Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

21 листопада 2014 року позивач Виконавчий комітет Бабушкінської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах дитини [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа управління-служба у справах дітей м. Дніпропетровськ про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою мати з дитиною не проживали в зв'язку з тим, що житло не придатне для проживання. Мати з дитиною жили в орендованій квартирі у м. Дніпродзержинську, деякий час в м. Дніпропетровську. Відповідачка не в повній мірі займалася вихованням та утриманням дитини, не працювала, не мала постійного місця проживання. 10 лютого 2010 року дитина була влаштована до комунального закладу соціального захисту для дітей «Барвінок» у зв'язку з тим, що мати [PERSON] перебувала під вартою в Дніпропетровському СІЗО. Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2011 року [PERSON] відбувала покарання в Дніпродзержинській ВК № 34. Рішенням виконавчого комітету від 23.04.2010 року № 158 дитина була влаштована до державного закладу на повне державне забезпечення та виховувалася в комунальному закладі освіти дитячому будинку «Світанок». З 01 вересня 2013 року [PERSON] знаходився в комунальному закладі освіти «Міський дитячий будинок № 1», з листопада 2014 року виховується в дитячому будинку сімейного типу [PERSON] 10 березня 2014 року відповідачка була звільнена з місць позбавлення волі. Після звільнення вона декілька раз навідували дитину, мала намір забрати [PERSON] з дитячого будинку та займатися його вихованням. 07 травня 2014 року відповідачка була затримана за крадіжку майна, 18.06.2014 року - засуджена та відбуває покарання в Чернігівській виправній колонії № 44. Заявою від 09.12.2015 року позивач збільшив позовні вимоги та зазначив, що за адресою, де зареєстрована дитина та її мати, з 22.09.2015 року зареєстрований громадянин [PERSON], 1974 року народження. Квартира за адресою [ADDRESS] є не приватизованою. Реєстрація [PERSON] не відповідає інтересам дитини (а.с. 49). На підставі чого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Стягнути аліменти з [PERSON] у розмірі ? долі зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на соціальну картку Приватбанку [NUMBER] матері вихователя [PERSON], де виховується дитина. Накласти заборону на реєстрацію або перереєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS], до досягнення повноліття дитиною [PERSON], [INFO], без дозволу органів опіки та піклування, про що повідомити Сьому Дніпропетровську державну нотаріальну контору та Державну реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції. Накласти заборону на реєстрацію місця проживання будь-яких осіб та зняття з реєстрації місця проживання дитини [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], до його повноліття без дозволу органів опіки та піклування, про що повідомити Бабушкінський районний відділ державної міграційної служби. Позивач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. В ході розгляду справи, 06.01.2015 року до суду надійшла заява відповідача, яка на той час відбувала покарання у Чернігівській ВК № 44. У вказаній заяві відповідач пояснила, що спілкується з дитиною по телефону, а також за допомогою переписки. Після переводу дитини в будинок сімейного типу [PERSON] її зв'язок з дитиною обірвався, на свої листи відповідей вона не отримує. Просила відкласти розгляд справи до її звільнення з місць позбавлення волі (а.с. 15). Ухвалою суду від 31.03.2015 року клопотання відповідача задоволено, розгляд справи відкладено до 10 серпня 2015 року (а.с. 36). Судом встановлено, що 02 квітня 2015 року відповідачка звільнена з установи виконання покарання, що підтверджується листом начальника Чернігівської ВК № 44 Кирієнко А.І. (а.с. 40). Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради просила позовну заяву задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 4). Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради № 360 від 24 жовтня 2014 року дитині [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 3). Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2014 року у справі № 200/8650/14-к [PERSON] засуджена до покарання у вигляді одного року трьох місяців позбавлення волі із відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу (а.с. 5-6). Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» від 10.06.2014 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] складом сім'ї дві особи (а.с. 11). Відповідно до висновку № 13/15-807 від 20.11.2014 року, Бабушкінська районна у місті рада як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 2). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В своїй заяві відповідач зазначала, що вона спілкується з дитиною та має намір забрати сина з дитячого будинку. Суд критично ставиться до тверджень відповідача, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі 02 квітня 2015 року (а.с. 40) та до часу розгляду справи в суді, тобто протягом майже півтора року, відповідач не звернулася з заявою про повернення дитини, що свідчить про її умисну поведінку та свідоме нехтування своїми обов'язками. Крім того, згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 08.12.2015 року, складеного начальником УССД Ровною В.Д. та заступником начальника УССД Прус Т.М., для дитини не створені умови для проживання, [PERSON] не має постійного місця роботи та постійного місця мешкання (а.с. 60). Згідно довідки про склад сім'ї від 10.12.2015 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (зареєстрований 22.09.2015 року) - а.с. 61. Викладені обставини дають суду підстави задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських справ, оскільки відповідач тривалий час ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини, з нею постійно не спілкується, не проявляє відносно неї належної батьківської турботи, хоча має таку можливість, і позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Згідно п.3.4 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки та піклування. У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З урахуванням зазначеного, зважаючи на необхідність всебічного захисту інтересів дитини [PERSON], суд прийшов до висновку про можливість задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved