Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Галицького районного суду м. Львова із позовом до Львівської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю із спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину квартири. В обгрунтовання поданого позову покликається на те, що вона є власником 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] У даній квартирі проживає з 1999 року разом з чоловіком та [PERSON] Останній був власником ? частини квартири та помер у 2005 році. Зазначає, що прийняла спадщину оскільки постійно проживала зі спадкодавцем не менш як п'ять років на час відкриття спадщини. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадщини, зазначивши, що остання має представити докази спільного проживання із спадкодавцем [PERSON]У зв'язку з цим змушена звернутись до суду. Просить визнати факт її постійного проживання з [PERSON], який помер [INFO], в квартирі [ADDRESS], не менше п'яти років до дня смерті [PERSON] Крім цього, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Надали пояснення, аналогічні у викладеній позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні вирішення позову поклала на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її дочка, позивачка по справі [PERSON], з 1999 року разом з чоловіком проживає за адресою [ADDRESS]. Разом з ними у дані квартирі проживав однією сім'єю двоюрідний брат свідка (позивачці приходиться дядьком), що був власником 1/2 частини квартири. Комунальні послуги за квартиру оплачувала [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що прзивач [PERSON] приблизно з 1999 року проживає за адресою [ADDRESS]. По вказаній адресі позивач зареєстрована та проживала разом з чоловіком та дядьком [PERSON] Всю хатню роботу виконувала позивач. За квартиру оплачувала повністю позивач. Після смерті дядька [PERSON] позивач [PERSON] хоронила останнього. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що 18.09.1999 року одружився з позивачкою. З того часу вони проживали за адресою [ADDRESS]. Проживали разом, були пов'язані спільним побутом: свідок [PERSON], позивач [PERSON] та дядько дружини [PERSON] Позивач готувала їжу для всіх. Ремонт у квартирі проводився за спільні гроші свідка з позивачкою. Останні після смерті [PERSON] похоронили його. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, врахувавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 07 жовтня 1998 квартира за адресою [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON](а.с.9). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після смерті [PERSON] власником 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування стала позивачка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 липня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №6-2728 (а.с.10) та реєстраційним посвідченням від 19 липня 1999 року (а.с.11). 18 вересня 1999 року позивачка одружилась з [PERSON], внаслідок чого змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. підтвердили факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 1999 року до дня смерті останнього, тобто до [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджується копією паспорту позивачки [PERSON] серії [NUMBER], з якого вбачається, що остання з 1999 року прописана за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджується також долученими до матеріалів справи оригіналами квитанцій про сплату комунальних послуг за електроенергію, квартплату, утримання будинку за період з 2003 по 2006 роки. З вказаних оригіналів квитанцій вбачається, що платником була [PERSON] Вищезазначені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, в сукупності доводять факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], в квартирі [ADDRESS], не менше п'яти років до дня смерті [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст. 256 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз?яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому суд приходить до переконання, що вимога про встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON]в квартирі [ADDRESS] підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, цивільні права та обов'язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування може бути двох видів: за заповітом або за законом. Приписами статті 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, спадкоємством визначається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством, це система правовідносин, в межах яких здійснюється перехід, в тому числі належне оформлення, прав та обов'язків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], в квартирі [ADDRESS], не менше п'яти років до дня смерті [PERSON] За результатами звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], вона отримала відмову. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За наявності вищезазначених юридичних фактів у їх сукупності суд приходить до висновку про можливість переходу права власності на частину квартири в порядку спадкування та набуття права власності на неї позивачем, як правонаступником, оскільки спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення компетентного органу була передана у власність частина квартири. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання за позивачкою, яка постійно проживала зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування. У зв'язку з тим, що позивач не заявляла вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved