Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

30 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1780 га для будівництва та обслуговування житлового будинку № 94 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Набережна в с. Лимани Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування заявлених вимог вказав на те, що 11 лютого 1999 року між ним та відповідачем [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на Товарній біржі «Імперіал» був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Лимани, вул. Набережна, 94 Вітовського району Миколаївської області. На підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року зазначений договір визнаний дійсним. З метою встановлення меж земельної ділянки, на якій розташований придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, він звернувся до Жовтневого виробничого відділу ДП «Центр» ДЗК» МРФ із заявою про розроблення технічної документації із землеустрою. На імя [PERSON] була розроблена технічна документація. Однак, 25 лютого 2015 року відділом Держгеокадастру у Жовтневому районі йому було видано рішення за № РВ-4800105182015 про відмову у внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, виданого на його імя. В звязку з цим, він змушений звернутися до суду з позовом. Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи судом повідомлені своєчасно та належним чином. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 11.02.1999 року між ним та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Набережна, 94 в с. Лимани Вітовського району Миколаївської області на товарній біржі «Імперіал», зареєстрований в журналі біржових операцій за № 041/02 (а.с.5.). Умови договору сторонами були виконанні належним чином. Договір був зареєстрований в ММ БТІ 15.02.1999 року за реєстраційним номером № 248. На підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.10.2015 року вказаний договір визнаний дійсним (а.с. 6). Належність [PERSON] житлового будинку також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 94 по вул.. Набережній в с. Лимани Вітовського району Миколаївської області, в якому він зазначений власником (а.с. 12-13). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 653 від 21.04.2016 року [PERSON] зареєстрований та проживає у вказаному житловому будинку. На підставі заяви позивача, йому була розроблена відділом ДП «Ценрт ДЗК» МРФ технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) (а.с. 14-15). Відповідно до довідки виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 652 від 21.04.2016 року земельна ділянка площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: с. Лимани, вул. Набережна, 94 Вітовського району Миколаївської області знаходиться в користуванні [PERSON] (а.с. 8). Земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії МК № 04891, виданого на підставі рішення Лиманівської сільської ради народних депутатів від 28.08.1993 року № 179 (а.с. 11). Згідно з ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 3 ст. 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - визнання права. Відповідно до п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 5 Закону передбачена реєстрація речових прав та їх обтяжень відносно земельних ділянок. Відповідно до ст. 19 Закону Державна реєстрація прав відносно земельної ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України, з 1 січня 2013 року, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 цього Порядку, встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01.01.2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.9, п.п 10). Рішенням № РВ-4800105182015 від 25.02.2015 року державним кадастровим реєстратором [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, виданого на імя позивача (а.с. 9-10). Частиною 3 ст. 152 ЗК України, одним зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - є визнання права. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ГУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, він є його власником, а також відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення правовідносин, він автоматично набув право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни його її цільового призначення.

Outcome: approved