Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

26 травня 2020 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 20.02.2020 року приблизно о 15 год. 10 хв. на 220-221 км автодороги Р-06 (біля с. Баловне, Київське шосе 1, заїзд до підприємства «Ерідан») в напрямку з м. Нова Одеса до м. Миколаїв сталося ДТП за участю мого автомобіля Шевроле Лачетті, днз [NUMBER] , яким він керував особисто, та автомобілем БМВ, днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , про що був складений протокол БД №286751. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.03.2020 р. у справі №482/367/20 [PERSON] визвано винним у вказаному ДТП, а також у залишенні місця ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач вказує, що дійсний розмір шкоди, завданий йому як власнику автомобіля Шевроле Лачетті [NUMBER] , складає 10791,29 грн. В той же час, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» своїм листом за вих. №2741 від 01.04.2020 р. повідомило позивача, що по калькуляції збитку №20-0287789 від 26.02.2020 р., завданого його автомобілю від вказаного ДТП, складеного ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп», розмір завданого позивачу матеріального збитку від вказаного ДТП складає 5013,66 грн., а з врахуванням франшизи в розмірі 2000,00 грн., сума страхової виплати склала 3013,66 грн. Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та здійсненою страховою виплатою в розмірі 7777,63 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, а справу розглядати в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглядати в його відсутність Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.03.2020 р. у справі №482/367/20 [PERSON] визвано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124 та 122-4 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з рахунком-фактурою №Z200001417 від 13.04.2020 р. наданого ТОВ «Автоцентр на Кільцевій» вартість ремонту пошкоджень автомобіля CHEVROLET AVEO X4MS55L, днз [NUMBER] складає 10791,29 грн. Таким чином, оскільки шкода, завдана автомобілю [PERSON] спричинена з вини відповідача [PERSON] , то вона має бути ним відшкодована в сумі, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 7777,63 грн. Тому позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто у розмірі 420 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. Комісія за сплату судового збору не відноситься до судових витрат, тому відшкодуванню не підлягає.

Outcome: approved