Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

18 червня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3405915790-106613 від 24.01.2019 у розмірі 114\~700,00 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначає, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та [PERSON] 24.01.2019 року був укладений договір №3405915790-106613 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір укладено за допомогою відповідного електронного сервісу на офіційному сайті товариства www.e-groshi.com шляхом заповнення [PERSON] реквізитів договору, обрання умов кредитування, схвалення товариством рішення про надання позики, ознайомлення позичальниці з текстом договору та підписання договору одноразовим ідентифікатором, надісланим на телефонний номер позичальника у SMS-повідомленні, у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію». На підставі укладеного між сторонами договору відповідачем було отримано кредитні кошти на суму 10000 грн. із визначенням кінцевої дати повернення кредиту 23.02.2019 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% за кожен день користування позикою, що становить 537% річних. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник, згідно умов договору, зобов`язаний сплатити 3 додаткових відсотки від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%, тобто загальна сума відсотків з 31 дня прострочення становитиме 5% від суми позики за кожен день прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою. Зазначені проценти є такими, що нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідності до статті 625 ЦК України. Також договором встановлено, що в разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідачки позику у розмірі 10000,00 грн., проте позичальник не повернув суму боргу. 23.02.2019 відповідачем було сплачено проценти за користування кредитом у сумі 3900 грн. та пролонговано кредит на 30 днів, тобто до 25.03.2019 р. Загальний розмір заборгованості за користування кредитом з урахуванням пролонгації становить 8400 грн., а враховуючи їх часткове погашення відповідачем 4500,00 грн. 03.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ» та ТОВ «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0307/1, внаслідок якого ТОВ «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» набуло статусу нового кредитора за договором № 3405915790-106613 від 24.01.2019 року. Зважаючи на те, що боржник взятих на себе за вказаним договором зобов`язань не виконує, в останнього утворилася заборгованість, що складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4500 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 145450,00 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн. Зазначив, що з підстав лояльності до боржника та з метою спонукання його до добровільної сплати заборгованості за договором суму нарахованих процентів за неправомірне користування кредитними коштами зменшено до 90\~200,00 грн. Таким чином, сума заборгованості, яку просить стягнути позивач з урахуванням зменшення заборгованості по сплаті процентів за неправомірне користування кредитними коштами, становить 114\~700,00 грн., та складається з: заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4500 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 90 200,00 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн. 24 червня 2020 року судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.09.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. 01 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені, оскільки вказані позивачем гроші він не брав. Позивач не надав доказів: підписання відповідачем заявки на отримання позики; того, що 24.01.2019 відповідач перемістив бігунок в поле «Ознайомлений і приймаю умови використання», ввів код підтвердження; натиснув кнопку «Підписати»; надсилання та отримання відповідачем одноразового ідентифікатору із зазначенням самого ідентифікатору; належності відповідачу банківської платіжної картки. Хто і як отримував гроші йому не відомо. Вважає, що дії позивача, які спрямовані на стягнення з нього заборгованості зловживанням своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за його рахунок. Просить відмовити у задоволенні позову. 12 січня 2021 року, 17 лютого 2021 року, 05 травня 2021 року до суду надійшли заяви представника відповідача адвоката Бараненко Д.В. про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.01.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ» та [PERSON] укладений договір №3405915790-106613 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Пунктом 1.1 укладеного договору передбачено, що позикодавець зобов`язався надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 10 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору. Загальна сума здорожчання позики за весь її період складає 13 900 грн. Пунктом 1.2. договору передбачено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавцям https://e-groshi.com, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що строк позики за цим договором складає 31 день, позика має бути повернута до 23 лютого 2019 року. Пунктом 1.5. договору позики передбачено, що протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає 1,5 % за кожен день користування позикою, починаючи з 6-го дня дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п. 1.3 цього Договору, що становить 537 процентів річних. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 3 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто, загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю (п. 1.5.2.). Також, пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ», затверджені наказом № 21/12-1 від 21 грудня 2018 року, передбачають, що з метою отримання кредиту позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнює заявку на сайті товариства, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові (пункт 3.1). Пунктом 3.12. Правил передбачено, що товариство інформує позичальника про прийняте рішення щодо видачі кредиту sms-повідомленням на телефонний номер та електронним листом на електронну пошту позичальника, зазначені у заявці, а також відповідним повідомленням в особистому кабінеті. У випадку схвалення заявки інформаційно-телекомунікаційна система товариства генерує електронний договір, який стає доступним для ознайомлення в особистому кабінеті, з одночасною відправкою позичальнику одноразового ідентифікатора в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний в заявці. Введення позичальником одноразового ідентифікатора у відповідне поле під текстом електронного договору та направлення його до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства шляхом натискання кнопки «так» змінює дані в електронній формі, додаючи їх до інших даних, створених під час заповнення заявки позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Вчинення позичальником вказаних вище дій і зміна даних в системі товариства є проставленням електронного підпису в електронному договорі одноразовим ідентифікатором (пункт 3.15 Правил). Із анкети [PERSON] на отримання позики з офіційного веб-сайту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ» встановлено, що вона містить його особисті ідентифікуючі дані, паспортні дані, номер банківської картки, адресу, номер телефону, місце роботи і доходи та фото. Отже, 24.01.2019 року [PERSON] у встановленому пунктом 3 Правил надання грошових коштів у позику порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів анкети, які відмічені як обов`язкові для заповнення. