомила, що спору з приводу проживання дитини не існує. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище "Розумей". Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 08.01.2013, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.01.2013 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач позов визнає та таке визнання прийняте судом, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.04.2013 (а.с. 5). Враховуючи, що позивач та відповідач в судове засідання 26.10.2015 не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач наполягав на розлученні, відповідач проти позову не заперечувала, позивач та відповідач заявами від 26.10.2015 підтвердили, що спору з приводу проживання дитини між ними не існує, суд приходить до висновку, що фактично на час розгляду справи в суді позивач згоден з тим, що [PERSON] має бути залишений на вихованні матері відповідача, а тому дані обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved