Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], треті особи Зміївська міська рада, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 1/3 частини вказаної квартири, крім нього ще зареєстрована його донька [PERSON] та колишня дружина [PERSON]. Іншими співвласниками квартири є його мати [PERSON], яка померла 4 серпня 2011 року та його донька [PERSON], яка проживає за іншою адресою. Фактично у право власності після смерті матері він вступив, оскільки проживав із померлою за однією адресою. Відповідачка [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 2010 року. Саме з цього часу відповідачка за місцем своєї реєстрації не з'являється, житлом не цікавиться. З 03 червня 2008 року сторони офіційно розірвали шлюб. Реєстрація відповідачки в квартирі ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки він немає можливості користуватись житловою субсидією. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка, про час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявилась, клопотань про його відкладення, повідомлень про причину неявки суду не надала. Представник Зміївської міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] у судовое засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, по наявним в матеріалах справи доказам, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. \~ Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1998 року квартира №27 по провулку Залізничному у м. Змієві належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 4 серпня 2011 року. У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON] (його донька), [PERSON] (колишня дружина). Зазначений факт підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка видана начальником відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради. Факт того, що відповідачка [PERSON] дійсно не проживає у [INFO] підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 27.07.2017 р. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в квартирі позивача зареєстрована відповідачка, яка фактично там не проживає, позивач, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене\~Конституцією України\~та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та\~ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного Кодексу України\~визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Статтею 321 Цивільного кодексу України\~передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В частині 4\~статті 156 Житлового кодексу України\~зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Отже, у відповідності до\~ст. 156 ЖК України, відповідачка є колишніми членом сім'ї позивача. Враховуючи, що відповідачка є колишнім членом сімї позивача, а також оскільки у позивача особисто з відповідачкою не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, позивач має право на захист своїх прав власника і вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав від 07.02.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Крім цього, відповідно до п.3 вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ, суд, ухвалюючи рішення, згідно з частиною першою\~статті 214 ЦПК\~має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідачка є колишнім членом сімї власника квартири, та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачкою права користування житлом понад строк, встановлений ч.2\~ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачка понад встановлений ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~строк не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування цим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved