Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

29 квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 172#00017544969 від 04 квітня 2013 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 49 900,00 гривень, на поточні потреби, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 33% на рік, а відповідач зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03 квітня 2018 року, та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіку. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач свої обов'язки з повернення кредиту на умовах повернення, строковості та платності порушила договірні зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 93 613,60 гривень. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 172#00017544969 від 04 квітня 2013 року, в розмірі 93 613,60 гривень, та судові витрати по справі в сумі 936,14 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмові пояснення щодо заперечень [PERSON] проти позовної заяви, згідно яких, у провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 186/730/14-ц за позовом AT «СБЕРБАНК РОСІЇ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. «Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості» (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Враховуючи наведені вище положення 04 квітня 2013 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 172#00017544969. Кредитний договір укладений з дотриманням вимог ст. ст.203, 207, 208, 212 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, при укладенні Кредитного договору волевиявлення відповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі, а також йому були відомі усі умови договору. Зміст кредитного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З огляду на зазначене кредитний договір було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства України. 1. Щодо підтвердження факту надання коштів. Умови надання кредиту передбачені розділом 4 Кредитного договору. Відповідно до п.4.1. Кредитного договору Банк зобов'язаний надати Позичальнику кредит на підставі його письмової заяви. На підставі письмової заяви [PERSON] від 04.04.2013 р. грошові кошти в сумі 49 900,00 грн. були перераховані Банком [PERSON] на її поточний рахунок № 26200000544969, відкритий в AT «СБЕРБАНК РОСІЇ», що підтверджується копією заяви [PERSON] від 04.04.2013 року. Факт надання коштів підтверджується випискою по особовим рахункам з 04.04.2013 по 04.04.2014, яка є в матеріалах справи. Банківська виписка є належним доказом підтвердження факту надання коштів, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 р. № 566 підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 1.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 р. № 254 передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до п. 5.1. Положення № 254 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Згідно з п. 5.6. Положення № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, банківська виписка є належним підтвердження виконаних за день операцій. Крім того, звертає увагу суду, що відповідач не заперечує факт отримання кредиту в сумі 49 900,00 грн. Також, в матеріалах справи міститься обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором перед банком, здійснений відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства України. Таким чином, твердження відповідача про те, що банком не надано доказів надання кредиту є безпідставним. 2. Щодо твердження відповідача про дострокове розірвання кредитного договору. Відповідач стверджує, що направлена Банком повідомлення - вимога № 202/5/57 від 06.08.2013 р. про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, яка направлена відповідно до 8.4. кредитного договору, є одночасно і повідомлення банку про одностороннє дострокове розірвання кредитного договору, а тому всі нарахування, здійсненні банком після 06.08.2013 р. не підлягають задоволенню, але з такими твердженнями відповідача вони не можуть погодитись з огляду на наступне. В вищезазначеному повідомленні-вимозі мова йшла лише про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30-ти календарних днів з дня одержання такого повідомлення, право на дострокове розірвання договору банком не використовувалось, дана вимога була направлена позивачем згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, де вказано, що якщо договором позики передбачено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому згідно із ст.1048 ЦК. Іншими словами, у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у банка виникає право вимагати сплати всієї суми кредиту, яка залишилася несплаченою. Тобто, вважаються такими, що настали всі строки платежу по всьому кредиту в цілому. Про цей свій намір витребувати всю суму кредиту банк має право повідомити позичальника, надіславши останньому відповідну вимогу. В разі неповернення позики у вказаний банком строк Банк має право нарахувати проценти, а у разі, якщо це передбачено у договорі - штрафні санкції на прострочену суму, що і було здійснено банком. Згідно з п.10.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до статей 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобов'язання за кредитним договором вважалося б припиненим з моменту сплати відповідачем позивачу повної суми заборгованості за кредитним договором. Згідно з п.11.3. Кредитного договору, цей договір діє до повного виконання зобов'язань відповідача. Відповідно до п.11.6. кредитного договору, за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. При такій ситуації твердження відповідача про дострокове розірвання кредитного договору суперечать умовам кредитного договору, не відповідають дійсності, є безпідставним і ґрунтується тільки на твердженнях відповідача. В силу положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для розірвання кредитного договору. Просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заперечення на позовну заяву, згідно яких, вона ознайомившись з позовною заявою ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про стягнення з неї заборгованості у розмірі 93 613,60 грн., вважає, що вимоги позивача незаконні, та необґрунтовані з наступних підстав: 1. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Отже, законодавець визначає кредит, як грошові кошти, що видаються позичальнику банком, а зустрічне надання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто вказаних коштів, та процентів. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами, а є його юридичною фантазією. 2. Оскільки доказів надання кредиту позивачем не надано, розрахунок боргу, також є необґрунтованим, зокрема є незрозумілим наступне: По-перше, необґрунтованим є розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу. Позичальник повинен сплачувати проценти тільки за користування кредитними коштами за період фактичного користування ними. Оскільки, згідно повідомлення-вимоги позичальнику щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором №172#00017544969 від 04.04.2013 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» 06.08.2013 року в односторонньому порядку достроково розірвав кредитний договір, то проценти за користування кредитними коштами після розірвання договору не нараховуються. Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Крім того, при вирішенні вказаного спору необхідно застосовувати висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до п.8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Тобто у моєму випадку - це період з 04.04.2013 року до 06.08.2013 року. Згідно даних довідки розрахунку заборгованості, представленої Банком суду проценти обраховуються від суми основного боргу, що є необґрунтованим та незаконним. У відповідності до ст.ст. 1048, 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Згідно додатку №1 до Кредитного договору № 172#00017544969: 04.04.2013р. по 03.05.2013р. - 1 372,25 грн.; 04.05.2013р. по 03.06.2013р. - 1 408,02 грн.; 04.06.2013р. по 03.07.2013р. - 1 353,94 грн.; 04.07.2013р. по 03.08.2013р. - 1 388,58 грн.; 04.08.2013р. по 03.09.2013р. - 1 379,08 грн.; Всього : 6 901,87 грн. По-друге, пеня за прострочення нарахована позивачем від основної суми боргу, що суперечить нормам ст.549 ЦК України, де вказано, що пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сума грошового зобов'язання вказана у додатку №1 до Кредитного договору №172#00017544969 і становить: 04.05.2013р. по 03.06.2013р. - 315,03 грн. х 0,2% х 355 днів = 223,67 грн. 04.06.2013р. по 03.07.2013р. - 369,11 грн. х 0,2% х 324 днів = 239,18 грн. 04.07.2013р. по 03.08.2013р. - 334,47 грн. х 0,2% х 294 днів =196,67 грн. 04.08.2013р. по 03.09.2013р. - 343,97 грн. х 0,2% х 263 днів = 180,93 грн. Всього : 840,45 грн. Крім того, положенням ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. По-третє, позивач звертається до суду із вимогою стягнення пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 5 560,10 грн. Вищевказана вимога не відповідає нормам п.2 ст.550 ЦК України, де зазначається, що проценти на неустойку, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України) не нараховуються. Позичальник не користується несплаченими процентами як кредитними коштами, проценти на проценти не нараховуються. Як роз'яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», - п.14 - при вирішенні спорів, що стосуються кредитного договору недійсним слід враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст.18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». У відповідності до п.4 ст.21 Закону «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так умови кредитного договору №172#00017544969 передбачають відповідальність позичальника за порушення умов договору (п. 10.1., п.10.2., п.10.3., п.10.4., п.10.5., п. 10.7. кредитного договору), відповідальність банку за невиконання умов Договору неконкретизована. У договорі повинно бути вказано відповідальність обох сторін за невиконання або неналежне, виконання умов договору. У відповідності до п.3 4.5 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків) у разі невиконання ним зобов'язань за договором є несправедливою умовою договору, що обмежує права споживача та визнається Законом недійсною умовою договору. У відповідності до п.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, в долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості згідно кредитного договору №172#00017544969 від 04.04.2013 року не наведено жодних розрахунків та їх нормативного обґрунтування. В ньому зазначено тільки кінцеві значення, які на думку позивача відповідають дійсності і мають бути стягненні з неї на його користь. З огляду на це розмір позовних вимог не може вважатися доведеним, так як він необґрунтований жодними належними та допустимими доказами. Просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 04 квітня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 172#00017544969, згідно якого 04 квітня 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 49 900,00 грн. під 33% річних на поточні потреби, та зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03 квітня 2018 року, щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіку. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно « 04» числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 1 723,05 грн. відповідно до графіку, з кінцевим поверненням кредиту « 03» квітня 2018 року. Повернення кредиту до зазначених в такому графіку термінів вважається достроковим. Відповідно до п. 8.3. кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, в тому числі у разі затримання відповідачем щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту. Періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів нарахованих за користування кредитом, а відповідач відповідно до п. 8.5 кредитного договору, в разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов'язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі-проценти, комісійні винагороди, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку позивач здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором і по дату повернення повної суми заборгованості за вказаним договором) в строк не пізніше тридцяти календарних днів з дня одержання такого повідомлення. Згідно п.10.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором, Позичальник зобов'язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України Банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором. Відповідно до п.10.2. кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України такі штрафи (за кожне порушення): - у разі порушення Позичальником умов кредитного договору в тому числі порушення кінцевого строку повернення кредиту, вказаного в графіку, несвоєчасно сплати страхового платежу, несвоєчасного повідомлення про зміни в особових данних, вказаних в п.12.цього договору та інших відомостей, які можуть вплинути на виконання позичальником своїх зобов'язань - у розмірі 0,1% від суми кредиту, вказаного в п.1.1. цього договору. Суд вважає, що вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] є правомірними. Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення заборгованих сум, банком наданий суду розрахунок заборгованості за кредитним договором №172#00017544969 від 04 квітня 2013 року станом на 04 квітня 2014 року, що становить: за тілом кредиту - 49 900,00 грн.; за відсотками - 16 690,90 грн.; по пені за прострочення повернення тіла кредиту - 21 462,60 грн.; по пені за прострочення сплати відсотків - 5 560,10 грн. Суд вважає, що вказаний розрахунок виконаний з дотриманням умов, передбачених, зокрема п.11.6. Кредитного договору, яким передбачений трирічний строк позовної давності за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним Договором. На підставі розрахунку заборгованості, наданого суду позивачем, яким хронологічно правильно відображено всю кредитну заборгованість, суд вважає за правомірне врахувати заборгованість по відсоткам та за пенею по відсоткам. Згідно ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч.1 ст.550 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач повністю виконав свої зобов'язання, щодо надання відповідачу кредиту. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення вказаних норм законодавства та положень договору, [PERSON] не виконувала зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у строки, передбачені договором, тобто, не виконувала зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та ст.ст. 526, 530 ч.1, 1049 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, внаслідок чого утворилася заборгованість. Тому, вказаний борг в сумі 93 613,60 грн. слід стягти з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк «Сбербанку Росії», а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір в сумі 936,14 грн.

Outcome: approved