Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

22.05.2018 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою [PERSON] про припинення права власності на частку у майні. В ході розгляду справи, судом залучено до справи в якості 3-ої особи Службу у справах дітей Шевченківського району - управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. В обґрунтування позову посилається на те, що його донька - [PERSON] , [INFO] , є власником 2\\3 часток у праві спільної власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , як спадкоємець за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . 03.03.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 2/3 частки у праві власності на вказане нежитлове приміщення з урахуванням 1/3 частки від якої відмовився батько спадкодавця - [PERSON] . На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, 03.03.2018 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 25121287 про реєстрацію права власності за [PERSON] на 2/3 часток у праві власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] Нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., належало спадкодавцю - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, посвідченого 14.02.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Попович Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 699. Право власності на підставі вказаного договору 14.02.2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що видано відповідний витяг № 17783840 від 14.02.2014 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2018 року, співвласником 1/3 частки у праві власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . На підставі цього свідоцтва про право на спадщину за законом, 24.01.2018 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 24521663 про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/3 частку у праві власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . На його замовлення, судовим експертом Перепелиця Б . Ю. згідно договору № 03/23-18 від 23.03.2018 року, було проведено експертне дослідження та 25.04.2018 року вказаним судовим експертом складено висновок № 01/03-18, яким надано відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання: 1) Немає технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників 1/3 та 2/3 без шкоди існуючого його використання в якості перукарні. 2) Ринкова (дійсна) вартість нежитлового приміщення перукарні, загальною площею 31,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на час проведення експертного дослідження становить 598 065 грн. без ПДВ. Таким чином, ринкова (дійсна) вартість 1/3 частки нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] , загальною площею 31,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , станом на час проведення експертного дослідження (25.04.2018 року) становить - 199 355,00 грн. Враховуючи, що загальна площа нежитлового приміщення [ADDRESS] становить 31,5 кв.м., 1/3 частки, власником якої є відповідач, може становити не більше 10,05 кв.м., тобто є незначною та враховуючи технічні характеристики цього приміщення, окремо використовуватись відповідачем не може. Крім того, в позові зазначає про те, що коли мати [PERSON] хворіла і була прикута до ліжка відповідачка забрала ключі від нежитлового приміщення, та суворо заборонила їй навідуватись туди, хоча донька допомагала матері у діяльності перукарні. А через три дні після смерті матері, [PERSON] взагалі вигнала [PERSON] з дому, де вона проживала з матір`ю. Таким чином, враховуючи негативне ставлення [PERSON] до [PERSON] , дійти згоди щодо мети та порядку використання цього майна не вдається, тому спільне з відповідачем володіння і користування нежитловим приміщенням є неможливим. Нежитлове приміщення [ADDRESS] було придбане матір`ю [PERSON] виключно за свої кошти, а ремонт і облаштування цього приміщення, як перукарні, було здійснено за кошти надані [PERSON] - бабцею [PERSON] , які вона отримала в кредит та самостійно виплатила. Вважає, що істотної шкоди інтересам [PERSON] припинення права власності на частку не завдасть, оскільки це приміщення є нежитловим, тому не може використовуватись для проживання, а жодної діяльності відповідач у цьому приміщенні не здійснювала та не здійснює, а також припинення права власності відповідача на 1/3 частку нежитлового приміщення [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, оскільки вказане приміщення не використовується відповідачем для отримання доходу. Таким чином, вважає, що [PERSON] , [INFO] має право, сплативши відповідачу грошову компенсацію вартості 1\\3 частки нежитлового спірного приміщення, припинити її право власності та одночасно самій стати одноосібним власником спірного нежитлового приміщення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подала суду зустрічний позов, де просить усунути перешкоди в користуванні майном. Такі вимоги обґрунтовує тим, що власником 1/3 ідеальної частини нежитлового приміщення [ADDRESS] вона стала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті доньки- [PERSON] , яка померла [INFO] . Власником 2/3 ідеальних частин даного нежитлового приміщення є її внучка - [PERSON] , [INFO] Спірне нежитлове приміщення було придбане її донькою на підставі договору купівлі - продажу від 14.02.2014 року. Шлюб між її донькою [PERSON] та відповідачем по зустрічному позову [PERSON] був розірваний 28.10.2010р. рішенням Личаківського районного суду м. Львова. Після розірвання шлюбу донька з внучкою перейшли жити в квартиру [ADDRESS] . Вони з донькою проживали однією сім`єю. Весь цей час вона доглядала за внучкою [PERSON] , а донька, придбавши в 2014 році спірне нежитлове приміщення здійснювала в ньому підприємницьку діяльність, використовуючи дане приміщення під перукарню. В 2014 року їй була встановлена третя група інвалідності та призначена мінімальна пенсія. Інвалідність встановлена безтерміново, їй протипоказана важка фізична праця. Основним джерелом, за рахунок якого жила їхня сім`я, це були доходи від діяльності, яку здійснювала донька [PERSON] у спірному нежитловому приміщенні. У [PERSON] ніколи не було ключів від спірного нежитлового приміщення і остання не допомагала доньці у діяльності перукарні, оскільки [PERSON] була прикута до ліжка через хворобу. Вона ж весь час, поки донька [PERSON] хворіла, доглядала за нею. В доньки був непогашений кредит, який погашався [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 06.06.17р. Використання нею своєї частки, яка належить їй у спірному нежитловому приміщенні, а також розпорядження нею дасть їй можливість отримувати додатковий дохід до її мінімальної пенсії по інвалідності, а тому припинення права на цю частку завдасть їй істотної шкоди. Не погоджується із твердженням позивача про те, що вона вигнала внучку з дому і в неї склались із останньою неприязні стосунки, [PERSON] сама виявила бажання проживати із батьком після смерті матері, а вона лише має намір зберегти перукарню на майбутнє для внучки, поки вона сама не зможе вирішувати, як з даним майном розпорядитись. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] покликається в своєму позові на те, що вона не здійснювала і не здійснює в спірному приміщенні ніякої діяльності. Однак, відповідач за зустрічним позовом поміняв ключі в спірному нежитловому приміщенні, а тому вона використовувати дане приміщення для отримання доходу від використання своєї частки не може. Із врахуванням того, що відповідач по зустрічному позові перешкоджає користуватись її власністю, тому вимушена звернутись за захистом своїх інтересів до суду з даним позовом. Проти позову [PERSON] щодо припинення належної їй на праві власності частки у нежитловому приміщенні [ADDRESS] категорично заперечує, так як припинення її права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди. Крім того, вважає, що вартість спірного нежитлового приміщення, зазначена в долученому [PERSON] до первісного позову Висновку експерта № 01/03-18, виконаного ФО-П судовим експертом Перепелицею Б.Ю. згідно договору № 03/23-18 від 23.03.2018р.. значно занижена. Ухвалою судді від 25 травня 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою судді від 08.06.2018 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено справу в підготовче засідання. 07.06.2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову якою просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] та заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/3 частки зазначеного майна. Ухвалою судді від 08.06.2018 року у задоволенні заяви [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про забезпечення позову - відмовлено. Ухвалою суду від 02 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16.07.2018 року відповідачем по справі подано зустрічний позов, який прийнятий судом. 11.09.2018 року ухвалою суду витребувано докази - реєстраційну справу на нежитлове приміщення [ADDRESS] . 24.09.2018 року позивачем подано додаткові пояснення. Ухвалою суду від 27 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у майні та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном призначено судову будівельно-технічну експертизу. У відповідності до положень п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, провадження у справі зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи. 16 липня 2019 року на адресу суду надійшов висновок судової оціночно-будівельної експертизи № 5221 від 10 липня 2019 року. Ухвалою суду від 17.07.2019 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 29.08.2019р. у задоволенні повторної заяви [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про забезпечення позову - відмовлено. Справа по суті до 11.09.2019 року жодного разу не слухалась. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили припинити право власності відповідача [PERSON] на 1/3 частку нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] стягнувши в користь [PERSON] компенсацію її вартості в сумі 225 264 грн., що внесені позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду; визнати за [PERSON] ( [INFO] ) право власності на 1/3 частку нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] , яка належала на праві власності відповідачці [PERSON] та надали пояснення, що відповідають змісту позовної заяви. Крім того, позивач зазначив, що відповідачка участі в утриманні даного нежитлового приміщення ніколи не брала, оскільки спірне приміщення було придбане його покійною колишньою дружиною - [PERSON] , а відтак припинення права власності на її частку у спірному приміщенні із грошовою компенсацією не завдасть їй жодної шкоди. Суму компенсації ним визначено відповідно до висновку судового експерта № 5221 від 10.07.2019 року, згідно з яким ринкова вартість 1/3 частки нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] становить 225 264 грн. Вказану суму ним було внесено на депозитний рахунок суду, що підтверджується відповідною квитанцією. Просили відмовити у зустрічному позові за безпідставністю позовних вимог, оскільки жодних перешкод з боку позивача у користуванні відповідачем 1/3 частки нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] не здійснювалось, доказів протилежного відповідач не надала. Відповідач та її представник в судовому засіданні первісний позов заперечили та дали аналогічні пояснення тим, які викладені у зустрічній позовній заяві. Просили в первісному позові відмовити та задоволити зустрічний позов. Представник 3-ої особи вважав, що первісний позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення; щодо зустрічного позову, то такий є безпідставний і просив відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється мамою позивача та колишньою свахою відповідачки показала, що у її онучки [PERSON] із відповідачкою, яка є її бабцею склались погані відносини. Відразу після смерті її невістки [PERSON] -21.07.2017 року , відповідачка вигнала [PERSON] з дому і остання з того часу проживає з нею. Відповідачка [PERSON] жодного відношення до спірного приміщення перукарні [ADDRESS], що знаходиться в будинку [ADDRESS] немає, оскільки кошти на придбання даного приміщення давала покійна [PERSON] і вона в розмірі 75 000 грн., які взяла в кредит. На даний час ключі від спірного приміщення знаходяться у [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її батьком, відповідачка є її бабцею. До смерті матері, яка померла [INFO] вона проживала у квартирі разом із мамою, відповідачкою та дідусем. Із відповідачкою у них погані відносини, з дідусем - хороші, він після смерті матері свою частку відразу переписав на неї. Відповідачка жодного відношення до спірного приміщення немає, батько - позивач по справі поміняв ключі від приміщення перукарні [ADDRESS], що знаходиться в будинку [ADDRESS] та віддав їй, ключі знаходяться у неї. На даний час приміщення не використовується. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відносини між онучкою [PERSON] та відповідачкою погані. Вони, всією родиною із сторони позивача просили останню віддати ( переписати) свою частку [PERSON] , однак вона не погоджується. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що йому відомо, що відповідачку не пускають до спірного приміщення - перукарні, ключів у неї не було і таких їй не дають. Конкретно сказати, хто не пускає відповідачку до перукарні не може, оскільки не знає. Відносини між покійною [PERSON] та відповідачкою були хороші, чи були скандали йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідачка є його мамою. [PERSON] - покійна його сестра проживала разом із донькою, батьками та забезпечувала відповідачку. Після того, як вона захворіла, відповідачка доглядала за нею. На даний час спірним приміщення ніхто не користується. Позивач поміняв замки і ключів не дав. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, оглянувши матеріали реєстраційної справи на нежитлове приміщення [ADDRESS] , матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити, в зустрічному відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [INFO] в інтересах якої подано позов позивачем [PERSON] , який являється її батьком ( а.с. 11,12) - на праві спільної власності належить 2\\3 часток на нежитлове приміщення [ADDRESS] ; іншому співвласнику - відповідачу [PERSON] , яка являється бабцею [PERSON] , [INFO] ( а.с. 10) - належить 1/3 частки вказаного спірного нежитлового приміщення. Згідно із правовстановлюючими документами, що наявні в матеріалах справи, зокрема свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2018 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна) від 03.03.2018 р., [PERSON] належить на праві власності 2\\3 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] (03.03.