Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

31 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15 грудня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а відповідач зобов`язався повернути указані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження укладення вказаного вище договору та його умов, відповідачем було представлено позивачу розписку від 19.12.2019 року про одержання ним грошових коштів в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а також встановлено кінцевий термін їх повернення - до 15.03.2020 року. З 15.03.2020 року позивач довідався про порушення відповідачем прийнятих по договору позики зобов`язань та про порушення прав позикодавця на повернення суми позики. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої складає 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч) гривень. 19.03.2020 року позивач надіслав відповідачу листи за 2 адресами (зареєстрованого місця проживання та фактичного проживання) з вимогою добровільного повернення до 27 березня 2020 року суми позики в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень у повному обсязі, у разі несплати звернення до суду за примусовим задоволенням вимог про стягнення заборгованості за договором позики. Проте, відповідач в порушення вищевказаних норм матеріального закону, прийняті по договору зобов`язання не виконав у строк до 15.03.2020 року, добровільно до 27.03.2020 року обумовлену договором суму позику позивачу не повернув. Позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 70000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень нуль копійок). Ухвалою суду від 09.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява (а.с.5) про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, прохає його задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України , за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, в розумінні ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 15 грудня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а відповідач зобов`язався повернути указані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження укладення вказаного вище договору та його умов, відповідачем було представлено позивачу розписку від 19.12.2019 року про одержання ним грошових коштів в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а також встановлено кінцевий термін їх повернення - до 15.03.2020 року. З 15.03.2020 року позивач довідався про порушення відповідачем прийнятих по договору позики зобов`язань та про порушення прав позикодавця на повернення суми позики. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої складає 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч) гривень. 19.03.2020 року позивач надіслав відповідачу листи за 2 адресами (зареєстрованого місця проживання та фактичного проживання) з вимогою добровільного повернення до 27 березня 2020 року суми позики в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень у повному обсязі, у разі несплати звернення до суду за примусовим задоволенням вимог про стягнення заборгованості за договором позики. Проте, відповідач в порушення вищевказаних норм матеріального закону, прийняті по договору зобов`язання не виконав у строк до 15.03.2020 року, добровільно до 27.03.2020 року обумовлену договором суму позику позивачу не повернув. Згідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, вивчивши надані позивачем докази, враховуючи, що відповідач з позовом згоден, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та задоволення позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved