Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

24 березня 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області 11 квітня 2017 року зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження за реєстраційним номером 12017250000000150 за ознаками злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України. 05 лютого 2018 року їй було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України. Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2018 її визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України та виправдано. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2018 залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Таким чином, кримінальне переслідування тривало у період з 05.02.2018 (дата вручення повідомлення про підозру) по 28.04.2020 (ухвала Черкаського апеляційного суду), тобто 26 місяців 23 дні. Зазначила, що у зв`язку з незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, вона позбавлена була можливості займатися своїм звичним життям. Близько 20 разів була присутня на судових засіданнях, в той час як була вагітна. Нервувала з приводу незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, та на терміні 15 тижнів була загроза переривання вагітності, тому у період з 10.01.2018 по 21.01.2018 вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП «ЧМПБ «Центр матері та дитини». Навіть після народження доньки, вона змушена була ходити на судові засідання та доводити свою невинуватість, знаходити можливість залишити з кимось дитину на час слухання справи. Часом приходилось брати дитину з собою, адже вона була на грудному вигодовуванні. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагали зусиль для організації свого життя. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 123 884, 29 грн., яку просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Також просила суд стягнути на її користь понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач Головне управління Національної поліції в Черкаській області у встановлений судом строк надіслали відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на те, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір у правовідносинах, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Між тим, до позовної заяви не надано жодного належного доказу на підтвердження завданої моральної шкоди. Не надано доказів застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми. Крім того, просили відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом та позивачем документально не доведено факт понесення витрат на професійну (правничу ) допомогу. У відзиві на позов відповідач Черкаська обласна прокуратура у задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на те, що факт заподіяння шкоди доводить сам позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми. У даній справі позивач не надала суду доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану її здоров`я. Також докази про протиправну поведінку посадових осіб органу досудового розслідування чи прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Крім того, [PERSON] , в порядку, передбаченому ст.. 208 КПК України, не затримувалася, запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду їй не обирався, обшуки у провадженні не проводились, арешти на її майно не накладались, від дати повідомлення про підозру (05.02.2018) до дати направлення обвинувального акта до суду ( 27.02.2018) минуло менше місяця, тобто жодних моральних страждань, матеріальної шкоди чи обмежень звичного укладу життя під час досудового розслідування вона не зазнала і не могла зазнати. Більше того, факт перебування позивача у стані вагітності був врахований під час вирішення питання про доцільність застосування відносно неї запобіжного заходу. Відповідач Державна казначейська служба України у відзиві на позовну заяву заперечували проти позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Як випливає зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, та не могло відповідно до своїх повноважень здійснювати оперативну-розшукову діяльність, досудове розслідування стосовно позивача і відповідно моральна шкода завдана незаконними діями органів досудового слідства не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Також посилаються на недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Солодкова С.І. позовні вимоги підтримали повністю, з підстав, викладених у позові. Зазначили, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України та у встановлений строк. Представник Головного управління національної поліції в Черкаській області Желізняк В.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Просила відмовити у позові з врахуванням поданого відзиву. Представник Черкаської обласної прокуратури Палій О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив відмовити у позові з врахуванням поданого відзиву. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, скерували до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що Слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120172500000000150, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України за фактом вчинення особою, уповноваженою на виконання функції держави, порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції». 05 лютого 2018 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України. Обвинувальний акт щодо [PERSON] за ст. 366-1 КК України 27.02.2018 направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду. Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2018 року [PERSON] виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складу злочину, який залишений в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2020. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На недопустимості порушення вимог цієї статті багато разів наголошувалось ЄСПЛ, в тому числі, в рішеннях справах: Сіреджук проти України (Siredzhuk v. Ukraine рішення у справі від 21 січня 2016 року, заява No 16901/03), Кривошей проти України (Krivoshey v. Ukraine, рішення у И від 23 червня 2016 року, заява No 7433/05). Відповідно до частини другої статті 1176 Цивільного кодексу України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на відшкодування такої шкоди виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалості, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд має з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством і судом. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено - 4723 грн, позивач перебувала під слідством з 05 лютого 2018 року (дата вручення повідомлення про підозру) до 28 квітня 2020 року (ухвала Черкаського апеляційного суду), всього 26 місяців 23 дні. Суд погоджується з розрахунком позивача, відповідно до якого розмір моральної шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено нею в розмірі 123 884,29 грн. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Враховуючи характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач зазнав у зв`язку із пред`явленням обвинувачення у скоєнні злочину, вчинення якого не було доведено, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв`язків, погіршення стану здоров`я й інші негативні наслідки незаконного притягнення в якості обвинуваченого (підозрюваного) у кримінальному провадженні, які пов`язані із необхідністю докласти значних додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров`я, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір моральної шкоди у встановленому нею розмірі 123884 грн, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає безпідставними заперечення представників Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, та Державної казначейської служби України про те, що позивач не надала доказів заподіяння моральної шкоди, оскільки такий факт повністю підтверджується матеріалами справи. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з ст. 44 Бюджетного кодексу України державний бюджет України виконується за розписом, який затверджується Міністром фінансів України відповідно до бюджетних призначень у місячний строк з дня прийняття закону про Державний бюджет України. Міністерство фінансів України протягом бюджетного періоду забезпечує відповідність розпису Державного бюджету України встановленим бюджетним призначенням, а також відповідність розподілу бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів за загальним фондом державного бюджету за визначеними цим розписом періодами року відповідному прогнозу надходжень загального фонду державного бюджету протягом бюджетного періоду. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, позивачу спричинено моральну шкоду, спричинена шкода перебуває в причинному зв`язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, суд, приходить до висновку, що з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] слід стягнути 123 884 грн. моральної шкоди. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Так, порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст.265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат. Виключення з цього правила міститься в ч.8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи, що під час судового засідання, до закінчення судових дебатів, представником позивача - адвокатом Солодковою С.І. було заявлено клопотання про надання доказів в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після винесення судом рішення, суд дійшов висновку, що питання щодо стягнення судових витрат слід вирішити відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved