Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] в березні 2013 року звернувся до суду позовом до [PERSON] про виділ в натурі своєї частки із спільного майна, належного Позивачу, Відповідачу та третім особам - [PERSON] та [PERSON] У остаточній редакції свої позовних вимог (Том 3, а.с. 34-39) з урахуванням висновку проведеної по справі комплексної судової будівельно-технічної та земельної експертизи Позивач просив: - виділити йому в натурі нерухоме майно із спільної часткової власності, що знаходиться по [ADDRESS], а саме з земельної ділянки кадастровий номер 8 000 000 000:72:413:0034 площею 0,0900 га, виділити земельну ділянку розміром 0,0183 га, як окрему садибу на якій розміщений житловий будинок, що згідно з технічним паспортом виготовлений КМБТІ станом на 18.01.2007 року, значиться під літерою «Б», згідно з варіантом №1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельної експертизи № 58/54-13 від 30.12.2013 року; - визнати за ним право власності на земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS], площею 0,0183 га, згідно з варіантом №1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельної експертизи №58/54-13 від 30.12.2013 року; - визнати за ним право власності на житловий будинок, який згідно з технічним паспортом виготовлений КМБТІстаном на 18.01.2007 року, значиться під літерою [ADDRESS], загальною площею 192,1 кв.м., житловою площею 102,6 кв.м.; - змінити частки на житловий будинок по [ADDRESS], що перебуває у спільній частковій власності: [PERSON] - 56/100 частини від всього будинковолодіння, [PERSON] - 22/100 частини та [PERSON] - 22/100 частини; - змінити частки на земельну ділянку по [ADDRESS], що перебуває у спільній частковій власності, площею 0,0717 га, кадастровий номер 8000000000:72:413:0034, згідно з варіантом №1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельної експертизи № 58/54-13 від 30.12.2013 року: [PERSON] - 48/100, [PERSON] - 26/100, [PERSON] - 26/100. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вони з Відповідачем та третіми особами є співвласниками будинку [ADDRESS], і її частки у праві власності на будинок складають: - частка [PERSON] - 61/300; - частка [PERSON] - 39/100; - частка [PERSON] - 61/300; - частка [PERSON] - 61/300. Позивач та треті особи, як вказує [PERSON], отримали зазначені частки у власності на будинок в порядку спадкування після смерті матері Позивача - [PERSON], за якою в свою чергу частка в розмірі 61/100 була визнана рішенням суду від Залізничного районного суду м. Києва від 20.05.1991 року. При цьому, як зазначає Позивач, у зазначені 61/100 частин увійшла літня кухня, яка згідно з даними технічного паспорту виготовленим КМБТІ 03.11.1975 року, значилася під літерою «В». Позивач вказує, що земельна ділянка, на якій розташовані житлові будинки «А» та «Б» за адресою: [ADDRESS], площею 0,09 га, також перебуває у спільній частковій власності Сторін, в тих же частках. В подальшому, за згоди усіх інших співвласників, як наполягає Позивач, ним на місця колишньої літнього кухні було здійснено будівництво нового житлового будинку, який на сьогодні у технічному паспорті значиться під літерою «Б» та має наступні технічні характеристики: загальна площа 192,1 кв. м. Зазначений будинок було побудовано з дотриманням усіх необхідних норм, стандартів та правил, що підтверджується Сертифікатом відповідності, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією. У позові [PERSON] заявляє, що на сьогодні фактично склався наступний порядок користування нерухомим майном, яке знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS]: кв.м.: - [PERSON] фактично користується повністю житловим будинком «літ. Б» по [ADDRESS]; - [PERSON] фактично користується приміщенням квартири №1 загальною площею 69,2 кв.м. в будинку, позначеному літ. «А»; - [PERSON] та [PERSON] фактично користуються приміщенням квартири [ADDRESS], загальною площею 59,9 кв.м, в будинку, позначеному літ. «А». З огляду на таке Позивач, як він вказує, має бажання скористатись своїм правом та виділити належну собі частку у справі спільної часткової власності в натурі, зокрема: виділити в окреме домоволодіння побудовий ним для себе будинок, який значиться під літ. «Б», в межах земельної ділянки, площа якої відповідає його частці у праві власності на неї, припинивши його частку у праві спільної власності із наступним перерозподілом часток між іншими співвласниками об'єктів нерухомості (будинку та земельної ділянки). Разом з тим, як стверджує Позивач, не зважаючи на те, що раніше Відповідач надала згоду на будівництво нового жилого будинку на спільній ділянці, на сьогодні [PERSON] заперечує проти визнання за ним власності на будинок та виділення його в натурі як нового домоволодіння. З урахуванням таких обставин Позивач просить також визнати за ним право вланості на новозбудований будинок (літ. «Б»). До початку розгляду справи по суті Відповідач заявила зустрічний позов, яким просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, натомість, зобов'язавши Позивача за свій рахунок знести самовільно побудований ним будинок, який значиться в технічному паспорті під літ. «Б». Свої зустрічні позовні вимоги Відповідач мотивує тим, що земельна ділянка, на якій Позивачем самовільно побудований жилий будинок використовувався співвласниками спільно в якості двору. Згоду на зведення жилого будинку в цьому місці вона не давала, так як між співвласниками не був визначений порядок конкретного користування земельною ділянкою, а фізично завадити самовільному будівництву вона не мала можливості. Самовільна забудова Позивачем спільного двору будинковолодіння, як вказує [PERSON], призвела до унеможливлення під'їзду до належної їй на праві власності частини жилого будинку, що завдає значних незручностей та порушує її права. Крім того, як переконана Відповідач, при здійсненні [PERSON] самовільного будівництва жилого будинку були порушені норми протипожежних правил, так як не дотримано мінімального розриву між будівлями, що створює для належного Відповдіачу майна потенційну загрозу. Представник Позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник Відповідача проти задоволення позову [PERSON] заперечував, підкреслюючи, що [PERSON] ніколи не давала згоду на будівництво чи введення в експлуатацію Позивачем нового будинку на їх спільній земельній ділянці, а заява, яка була подана від її імені до КМДА про надання такої згоди, є результатом перевищення [PERSON] своїх повноважень, наданих довіреністю, яка насправді видавалась Відповідачем для здійснення інших функцій. Будівництво, зі слів Відповідача, розпочалось на початку 2000-х років в той час, коли вона тимчасово була відсутня, без її відома. Крім того, представник Відповідача звернув увагу суду на те, що під час будівництва будинку (літ. «Б») всупереч положенням примітки 7 додатку 3.1 ДБН 360-92** між житловими будинками не були дотримані протипожежні відстані, у зв'язку з чим поставив під сумнів правомірність Сертифікату відповідності, виданого Інспекцією архбудконтролю, та обґрунтованість відповіді експерта на перше питання у Висновку від 30.12.2013р. Представник Відповідача наполягав на тому, що виділення Позивачу в окреме домоволодіння будинку (літ. «Б») разом із частиною земельної ділянки в будь-якому випадку призведе до порушення прав [PERSON], оскільки в такому випадку вона фактично позбавиться можливості заїхати на територію свого подвір'я транспортним засобом з огляду на занадто вузький прохід. Крім того, до будинку літ. «А» не матимуть безпосереднього доступу ані протипожежна техніка, ані карета швидкої медичної допомоги тощо. Тому Відповідач, як співвласник земельної ділянки, на який без її згоди збудований об'єкт самовільного будівництва просить суд зобов'язати позивача знести його за свій рахунок. Треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали заяви про підтримання ними позову, заявленого [PERSON], та просили розгляд справи здійснити у їх відсутність. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.1999р. [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] 61/300 частин у праві власності на майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і складається з житлового будинку жилою площею 74,6 кв.м (Літ. «А»), сараю (літ. «К»), гаражу (літ. «Г»), вбиральні (літ. «Е»), споруджень. (а.с.47) Іншими співвласниками зазначеного нерухомого майна є : - [PERSON] - 39/100 частин (набуті в порядку спадкування після [PERSON] на підставі свідоцтва від 01.07.2003р. - Том 1, а.с.225); - [PERSON] - 61/300 частин (набуті в порядку спадкування після [PERSON] - Том 1, а.с.227); - [PERSON] - 61/300 частин (набуті в порядку спадкування після [PERSON] - Том 1, а.с.228). Встановлено, що попередні власники домоволодіння ([PERSON] та [PERSON]) фактично визначили порядок користування будинком та прибудинковими спорудами, у відповідності до якого були визначені і їх ідеальні частки у праві спільної власності, що закріплено рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 20.05.1991р. (Том 1, а.с. 127-130) У відповідності до зазначеного рішення суду співвласнику [PERSON] було виділено групу приміщень будинку, позначених як квартира « 2», а також ганок, сарай, сарай, літня кухню літ. «М», літню кухню літ. «Л», погріб, спорудження. (Том 1, а.с.101) З матеріалів інвентаризаційної справи (Том 2) встановлено, що на місті літньої кухні, позначеної у технічному паспорті під літ. «Л», Позивачем [PERSON] (що є безспірним) було збудовано жилий будинок, який згідно з технічним паспортом, виготовленим КМБТІ станом на 18.01.2007 року, значиться під літерою «Б», загальною площею 192,1 кв.м., житловою площею 102,6 кв.м (рік побудови - 2006). (Том 1, а.с. 34-44) При цьому, як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, будинок під літ. «Б» у тих межах, в яких він є на сьогодні, існував вже у 1998 році. (Том 2, а.с. 116) Таким чином, будівництво будинку літ. «Б» було розпочате ще до того, як [PERSON] стала співвласником домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Даних про те, що попередній співвласник [PERSON] заперечувала проти будівництва будинку (літ. «Б») в матеріалах справи немає. Немає в матеріалах справи також будь-яких доказів, які б свідчили про позицію [PERSON] вже після того, як вона стала співвласником домоволодіння, щодо незаконного, на її думку, будівництва зі сторони будь-кого з співвласників на території садиби. В матеріалах справи міститься заява, подана від імені [PERSON] її представником 23 липня 2010 року, про те, що вона не заперечує проти введення в експлуатацію житлового будинку (літ. «Б») на земельній ділянці по [ADDRESS], для [PERSON] (а.с. 132) Аналізуючи посилання Відповідача щодо перевищення її представником [PERSON] наданих йому довіреністю від 31.07.2009р. повноважень, суд виходить з того, що згідно із зазначеною довіреністю (Том 1, а.с.160) [PERSON] був уповноважений на представництво [PERSON] в тому числі у відносинах з фізичними та юридичними особами, установами, підприємствами та організаціями незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в Управлінні земельних ресурсів КМДА, Держкомземі, ГУЖЗ в м. Києві тощо, що підтверджує наявність повноважень [PERSON] на подання в тому числі заяв аналогічних тій, яка датована 23 липня 2010 року. Посилання Відповідача на те, що в довіреності конкретно зазначено, що вона видана для представництва у справах введення в експлуатацію побудованих саме [PERSON] споруджень, не відповідають самому змісту довіреності, оскільки в ній зазначено, що зазначені повноваження надаються саме серед інших, зокрема: із застосуванням логічного формулювання «в тому числі». Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. 05 листопада 2010 року Київською міською державною адміністрацією було видано довідку про погодження прийняття в експлуатацію об'єкту (індивідуального житлового будинку літ. «Б») за адресою: [ADDRESS]. (Том 1, а.с. 106) У відповідності до Сертифікату відповідності №КВ000764 від 25.11.2010р., виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, збудований двоповерховий з мансардою приватний житловий будинок (літ. «Б») відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам. (Том 1, а.с. 33) Посилання Відповідача на примітку 7 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і селищних поселень» в тій частині, що під час будівництва житлового будинку (літ. «Б») не була дотримана протипожежна відстань до будинку (літ. «А») суд сприймає критично, оскільки у відповідності до зазначеного нормативу протипожежні відстані повинні дотримуватись лише щодо житлових будинків на сусідніх ділянках, в той час, як будинок (літ. «Б») споруджувався на тій же ділянці. (Том 3, а.с. 52) У відповідності до ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Таким чином, прийняття в експлуатацію збудованого [PERSON] нового будинку (літ. «Б») фактично свідчить про виникнення у нього права власності на цей об'єкт, оскільки окрема державна реєстрація права власності на нього чинним законодавством не передбачена. За таких обставин посилання Відповідача у зустрічному позові на ст. 376 ЦК України є безпідставним, оскільки будинок (літ. «Б») з моменту прийняття його у встановленому порядку в експлуатацію не вважається об'єктом самочинного будівництва, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що [PERSON] став власником новозбудованого будинку (літ. «Б»), проте таке його право оспорюється одним з співвласників домоволодіння, зокрема Відповідачем [PERSON], суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним у судовому порядку такого права власності. З матеріалів справи також вбачається, що земельна ділянка площею 0,09 га за адресою: [ADDRESS], на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку перебуває у спільній частковій власності сторін (Том 1, а.с. 186-188), зокрема: - [PERSON] належить 39/100 часток; - [PERSON] - 61/300 часток; - [PERSON] - 61/100 часток; - [PERSON] - 61/100 часток. Відповідно до ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 364 ЦК України зазначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що знаходиться в спільній власності мають право на його розподіл або виділення з нього окремої частини. Згідно ст. 88 Земельного Кодексу України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про виділ Позивачем в натурі його частки земельної ділянки, в порядку передбаченому ст. 364 ЦК України, він має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом виділу земельної ділянки та збудованого на ній нерухомого майна в натурі, відповідно до своєї частки у спільній власності з припиненням права спільної часткової власності на це майно. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, викладених у п. 19 постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. За клопотанням Позивача по справі була призначена комплексна судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, на розгляд якої були поставлені питання щодо можливості виділу в окреме домоволодіння збудованого Позивачем будинку (літ. «Б») із належною йому відповідно до частки у праві власності земельною ділянкою та припиненням його частки у праві спільної часткової власності, а також відповідною зміною часток у справі власності на залишок спільного майна інших співвласників. На виконання ухвали суду судовим експертом було надано висновок №58/54-13 від 30.12.2013р., у відповідності до якого суду запропоновано два варіанти виділу земельної ділянки під збудований Позивачем будинок (літ. «Б»). (Том 3, а.с. 1-16) Так, експертом визначено, що [PERSON] підлягає виділенню у натурі земельна ділянку з урахуванням побудованого будинку розміром, який відповідає 61/300 часткам від загальної площі 0,0900 га, що складає 0,0183 га. У інших співвласників має залишиться земельна ділянка площею 0,0717 га (0,0900 га - 0,0183 га). Оцінюючи запропоновані експертом два варіанти виділу в натурі частки земельної ділянки, належною [PERSON], суд виходить з того, що основною різницею у зазначених варіантах (Том 3, а.с.14, 15) є запровадження на земельній ділянці, що виділяється [PERSON], земельного сервітуту площею 0.0017 га для проходу до земельної ділянки площею 0,0717 га, що залишається у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропонується встановити на їх користь земельний сервітут площею 0,0183 га. Разом з тим, запровадження земельного сервітуту в даному випадку на уявляється суду необхідним, оскільки доступ до земельної ділянки Відповідача та третіх осіб належним чином забезпечується і без нього, як запропоновано у варіанті №1. Посилання Відповідача на неможливість заїзду на територію її подвір'я транспортних засобів як її, так і автомобілів протипожежних служб чи швидкої допомоги, не свідчать про будь-які порушення нормативів в цій частині, що вбачається із Висновку експерта №58/54-13. Так, відповідно до вимог 3.22 ДБН 360-92**. "Містобудування. Планування та забудова міських і селищних поселень" не передбачено проїзд на територію присадибної земельної ділянки (садиби) транспортними засобами аварійної, протипожежної служб, швидкої медичної допомоги тощо. Має бути обов'язково забезпечено до присадибної земельної ділянки (садиби) проїзд за рахунок влаштування (формування) в районі садибної забудови як вуличної мережі, так і мережі внутрішньоквартальних проїздів, в тому числі тупикових. В даному випадку до присадибної земельної ділянки існує вулична мережа, що достатньо забезпечує до неї проїзд транспортних засобів аварійної, протипожежної служб, швидкої медичної допомоги тощо. Крім того, експертом у своєму висновку розраховано, що у випадку виділу Позивачем своєї частки на земельну ділянку в натурі з припиненням її у праві спільної часткової власності, у [PERSON], [PERSON], [PERSON] залишиться земельна ділянка у спільній частковій власності площею 0,0717 га та їх частки мають становити для: - [PERSON] 48/100 ідеальної частки; - [PERSON] 26/100 ідеальної частки; - [PERSON] 26/100 ідеальної частки. Також, експертом визначено, що у випадку визнання за Позивачем права власності на збудований ним будинок (літ. «Б»), його ідеальна частка у праві власності на об'єкти нерухомості за адресою: [ADDRESS], розрахована з використанням показників вартості окремих об'єктів, відповідатиме 82/100 частинам загальної вартості уього нерухомого майна. Відповідно, частка [PERSON] має становити 10/100 частини, частка [PERSON] - 4/100 частини, і частка [PERSON] - 4/100 частини. У випадку виділу [PERSON] своєї частки в натурі (обмежуючись лише будинком (літ.«Б»)) в окрему садибу та її припинення в спільній частковій власності, частка [PERSON] має становити 56/100 частини, [PERSON] - 22/100 та [PERSON] - 22/100 частини. Враховуючи, що в даному випадку частка Позивача під час її виділу зменшується, обмежуючись лише будинком (літ. «Б»), він має на отримання компенсації від інших співвласників за зменшення своєї частки. Натомість, таких вимог Позивач не ставить, у зв'язку з чим питання щодо визначення розміру такої компенсації судом не вирішується. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 3528,00 гривень та оплати вартості судової експертизи в розмірі 10600 гривень. Вимога Позивача про компенсацію йому вартості 2900 гривень за топографо-геодезичні роботи задоволенню не підлягає, оскільки ці витрати не відносяться до судових.

Outcome: approved