Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

24.06.2018року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі - відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що з 2000 року вона фактично проживає у будинку [ADDRESS] . Позивач вказує на те, що у зазначеному вище будинку, до [INFO], вона проживала разом з його власником - [PERSON] , який помер [INFO] . У позовній заяві позивач також посилається на те, що після смерті [PERSON] , і до теперішнього часу, вона продовжує проживати у будинку, який за життя належав [PERSON] ; добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном; доглядає за будинком; робить у будинку поточні та капітальні ремонти. Посилаючись на те, що крім позивача, після смерті [PERSON] інших осіб, які б заявили своє право на нерухоме майно, яке належало за життя [PERSON] не має, позивач просить визнати за нею право власності на вказане вище нерухоме майно, оскільки вона протягом 10 років користується і відкрито володіє цим майном. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутності. Раніше у судовому засіданні позивач також підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі посилаючись на те,що на момент добросовісного володіння майном не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Представник відповідача Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської областіу судове засідання не з`явився, при цьому також подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглядати справу без участі його представника. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. Позивач [PERSON] з 2000 року і по теперішній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 30.05.2018року. (а. с.38). Від того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє житлом, що належить [PERSON] та використовує його для власних потреб. Відповідно до повідомлення Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 16.07.2018 року, наданого на запит суду від 05.07.2018 року, житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] (а. с.133). З копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 28.12.2000 року слідує, що громадянин [PERSON] , помер [INFO] , про що Степівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області внесено актовий запис про смерть № 05 від 23.02.2000 року (а. с. 30). З Інформаційної довідки Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52632009 від 17.07.2018 року слідує, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не відкривалася. (а.с.135-136). Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Допитані в судовому засіданні в якості свідків, [PERSON] та [PERSON] , надали покази суду та підтвердили, що позивач [PERSON] дійсно безперервно проживає та користується будинком [ADDRESS] понад 10 років та який за життя належав [PERSON] . Згідно ст. 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіла та продовжує відкрито, безперервно користуватися будинком [ADDRESS] суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved