Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

21.05.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішеннями виконавчого комітету Воронцівської сільської ради від 17.11.1994 року № 36 та № 37 [PERSON] було дозволено придбати у приватну власність земельні ділянки розміром 34,3 га та 7,74 га ріллі відповідно. 21.11.1996 року [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 42 га, а в подальшому земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 4824881600:06:000:0009. Позивач вказала, що на час набуття [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку вони перебували в шлюбі, а тому вказане майно є їх спільною власністю та їй належить Ѕ частка цього майна. Зазначила, що [PERSON] помер [INFO] , але за життя останнім був складений заповіт, у відповідності до якого земельну ділянку площею 42 га кадастровий номер 4824881600:06:000:0009 він заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Посилаючись на те, що державний акт виданий на земельну ділянку, з яких 34,3 га, було придбано за оплачуваним договором за спільні кошти подружжя, то відповідно 17,5 га належать позивачу, тобто 41,67% від земельної ділянки кадастровий номер 4824881600:06:000:0009, а тому [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на таку частку в даній земельній ділянці. 29.07.2020 року від представника [PERSON] та [PERSON] адвоката Долгової Л.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, оскільки спірну земельну ділянку [PERSON] придбав за власні кошти після фактичного припинення з [PERSON] шлюбних відносин. 15.07.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин і визнання майна особистою приватною власністю. На обґрунтування своїх вимог позивачі вказали, що [INFO] помер [PERSON] , якому на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства площею 42 га (кадастровий номер 4824881600:06:000:0009). Вказана ділянка була передана власнику [PERSON] 24.11.1998 року на підставі рішень Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 17.11.1994 року № 36 та № 37. 22.04.1994 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким придбав у власність земельну ділянку площею 34,26 га, сплативши відповідно особисті грошові кошти за неї, а земельну ділянку площею 7,74 га [PERSON] отримав у власність безоплатно. Вказали, що за життя [PERSON] склав заповіт, у відповідності до якого спірну земельну ділянку він заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. На спростування позовних вимог [PERSON] позивачі вказали, що хоча вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 01.01.1982 року по 02.11.1999 року, проте їх фактичні шлюбні відносини припинилися у 1993 році, що може бути підтверджено показами свідків, а також тим, що з квітня 1993 року вони перестали проживати разом, та перестали вести спільне господарство. Крім того в 1993 році [PERSON] знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та 25.04.1993 року зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де мешкав по день смерті. 18.04.1995 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Тому посилаючись на вищевикладене та те, що на момент придбання спірної земельної ділянки [PERSON] проживав окремо, земельну ділянку купував за власні кошти, [PERSON] та [PERSON] просили суд встановити факт роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] починаючи з квітня 1993 року по [INFO] та визнати, що [PERSON] належала на праві особистої приватної власності спірна земельна ділянка. 10.09.2020 року до суду від представника [PERSON] адвоката Біленського А.Г. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] , в якому представник [PERSON] вказав, що позовні вимоги вони не визнають та заперечують проти його задоволення, посилаючись на те, що шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] тривали до 1999 року та подружжя постійно проживало однією сім`єю та підтримувало звичні для сім`я стосунки, а тому просили відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні їх позовних вимог. 09.09.2020 року ухвалою суду позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні та позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин і визнання майна особистою приватною власністю було об`єднано в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просили їх задовольнити. Крім того заперечили проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у відзиві. [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, та заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Третя особа без самостійних вимог на предмет позову [PERSON] підтримав позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні просив позов задовольнити та заперечив проти задоволення позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин і визнання майна особистою приватною власністю. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, проаналізувавши докази по справі, судом встановлено\~\~наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Воронцівської сільської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області від 17 листопада 1994 року № 36 дозволено фермеру [PERSON] придбати у приватну власність земельну ділянку розміром 34,3 га ріллі згідно ст. 18 Земельного кодексу України, яка раніше надана йому в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства. Рішенням виконавчого комітету Воронцівської сільської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області від 17 листопада 1994 року № 37 дозволено фермеру [PERSON] розробку проекту відведення земельної ділянки в межах земельної частки, яка складає 7,74 га ріллі для передачі її у приватну власність, згідно ст. 6 Земельного кодексу України. Крім того рішенням виконавчого комітету Воронцівської сільської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області від 17 листопада 1994 року № 36 було доручено землевпоряднику Северенюку М.І. оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки в Новоодеській нотаріальній конторі. З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. 22.12.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3079, встановлено, що 22.12.1994 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 34,26 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 005264 виданого 21.11.1996 року Воронцівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області [PERSON] у тому, що йому, на підставі рішень Воронцівської сільської ради від 17.11.1994 року № 36 і № 37, передається у приватну власність земельна ділянка площею 42,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.03.2013 року встановлено що земельній ділянці площею 42,0 га, належній [PERSON] , було присвоєно кадастровий номер 4824881600:06:000:0009. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Воронцівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] з 01.01.1982 року. 18.04.1995 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Новоодеським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області 16.11.1999 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 12.11.2019 року, виданого Новоодеський районним відділом реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. 12.11.2018 року [PERSON] було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2442, відповідно до змісту якого [PERSON] заповів, зокрема, належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 42,0 га, кадастровий номер 4824881600:06:000:0009, розташовану за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, Воронцівська сільська рада, в рівних частинах [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області № 08/02/07-04 від 13.01.2020 року [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 1993 року по день смерті [INFO] . На день смерті [PERSON] в житловому будинку за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований та ніхто не проживав. Після смерті [PERSON] , у відповідності до заведеної Новоодеською державною нотаріальною конторою спадкової справи № 4/2020 від 14.01.2020 року, спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами. 28.04.2020 року [PERSON] звернулася із заявою до Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, в якій вказала, що вона є колишньою дружиною покійного [PERSON] , а майно яке залишилося після його смерті є їх спільною сумісною власністю, просила державного нотаріуса призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] має намір звертатися до суду для виділення їй частки в спільному майні подружжя. 16.06.2020 року державними нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. було надіслано роз`яснення [PERSON] про те, що у зв`язку із зверненням до нотаріальної контори Попової Н.В. про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із її зверненням до суду вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. 21.10.2020 року ухвалою суду по справі було задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Біленського А.Г. про виклик свідків, які надали суду свої пояснення. Так, свідок [PERSON] надала суду покази, що сім`ю [PERSON] вона знає з 1993 року та проживає з ними поруч. [PERSON] взяв землю, то він їздив в хату батька і там залишався. Там у нього була інша сім`я. В 1993 році [PERSON] переїхав у с.Улянівку, але періодично приїжджав у с. Новопетрівське відвідати дітей, шлюбні відносини з дружиною [PERSON] не підтримував. Свідок [PERSON] показала, що коли сім`я [PERSON] розійшлася вона не пам`ятає, проте [PERSON] виїхав с. Улянівку, але кожного місяця приїжджав в с. Новопетрівське. Він постійно проживав в с. Улянівка, оскільки хворів батько, а будинок в с. Новопетрівське залишив дітям та дружині. Взимку [PERSON] приїжджав до с. Новопетрівське та проживав з [PERSON] як сім`я. Свідок [PERSON] пояснив суду, що під час викупу земельної ділянки [PERSON] був одружений на [PERSON] . У 1993 році [PERSON] переїхав до с.Улянівка в батьківську хату та підтримував стосунки з [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] проживали однією сім`єю 1994-1995 роки. Свідок [PERSON] розповіла, що з 1991 року [PERSON] проживав в с.Улянівка. Зі слів [PERSON] свідку стало відомо, що [PERSON] з дружиною не живе і вони будуть розлучатися. Він допомагав дітям. Після від`їзду в с.Улянівка [PERSON] все залишив дружині і дітям. Всі гроші [PERSON] держав при собі і розпоряджався своїми грошима сам. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] вона почала спілкуватися 1993-1994 роках. Його дружину бачила приблизно 1992 році. Діти були в с. Улянівці на літніх канікулах. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] в 1991 році приїхав в с. Улянівка обробляти землю. В 1998 році [PERSON] почав жити з [PERSON] . З 1993 року [PERSON] постійно проживав в с. Улянівка в батьківській хаті. Згідно довідки Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області № 139/01/04-04 від 15.09.2020 [PERSON] , який помер [INFO] дійсно був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] з 25.04.1993 року по день смерті [INFO] . Факт постійного проживання [PERSON] в с.Ульянівка Новоодеського району Миколаївської області також підтверджується довідкою Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області № 2 від 03.01.2002 року, виданою для пред`явлення до Новоодеської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 17/2002, реєстровий № 1-215. Згідно вказаної довідки на день смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] його спадкоємці [PERSON] та [PERSON] були постійно прописані у будинку і проживали в ньому в с.Ульянівка Новоодеського району Миколаївської області. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Частинами 1-4 статті 18 цього ж Кодексу передбачено, що придбання громадянами у місцевих Рад народних депутатів земельних ділянок у власність для ведення селянського (фермерського) господарства понад площу, що передається безплатно, провадиться за плату в порядку, передбаченому статтею 17 цього Кодексу. Рішення відповідної Ради народних депутатів з цього питання є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з посвідченням у нотаріальному порядку. Придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Постановою Верховного Суду України від 07.12.2016 року по справі № 6-1568цс16 було роз`яснено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що на час набуття права власності на спірну земельну ділянку (укладення договору купівлі-продажу) [PERSON] та [PERSON] хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, проте проживали за різними адресами, не вели спільного господарства, фактично припинили шлюбні відносини. [PERSON] купував дану земельну ділянку за власні кошти, а відтак дана земельна ділянка являлася особистою приватною власністю [PERSON] і не може бути об`єктом поділу як спільної сумісної власності подружжя. Куруючись ст.ст.12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, -

Outcome: approved