Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його мама - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.01.2000 року спадкодавцю на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами в рівних частках - по 1/6 належав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Тобто, згідно правовстановлюючого документу спадкодавцю належить 1/6 частина спадкового господарства. Також, з'ясовано, що 27.10.2000 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала у спадок після смерті чоловіка - [PERSON], що мала місце [INFO] 1/6 частину будинковолодіння [ADDRESS], реєстровий № 1666. Фактично позивач спадщину прийняв, оскільки продовжує жити у вказаному господарстві та в квітні 2016 року подав заяву про прийняття спадщини за законом у нотаріальну контору. 06.05.2016 року нотаріусом видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 655/02-31. Причиною такої відмови стало те, що [PERSON] не зареєструвала своє право власності на 1/6 частку будинку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, яке здійснювало на той час бюро технічної інвентаризації. З часу свого народження й по сьогодні позивач проживає у спадковому господарстві, несе всі фінансові витрати по утриманню та обслуговуванні господарки, обробляє присадибну земельну ділянку, але документально оформити прийняття спадщини позбавлений можливості. Спору щодо спадкового майна нема, так як інші співвласники - відповідачі не претендують на частку в спадковому майні. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З свідоцтва [NUMBER] про право власності на житловий будинок слідує, що 10.01.2000 р. Чернятинська сільська рада народних депутатів посвідчила, що в цілому житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині на праві приватної власності. В цілому складається з одного житлового будинку та господарських будівель. Свідоцтво видане на підставі рішення Чернятинської с/ради від 27.07.1999 р. № 43/19. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1989 р., комори, 2 л. кухонь, гаражу, стодоли, 3 сараїв, вбиральні, колодязя, воріт, 3 огорож. Ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель та споруд згідно звіту ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» становить 116849,90 грн. [PERSON] помер [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Чернятинської с/ради. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1666 спадкоємцем майна [PERSON], що помер [INFO] є його дружина [PERSON]; спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/6 частини житлового будинку, розміщеного в [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.11.1962 р., стверджено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (позивач). Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] (позивач). Померла [PERSON] заповіту не вчиняла. Після її смерті позивач [PERSON] спадщину прийняв, так як на момент її смерті разом проживали та були зареєстровані, що стверджено довідкою № 68 від 05.05.2016 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської Чернятинської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 655/02-31 від 06.05.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], оскільки спадкодавець [PERSON] не зареєструвала своє право власності на 1/6 частку будинку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 342 від 06.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради слідує, що [PERSON], 1951 р.н. користується земельною ділянкою - 0,19 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем право власності на 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved