Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ), посилаючись на те, що 15 липня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені договори довічного утримання №836 та №834, відповідно до умов яких відчужувач - [PERSON] передала у власність набувача - [PERSON] належні їй на праві приватної власності 83/100 частини житлового будинку [ADDRESS] (згідно договору №834) та земельну ділянку площею 0,0640 га для будівництва і обслуговування цього будинку (згідно договору №836). Відповідно до п.4 Договору №834 відповідач зобов`язується довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в його безкоштовному довічному користуванні 83/100 житлового будинку [ADDRESS] . Згідно п.5 вказаного договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в сумі 1000 (одна тисяча) грн.За п.6 договору догляд, що надається відповідачем позивачу включає в себе: забезпечення позивача щоденним триразовим харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікувальними засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; - надання побутових послуг; оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній частині будинку позивача.Аналогічний зміст довічного утримання та визначення умов догляду передбачений сторонами в Договорі №836.Позивач стверджує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо довічного утримання, що є підставою для розірвання спірних договорів на підставі п.1 ч.І ст.755 ЦК України. З моменту укладення договорів та по цей час відповідач навчається у вищому навчальному закладі в м. Черкаси на денній формі навчання. Враховуючи вік та рід занять відповідача остання об`єктивно не могла виконувати в повній мірі взяті на себе зобов`язання.За усною згодою позивача та відповідно до п.9 Договору №836 та п.6 Договору №834 такий догляд фактично мала надавати мати позивача.Але ані відповідач особисто, ані її родичі взяті позивачем зобов`язання не виконують.У зв"язку з викладеним, позивач змушена звернутись до суду та просить суд розірвати договір довічного утримання від 15 липня 2014 року, реєстраційний номер 836; розірвати договір довічного утримання від 15 липня 2014 року, реєстраційний номер 834; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 83/100 (вісімдесят три сотих) частини житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром 0,0640 (нуль цілих шістсот сорок десятитисячних) га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у відзиві на позов просила відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що з моменту укладення договорів довічного утримання від 15.07.2014 відповідач належним чином та у повному обсязі виконувала їх умови, порушень умов договору не було. Крім надання допомоги у лікуванні [PERSON] виконує також інші визначені умовами укладених договорів обов"язки, зокрема, забезпечує необхідним триразовим харчуванням, одягом, наданням побутових послуг, проводить оплату комунальних послуг, що підтверджується актами опитування сусідів від 09.01.2019. Згідно вказаних актів [PERSON] з літа 2014 року перебуває під належним доглядом [PERSON] та її родичів. Враховуючи наведене, відповідач дотримується та належним чином виконує всі умови укладених договорів довічного утримання, а тому підстави для їх розірвання у судовому порядку відсутні. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач наполягала, що ані відповідач особисто, ані її родичі договірні зобов`язання належним чином не виконували з моменту укладення у липні 2014 рокці договорів довічного утримання, вказувала, що внаслідок неналежного виконання вказаних договорів позбавлена догляду, хоча перебуває у похилому віці 78 років та страждає на ряд хронічних хвороб, є інвалідом ІІ групи. Зазначала, що частково договори утримання виконувались до 2018 року, іноді мати відповідачки приносила продукти, але виконання у повному обсязі договірних зобов`язань не було з моменту укладення, зокрема позивачка завжди самостійно прибирала у будинку, оплачувала комунальні послуги, купувала собі ліки. В 2018 році через напружені стосунки між сторонами виконання договору відповідачкою взагалі припинилось, при цьому у зв`язку з погіршенням здоров`я позивача потребує догляду та лікування, однак не має можливості з даного приводу звернутись до соціальних служби у зв`язку з наявністю спірних договорів. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Вказали, що позивачкою не надано доказів неналежного виконання відповідачкою спірних договорів. Також зазначали, що позивачка має захворювання, через які може забувати події чи не розуміти їх. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язківза договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом встановлено, що 15 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договори довічного утримання №836 та №834, відповідно до умов яких відчужувач - [PERSON] передала у власність набувача - [PERSON] належні їй на праві приватної власності 83/100 частини житлового будинку [ADDRESS] вартістю 108240 грн. (згідно договору №834) та земельну ділянку площею 0,0640 га для будівництва і обслуговування цього будинку вартістю 192000 грн. (згідно договору №836). Відповідно до п.4 Договору №834 відповідач зобов`язується довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в його безкоштовному довічному користуванні 83/100 житлового будинку [ADDRESS] . Згідно п.5 вказаного договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в сумі 1000 (одна тисяча) грн. Відповідно до п.6 договору догляд, що надається відповідачем позивачу включає в себе: забезпечення позивача щоденним триразовим харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікувальними засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; - надання побутових послуг; оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній частині будинку позивача. Аналогічний зміст довічного утримання та визначення умов догляду передбачений сторонами в Договорі №836. Відповідно до п.9 Договору №836 та п.6 Договору №834 такий догляд фактично мала надавати мати позивача. Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позивачкою доведено неналежне виконання відповідачами умов договорів довічного утримання від 15 липня 2014 року, зокрема невиконання відповідачами умови надання матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в сумі 1000 (одна тисяча) грн. та оплати комунальних послуг. Вказані доводи підтверджені наданими позивачкою квитанціями про оплату нею комунальних послуг з газопостачанню, водопостачанню по будинку по [ADDRESS] , згідно яких платником є [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази про те, що періодично навідувала позивачку дома і в лікарні та ніколи не бачила, щоб відповідачка надавала допомогу позивачці чи здійснювала її догляд. На запитання до позивачки про те, чи надають їй допомогу сусіди за договором довічного утримання, позивачка завжди говорила, що самостійно прибирає, оплачує комунальні послуги, закуповує продукти та ліки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази, що коли відвідувала відповідачку вдома ніколи не бачила, щоб її сусіди допомагали, на запитання з даного приводу позивачка розповідала, що доглядом не забезпечена. Відповідно до виписок з історії хвороби КЗ «Черкаський обласний госпіталь ветеранів війни ЧОР» за січень, квітень 2018 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу ряду хронічних захворювань шлунково-кишкового тракту, хронічну дисциркуляторну енцелопатію, астено-невротичний синдром, захворювання серцевої-судинної системи, початкову катаракту обох очей, вікову тугоухість. Перебувала на стаціонарному лікування, також проходила амбулаторне лікування згідно записів картки амбілаторного хворого за 2016-2018 роки. Згідно довідки МСЕ № 009121 від 20.04.94р. позивачка є інвалідом ІІ групи безстроково. Таким чином, наданими позивачкою доказами підтверджено її доводи про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою договорів довічного утримання позбавлена догляду на умовах, погоджених сторонами у спірних договорах, хоча потребує такого догляду за станом здоров`я, будучи одинокою особою похилого віку та інвалідом. Надані позивачем докази не були спростовані відповідачем шляхом надання належних і допустимих доказів належного виконання договорів довічного утримання від 15 липня 2014 року. Відповідно до актів опитування сусідів від 09.01.2019р. № 3701 та № 3702 [PERSON] з літа 2014 року перебувала під належним доглядом [PERSON] та її родичів, [PERSON] сумлінно виконувала всі умови договору, забезпечуючи щоденне харчування, одягом, ліками, доглядом за присадибною ділянкою та іншою необхідною допомогою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази про те, що мати відповідачки приносила позивачці їжу, також родичі відповідачки ремонтували паркан та проводили ремонтні роботи у будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази про те [PERSON] та її родичі допомагали позивачці. Вказані акти та покази свідків [PERSON] , [PERSON] суд вважає такими, що не підтверджують з достовірністю виконання відповідачами договірних умов про надання матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) у визначеній сторонами в сумі 1000 (одна тисяча) грн., оскільки у вказаних актах та показах свідків відсутні конкретні дані щодо вартості матеріального забезпечення, крім того, свідок [PERSON] повідомила, що з 2014 року не приходила додому до жодної з сторін та знає про здійснення відповідачки догляду за позивачкою виключно зі слів відповідачки. Щодо сплати комунальних послуг відповідачкою надані лише квитанції про оплату комунальних послуг з електропостачання по будинку по [ADDRESS] на суму 60 грн. від 23.04.2018р., 37,06 грн від 25.05.2018р., 27,45 грн від 19.09.2018р., щодо інших періодв та видів комунальних послуг оригінали квитанцій про сплату перебувають у позивачки та містять дані про останню як платника, чим спростовані доводи відповідачки про оплату нею комунальних послуг на виконання відповідних договірних зобов`язань. Також відповідачем не було підтверджено документально жодних витрат на придбання продуктів харчування, одягу, ліків позивачці на виконання відповідних договірних зобов`язань. Доводи відповідачки про те, що квитанції нею втрачені та це позивачка має довести невиконання відповідачкою умов договору довічного утримання суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, виходячи з такого. Обов`язок доказування визначається предметом спору. При цьому, предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Предметом спору у даній справі є розірвання договору, зокрема внаслідок істотного порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим предметом доказування у даній справі є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст. 614 ЦК України тягар доказування відсутності своєї вини лежить на особі, яка порушила зобов`язання, отже, за принципом презумпції вини боржника в цивільно-правовому зобов`язанні, саме відповідач має надавати докази належного виконання ним покладених на нього обов`язків. Позивачем надані докази неотримання від відповідачки матеріального забезпечення на умовах, передбачених договорами довічного утримання, а відповідач не спростував цього факту належними доказами, зокрема у випадку втрати квитанції платник не позбавлений можливості отримати дублікат втраченого платіжного документа. Посилання представника відповідачки на те, що за станом здоров`я позивачка могла не правильно сприймати дійсні обставини, спростовуються тим, що на даний час позивачка не обмежена у дієздатності та за даними медичних документів позивачки за результатами її амбулаторного та стаціонарного лікування від загальних хвороб відсутні дані про психічні захворювання. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що з моменту укладення сторонами договорів довічного утримання від 15 липня 2014 року такі їх істотні умови як надання матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) у визначеній сторонами сумі 1000 (одна тисяча) грн. та оплата комунальних послуг не виконувались відповідачем належним чином, внаслідок чого позивачка значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договорів, а саме - передаючи у власність відповідачці частину житлового будинку та земельну ділянку позивачка, будучи одинокою особою похилого віку та інвалідом, розраховувала на отримання догляду та матеріального забезпечення на передбачених у спірних договорах умовах, які погоджувались позивачкою з метою забезпечення гідних умов свого життя. Істотне порушення набувачем умов договорів довічного утримання є підставою для розірвання даних договорів частина перша статті 756 ЦК України з поверненням до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Таким чином, підлягають до задоволення позовні вимоги про розірвання договорів довічного утримання, укладених 15 липня 2014 року між сторонами про відчуждення 83/100 частини житлового будинку [ADDRESS] вартістю 108240 грн., земельної ділянки площею 0,0604 га що знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] вартістю 192000 грн., визнання за позивачкою права власності на вказані частину житлового будинку та земельну ділянку. При подачі позову позивачка була звільнена від оплати судового збору, тому судові витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України : щодо вимог немайнового характеру про розірвання договору 704,80 грн. за кожну вимогу, щодо вимог майнового характеру 1% від ціни позову: 704,80*2 + 192000 грн./100%*1% + 108240/100%*1% = 4411,60 грн.

Outcome: approved