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 2/3 частки у праві власності на вказане нежитлове приміщення з урахуванням 1/3 частки від якої відмовився батько спадкодавця - [PERSON] . На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, 03.03.2018 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 25121287 про реєстрацію права власності за [PERSON] на 2/3 часток у праві власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] ); відповідач [PERSON] набула право власності на 1/3 частки шляхом прийняття спадщини за законом після смерті доньки [PERSON] (На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 24.01.2018 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 24521663 про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/3 частку у праві власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] ) ( а.с.7-9). Нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., належало спадкодавцю - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, посвідченого 14.02.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Попович Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 699. Право власності на підставі вказаного договору 14.02.2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що видано відповідний витяг № 17783840 від 14.02.2014 року. ( а.с.5,6) Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року, суд зазначає, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України слід дійти висновку, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно висновку експерта № 01\\03-18 від 25.04.2018 року - немає технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників 1/3 та 2/3 без шкоди існуючого його використання в якості перукарні.( а.с. 38-51). Згідно висновку судового експерта № 5221 від 10.07.2019 року - дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] в цінах станом на час проведення дослідження, становить 675 793 грн.. Дійсна ринкова вартість 1\\3 частки нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] в цінах станом на час проведення дослідження, становить 225 264 грн. ( а.с. 212-219). У відповідності до вказаного висновку, позивачем внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області кошти у сумі 225 264 грн. в якості забезпечення компенсації вартості 1/3 частки приміщення. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Згідно зі ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Судом встановлено, що неповнолітній доньці позивача в інтересах якої заявлений позов, та відповідачу належить на праві власності нежитлове приміщення [ADDRESS] . Спірне приміщення, згідно висновку експерта № 01\\03-18 від 25.04.2018 року - немає технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників 1/3 та 2/3 без шкоди існуючого його використання в якості перукарні, припинення права власності за таких обставин не завдасть істотної шкоди відповідачу. Крім того, судом встановлено, що на даний час спірне нежитлове приміщення не використовується і відповідачка ніколи не користувалась і не використовувала дане приміщення для отримання доходу, також спірне нежитлове приміщення не може використовуватись для проживання, жодних доказів на підтвердження викладених відповідачкою обставин, на які вона посилається у зустрічному позові суду не представлено, тому припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу. Із врахуванням того, що між неповнолітньою [PERSON] та відповідачкою по справі існують напружені стосунки, суд вважає, що спільне володіння та користування спірним нежитловим приміщенням є неможливим, а з врахуванням висновків експертів № 01\\03-18 від 25.04.2018 року, № 5221 від 10.07.2019 року, а також внесення позивачем на депозитний рахунок вартості частки відповідача, суд приходить до висновку, що право відповідача на належну їй частку слід припинити, стягнувши в її користь компенсацію її вартості, що внесена позивачем [PERSON] на депозитний рахунок та визнати за [PERSON] ( [INFO] ) право власності на 1/3 частку нежитлового приміщення перукарні [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 288837346101), яка належала на праві власності [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном слід відмовити. Покликання відповідача на те, що їй чиняться перешкоди у користуванні спірним нежитловим приміщенням не знайшли свого підтвердження в суді, доказів протилежного відповідачкою суду не представлено. Також в суді досліджувався той факт, що відповідачка перебувала на утриманні в померлої [PERSON] , який також в суді не підтвердився, оскільки відповідачка ще до смерті доньки тривалий час не працювала, з 2014 року отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору - 1 993, 55 грн.

Outcome: approved