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках,коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи(повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Посилання [PERSON] на те, що позивачем не надано доказів ознайомлення і приймання ним умов, доказів належності йому карткового рахунку, на який перераховані кошти, використання одноразового ідентифікатора та пристрою, за допомогою якого здійснювалась така ідентифікація, є безпідставними, враховуючи, що він уклав договір позики шляхом заповнення заявки на сайті товариства та підписання його одноразовим ідентифікатором, отриманим у sms-повідомленні, що відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію». Без отримання sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між [PERSON] та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20. З графіка розрахунків до договору позики вбачається, що сукупна вартість позики складає 13900,00 грн, з яких сума позики 10 000,00 грн, проценти за користування позикою 3900,00 грн, дата погашення 23.02.2019 року. 24 січня 2019 року на картку клієнта [PERSON] успішно переказано кошти у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується копіями платіжного доручення № 31887 від 24 січня 2019 року та інформаційною довідкою № 50/03 від 03 березня 2020 року. Відповідно до пункту 1.4. Договору, він є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства, позичальнику перераховану суму позики, що відповідає п. 1.4. Договору. Доказів того, що банківська картка з відповідним номером, що вказана у заявці на видачу позики, не належить [PERSON] та грошових коштів він не отримав, відповідачем не надано. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики та отриманням [PERSON] коштів у сумі 10 000,00 грн. Згідно із карткою заявкою/кредита, [PERSON] було пролонговано кредит на 30 днів до 25.03.2019. Загальний розмір процентів за користування кредитом з урахуванням пролонгації склав 8400 грн., а враховуючи їх часткове погашення 23.03.2019 у сумі 3900 грн, розмір процентів склав 4500 грн. 03 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1, за яким Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями в загальному розмірі 62\~585 066,86 грн, що виникли у позичальника згідно договорів, укладених між ним та боржниками. З витягу з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 03 липня 2019 року вбачається, що на виконання умов договору факторингу №0307/1 від 03 липня 2019 року клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 24.01.2019 року з [PERSON] на загальну суму 59750,00 грн, з яких 10 000,00 грн - сума основного боргу, 3750,00 грн сума відсотків, 59750,00 грн сума додаткових відсотків, 10 000,00 грн сума штрафу. Сторони підтверджують, що клієнтом отримана сума фінансування за відступлену частину прав вимоги за основними договорами. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. На виконання вказаної вимоги, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення права вимоги позивачу до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, чим фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів. Однак погашення за кредитним договором остання не здійснював, внаслідок чого закономірною є наявність заборгованості. Сума заборгованості, яку просить стягнути позивач з урахуванням зменшення заборгованості по сплаті процентів за неправомірне користування кредитними коштами, становить 114 700,00 грн., та складається з: заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4500 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 90 200,00 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4500 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 90\~200,00 грн., суд зауважує наступне. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №3405915790-106613 від 24.01.2019 року в розмірі 114700,00 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4500 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 145450,00 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн. При цьому ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» вимог про стягнення передбачених частиною другою статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми не заявляв, посилаючись на інший розмір, встановлений договором. Однак, саме по собі посилання позивача в позовній заяві, що проценти за прострочку в розмірі 145450,00 грн., які вони зменшили до 90\~200,00 грн. є процентами, нарахованими за прострочення виконання грошового зобов`язання, у відповідності до вимог статті 625 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначаючи, що вказані кошти нараховані за неправомірне використання позичальником кредитних коштів, позивач фактично вводить суд в оману щодо дійсної природи вказаних відсотків з метою стягнення додаткових коштів з боржника. \~ \~ \~ \~Суд дійшов такого переконання, оскільки з детального аналізу кредитного договору №3405915790-106613 від 24 січня 2019 року виявлено, що згідно пункту 1.1 позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені цим договором грошові кошти в позику в сумі 10 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 договору. При цьому, пунктом 1.5 договору врегульовано сплату основних (за користування кредитом) та додаткових (за прострочення зі сплати коштів за користування кредитом) відсотків, метою яких є плата за користування коштами кредитора. В той час як проценти, нараховані згідно статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Зважаючи, що положення ст.625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно статті 625 ЦК України, суд доходить висновку, що грошова сума, яку позивач просить стягнути за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, фактично є неустойкою (пенею), оскільки вона обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України), а не річних процентів, як визначено ст. 625 ЦК України. При цьому, вимог про стягнення пені позивачем не заявлено, а належних та допустимих доказів про те, що сторони узгодили інший розмір процентів за ст.625 ЦК України, ніж той, що встановлений цією статтею (3% річних), не надано. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ст. 13 ЦПК України). Отже суд вважає, що з відповідача належить стягнути проценти нараховані за ст.625 ЦК України за ставкою 3% річних (за період з 26.03.2019 по 13.11.2019, який визначений позивачем). Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 10\~000 грн., а по процентам 4500,00 грн. Вказані суми є грошовим зобов`язанням позичальника, яке не було ним виконане у встановлені договором строки, отже є сумою боргу у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України і на неї можуть нараховуватись 3% річних за час прострочення. Розмір заборгованості за процентами, нарахованими за ст.625 ЦК України, за ставкою 3% річних за період з 26.03.2019 по 13.11.2019 на суму 14 500 грн становить 277,68 грн і визначений судом за наступною формулою: сума боргу х % ставка х кількість днів/ на 365 днів у році/100 (14 500,00 x 3 % x 233 : 365 : 100). Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача 277,68 грн заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України. Підсумовуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача: заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4500 грн.; заборгованості по процентам за прострочку нарахованими згідно ст. 625 ЦК України - 277,68 грн та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн., а всього - 24777,68 грн. Розподіляючи судові витрати, суд доходить такого: Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. До суду позивачем сплачено 2102,00 грн судового збору, розмір задоволених вимог становить 21,60 %, а тому до стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 454,03 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved