Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

26.11.2015 р. до суду надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON], в якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування, в розмірі 47356 грн. 69 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1218 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 02.03.2015 року з вини [PERSON], яка керувала автомобілем «Сітроен», була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Провина відповідачки у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Московського районного суду м.Харкова від 07.04.2015 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб складає 62231,66 грн. [PERSON], звернувшись 05.05.2015 року до позивача із відповідною заявою, отримала грошове відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем, в розмірі 46706,69 грн. Крім того, позивачем було понесено витрати в розмірі 650 грн. за проведення експертизи. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент ДТП, то МТСБУ, виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, набуло право вимоги до [PERSON] після виплати страхового відшкодування в порядку регресу. Оскільки відповідачка не сплатила страхове відшкодування в добровільному порядку, МТСБУ змушене звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. 15.12.2017 року з початком роботи Верховного Суду набрала чинності нова редакція цивільного процесуального кодексу України, на підставі п.1 розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У той же час згідно з п.11 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції Цивільного процесуального кодексу України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, щодо процесуального порядку розгляду вказаної заяви (строки, порядок прийняття, норми ЦПК, тощо), суд використовує норми нової редакції ЦПК України, а щодо форми та змісту заяви використовує норми редакції ЦПК України, яка діяла до 14.12.2017 року включно. У судове засідання представник позивача не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача - [PERSON] про розгляд справи без участі представника позивача. У судове засідання представник відповідача - [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, в яких проти позову заперечував, вважав позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на ст. 993 ЦК України та ст. ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», щодо права страховика за договором добровільного страхування на відшкодування збитків у межах фактичних затрат у розмірі прямого збитку, якого зазнав страхувальник, підтверджені останнім платіжними дорученнями, чеками на оплату, актами виконаних робіт, тощо. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. 07.04.2015 року [PERSON] у м.Харкові, керуючи автомобілем [NUMBER], по пр-ту 50 років ВЛКСМ на перехресті з вул.Тракторобудівників у порушення п.16.5 ПДР, перед початком руху не впевнилася в безпечності маневру та при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, не надала дорогу транспортному засобу, що завершував рух через перехрестя, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Тойота, р.н. [NUMBER]. У результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 07.04.2015 року, що набрала законної сили 20.04.2015 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення (том 1, а.с.5). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною першою статті 1166 ЦК Українивизначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК Українипередбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Згідно з п. 2.1. ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Стаття 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.1.6. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п.40.3 ст.40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Отже, положення ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Як було встановлено, та не спростовано під час розгляду справи, відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконала вимоги вищевказаного Закону України та не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. [PERSON] 10.03.2015 року повідомила позивача про ДТП та, скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 05.05.2015 року подала заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем (том 1 а.с.6, 28-33). Для встановлення розміру заподіяної шкоди МТСБУ звернулось до суб'єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON], яким 28.04.2015 р. було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №71 про визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], у розмірі 62231,66 грн. (том 1 а.с.34-44). Вартість послуг автотоварознавчого дослідження, згідно акту виконаних робіт, становить 650 грн., які сплачені МТСБУ, підтверджується квитанцією №858696 від 09.04.2015 р. (том 1 а.с.45-47) Згідно довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1, виданої МТСБУ 26.05.2015 року, відповідне відшкодування [PERSON] становить 47356,69 грн., з яких 46706,69 гр. - підтверджена шкода по майну, 650 грн. - витрати на проведення експертизи (том 1 а.с.9). Згідно наказу МТСБУ від 18.06.2015 року №3230 та платіжного доручення № 3230 від 22.06.2015 р., у зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 47356,69 грн. (том 1 а.с.8, 10). Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Після проведення виплати потерпілій особі у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідачка відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатила. Таким чином, позов МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 47356,69 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Стосовно заперечень під час попереднього розгляду справи представників відповідача - [PERSON] та [PERSON] щодо розміру суми, яку просить стягнути позивач, суд зазначає, що доказів, які б спростовували розрахунки позивача, відповідачем надано не було. Крім того, задовольняючи клопотання представників відповідача [PERSON] від 17.02.2016 року та [PERSON] - від 17.03.2017 року про призначення товарознавчої експертизи, та клопотання про витребування доказів від 09.03.2017 року, відповідні ухвали Золочівського районного суду Харківської області про призначення судової автотоварознавчої експертизи від 13.12.2016 та від 03.04.2017 року - про витребування доказів, не виконано внаслідок відсутності оплати вартості експертизи [PERSON] та ненадання запитуваних експертом матеріалів. В подальшому клопотання про призначення експертизи заявлено не було (том 1 а.с.53, том.2 а.с. 12, 16-18, 32, 43-44, 56-57, 59-60, 66-68, 112-113). Стосовно заперечень представника відповідача [PERSON] щодо непідтвердження позивачем фактичних затрат, пов'язаних із проведенням [PERSON] відновлювального ремонту автомобіля, суд зазначає, що дані твердження є безпідставними та не ґрунтуються на викладених вище положеннях законодавства. Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту, доказом чого в даній справі є висновок експертного дослідження. Підтвердженням витрат позивача, а саме: виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, - є платіжне доручення, відповідно до якого потерпілій в ДТП особі [PERSON] позивачем було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 46706,69 гр., сплачені позивачем витрати на проведення експертизи 650 грн. також підтверджено належними доказами Стосовно посилання на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» суд зазначає, що дані норми підлягають застосуванню при суброгації. Отже, доказів, які б спростовували розрахунки позивача, відповідачем надано не було. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, суд стягує на користь МТСБУ зі [PERSON] в рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 47356,69 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1218,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved