Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] 13 листопада 2019 року пред`явив позов до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. В обґрунтування своїх позовних вимог[PERSON] посилається на те, що він є пенсіонером з 2003 року та особою з інвалідністю (Ш група загального захворювання), єдиним доходом є пенсія, яка становить 2425,32 грн., проживає один та не має можливості самостійно прожити на дану пенсію, є батьком [PERSON] . За таких складних життєвих обставин він, знаходячись на межі бідності, не отримує жодної грошової підтримки, із проханням про надання допомоги, вимушений звернутися до суду із позовом до свого працездатного сина, який має постійний дохід, працює у ТОФ «ЦЗФ «Курахівська» з 2012 року, неодружений та має фінансову можливість на його утримання. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Так, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Крім цього, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , позивач батьківських прав відносно свого сина не позбавлений ( арк. справи 16). [PERSON] є пенсіонером, особою з інвалідністю (Ш група загального захворювання) та згідно із довідкою, яка видана Управлінням ПФУ №5615 від 31.10.2019 року, отримує пенсію в розмірі 2425,32 грн. на жовтень 2019 року (арк. справи 7-10). Згідно довідки, виданої ОСББ «Центральна, 114, м.Селидове» [PERSON] проживає один за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 13). Із довідки № 917-11 від 01.11.2019 року та довідки про доходи № 916 від 01.11.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] працює з 12.06.2012 року по теперішній час в ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» у Відділі головного інженера на посаді провідного фахівця з цивільної оборони надзвичайних ситуацій та пожежної безпеки; його дохід за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року складає 92596, 91 грн. (арк. справи 20-21). Отже, судом встановлено, що позивач є батьком для відповідача, який на даний час є пенсіонером, особою з інвалідністю (Ш група загального захворювання), а відтак, на думку суду, потребує матеріальної допомоги. В свою чергу, відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу своєму батькові не надає, а доказів іншого, суду не надано. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2019 року № 212/1055/18-ц. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання батька в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved