Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

22 квітня 2016 року позивач звернувся до Орджонікідзевского районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 14864,90 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати. В обґрунтування позову зазначає, що з 17 травня 2010 року по 01 лютого 2016 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. В результаті неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо виплати заробітної плати, перед ним утворилась заборгованість, яка за період з травня 2015 року по лютий 2016 року становить 14864,90 гривень. 01 лютого 2016 року він звільнився з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. Проте всупереч вимогам ст.. 116 КЗпП України остаточний розрахунок із ним у день звільнення проведено не було, заборгованість йому не виплачена і по даний час. Посилаючись на діюче законодавство, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідно до Закону України «Про компенсаціюгромадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Позивач до зали суду не прибув, у п. 6 позовних вимог просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача до суду не прибув з невідомих причин, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно, належним чином. Заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача, або відкладення судового засідання, до суду не надходило. Разом із тим відповідач проти позову заперечує письмово, із вимогами [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні погоджується частково та зазначає, що позивач у день звільнення не працював, із вимогою про проведення із ним розрахунку до підприємства не звертався, отже середній заробіток має розраховуватись з дня звернення позивача до суду, тобто з 21 квітня 2016 року. Просить позов задовольнити частково, в межах стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 14891,19 гривень, компенсації за затримку її виплати в сумі 961,06 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 313,65 гривень, починаючи з 21 квітня 2016 року. В решті позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], останній з 17 травня 2010 року працював у ПАТ «Азовзагальмаш» на різних посадах та наказом від 01 лютого 2016 року був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно із довідкою ПАТ «Азовзагальмаш» від 10 травня 2016 року № 238/ро-804, сума заборгованості по заробітній платі перед працівником [PERSON] становить 14891,19 гривень. З даної довідки вбачається, що вказана сума розрахована вже з відрахуванням належних до утримання податків та обов'язкових платежів. Факти наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у загальній сумі 14891,19 гривень та її невиплати відповідачем не заперечуються. Проте позивач просить сягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 14864,90 гривень, тому враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, саме відшукувана позивачем сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Проте суд виходить з того, що обов'язок із виплати заборгованості по заробітній плати покладається на роботодавця незалежно від звернення працівника із відповідною вимогою. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці» щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Таким чином, приймаючи до уваги, що заборгованість із заробітної плати позивачу досі не сплачена, що не спростовується відповідачем, доказів, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, суду не надано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 02 лютого 2016 року (день, наступний за днем звільнення) по 08 червня 2016 року (день остаточного розрахунку). При цьому суд враховує правову позицію з цього питання, яка міститься в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року. Вирішуючи питання про розмір стягуваної суми, суд виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно довідки-розрахунку головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-804 від 10 травня 2016 року, середньомісячна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували звільненню, становить 2355,86 гривень, середньогодинна - 13,94 гривень, середньоденна - 313,65 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Як вбачається з графіку № 9 для працюючих в чотири зміни норма тривалості робочого часу позивача відповідає сорокагодинному робочому тижню. Враховуючи дані [PERSON] соціальної політики України № 10846/0/14-15/13 від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік» норма тривалості робочого часу в годинах при сорокагодинному робочому тижні становить: з 02 лютого по 29 лютого 2016 року - 20 днів, що в перерахунку на години становить 160 годин (20х8), у березні 2016 року - 175 годин, у квітні 2016 року - 168 годин, у травні 2016 року - 152 години, за період з 01 червня по 08 червня 2016 року - 6 робочих днів, що в перерахунку на години становить 48 годин (6х8), а загалом з 02 лютого 2016 року по 08 червня 2016 року кількість годин затримки розрахунку становить 703 години. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 9799,82 гривень (703 години х 13,34 гривень) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Крім того, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Як вбачається з довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 280/328 від 12 травня 2016 року, компенсація за затримку виплати заробітної плати [PERSON] станом на травень 2016 року складає 961,06 гривень та нарахована вже з відрахуванням належних до утримання податків та обов'язкових платежів. Підсумовуючи наведене, суд задовольняє пред'явлений позов у повному обсязі, та стягує з відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 14864,90 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02 лютого 2016 року по 08 червня 2016 року в сумі 9799,82 гривень, грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 961,06 гривень. Крім того, за положеннями ст.ст. 79, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved