Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

18.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на 2/5 частки будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO] в м. Вознесенську Миколаївської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що після смерті дружини, відкрилась спадщина, до складу якої увійшло 2/5 частки вказаного житлового будинку, 13.02.2015 року він, як спадкоємець за законом який прийняв спадщину, звернувся до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом йому було відмовлено з тих підстав, що спадкодавець за життя не зареєструвала право власності на спірне майно в органі реєстрації речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 6). [PERSON] належить на праві власності 2/5 частки будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.05.1964 року, посвідченого нотаріусом Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] 18.05.1964 року ( а.с. 12-14 ). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.02.2001 року Відділом РАГС Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло 2/5 частки будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] став її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований на час смерті із спадкодавцем по [ADDRESS]( а.с. 7-9), крім того в нього зберігаються документи померлої на спірне майно. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті дружини - [PERSON] позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що право власності на 2/5 частки домоволодіння не зареєстровано (а.с.4). Згідно п.п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відносини спадкування між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України (1963 року), чинного на час відкриття та прийняття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За загальним правилом, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та які не припинилися з його смертю. З положень ст. 548 ЦК України (1963 року) вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він подав відповідну заяву про прийняття спадщини або вчинив дії, що свідчать про вступ у володіння або управління спадковим майном. Матеріали справи вказують на те, що позивач [PERSON] у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку, судом не виявлено. Разом з тим, факт належності спадкодавцю спірного майна повністю підтверджується договором купівлі-продажу від 18.05.1964 року, посвідченого нотаріусом Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] 18.05.1964 року ( а.с. 12-14 ). Згідно ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій, в тому числі для видачі свідоцтва про право на спадщину, документи, якщо вони не відповідають вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам діючого законодавства, може бути застосований судом до даних правовідносин, тому відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved