Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

16.07.2019року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 13.08.2013р. між [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 308, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13 липня 2013р. Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям фактично були припинені з листопада 2018р., оскільки вони перестали розуміти один одного і не змогли знайти спільної мови для того щоб відновити стосунки і зберегти сім`ю. Відповідачка з донькою проживає окремо від позивача, він в свою чергу забезпечує доньку всім необхідним та виділяє щомісячно на її утримання грошові кошти в необхідній кількості. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Про дату, час та місце розгляду справи сторони сповіщені належним чином, але в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких на розірванні шлюбу наполягають. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.07.2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ). Згідно матеріалів справи, подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог про розірвання шлюбу, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя спільне господарство не ведуть. Таким чином, враховуючи неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх сім`ї, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до ст. ст.105,109-112\~СК\~України підлягає розірванню. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи при\~ухваленні рішення\~питання про\~розподіл судових\~витрат між\~сторонами,\~суд\~бере\~до увагиЗакон\~України\~"Про\~судовий\~збір" та ст. ст.\~141\~ЦПК\~України і вважає, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., оскільки позивач просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати, а суд не може вийти за межі позовних вимог.

Outcome: approved