Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

21 травня 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] 70757,16 грн в рахунок ? частини кредитних зобов'язань за договором № 610Д від 03.08.2015 року, укладеним між [PERSON] та Чернігівським обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.1993 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 09.03.2017 року рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області. За час шлюбу сторони побудували житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] та придбали земельну ділянку площею 0,1527 га, кадастровий номер [NUMBER]. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.11.2017 року визнано за сторонами по ? частині права власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку. Також, в період шлюбу позивачем було отримано кредит в сумі 100000,00 грн за кредитним договором № 610Д від 03.08.2015 року для добудови житлового будинку за [ADDRESS]. Остаточна сума повернення кредиту складає 141514,33 грн. 03.08.2015 року відповідачем було укладено договір поруки № 2109 відповідно до якого вона зобов'язалась відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне і повне виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту № 610Д від 03.08.2015 року. На даний час позивач самотужки виплачує заборгованість за кредитом та продовжує самостійно нести кредитні зобов»язання, однак відповідач отримала у власність ? частину житлового будинку, а отже також має нести кредитні зобов'язання за укладеним договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вказував, що обраний саме такий спосіб захисту, оскільки суд не може зобов'язати Фонд переукласти кредитний договір. Житловий будинок є спільною сумісною власністю, а отже боргові зобов'язання мають бути розподілені. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В поданому відзиві на позов, зазначив, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.10.2017 року встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились з квітня 2010 року, договір укладено не в інтересах сім'ї, а тому отримані позивачем кредитні кошти є його особистим майном, набутим за час шлюбу. Відповідач є лише поручителем за кредитним договором і відповідач не був позбавлений можливості під час розгляду справи про поділ майна посилатись на вклад в будівництво особистих коштів. Третя особа - Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавали заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. 19 червня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року. 03 серпня 2015 року між [PERSON] та Чернігівським обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі було укладено кредитний договір № 610 Д, у відповідності до якого позичальник отримав 100000,00 грн терміном на 15 років зі сплатою 3 % річних для добудови житлового будинку за адресою : [ADDRESS] визначено строки погашення кредиту та графік будівництва (а.с.6-9). 03 серпня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та Чернігівським обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі укладено договір поруки № 2109, згідно з яким поручителі зобов'язались в повному обсязі перед кредитором за своєчасне і повне виконання всіх зобов'язань [PERSON] за договором кредиту № 610Д від 03.08.2015 року на суму 100000,00 грн терміном на 15 років з виплатою 3 відсотків річних.( а.с.10) Як слідує з довідки, наданої Чернігівським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі від 17 квітня 2018 року, за кредитним договором № 610Д від 03.08.2015 [PERSON] сплачено 30394,54 грн, сума залишку складає - 94214,53 грн. ( а.с.12) Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2017 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,1527 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Польова, 8 в с. Количівка Чернігівського району та області (а.с.11) Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 майна,ст. 65 СК України). За положеннями ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, 04.09.2008 року житловий будинок по вул.Польова,8 в с.Колличівка Чернігівського району та області був зареєстрований за [PERSON] та мав 62% готовності. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2017 року даний житловий будинок був визнаний об'єктом спільної сумісної власності та поділений між сторонами по ? частині. Питання щодо кредитних коштів під час поділу будинку у сторін не виникало. Разом з тим, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні стосунки з квітня 2010 року. Під час судового розгляду [PERSON] наполягав, що не проживає з позивачкою та не веде спільне господарство з квітня 2010 року та роботи по господарству проводить сам. ( а.с.37) Таким чином, під час судового розгляду не доведено, що [PERSON] отримав кредитні кошти на добудову житлового будинку в інтересах сім'ї. Правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 14 вересня 2016 року у справі №6-539цс16 містить вказівку на укладення договору на придбання житлового будинку в інтересах сім'ї, у зв'язку з чим виникає зобов'язання в інтересах сім'ї щодо погашення боргу подружжям. В даному випадку визнання права власності на кожним зі сторін на ? частину житлового будинку не може бути автоматичною підставою для стягнення ? частини кредитних зобов'язань за укладеним кредитним договором. В укладеному договорі поруки [PERSON] виступила лише поручителем разом з [PERSON] щодо кредитного зобов'язання. Нормами Сімейного кодексу України, на які посилається позивач, передбачено лише врахування боргів подружжя при поділі майна, якщо такий договір укладено в інтересах сім'ї, а не стягнення частини кредитних коштів на користь іншого подружжя. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності на житловий будинок» встановлено, що судам слід враховувати, що відповідно до правил кредитування приватного житлового будівництва позичальник до закінчення виплати одержаної позички не має права відчуждати збудований або капітально відремонтований за рахунок позички будинок без дозволу банку або підприємства (організації), що видали позичку. При вирішенні спору про право власності на будинок обов'язок виплатити заборгованість по позичці за згодою позикодавця може бути покладена на інших співвласників - учасників будівництва. При відсутності такої згоди обов'язок виплати позички лежить на особі, яка її одержала. Ця обставина має прийматись судом до уваги при визначенні частки кожного учасника спільної власності і при вирішенні питання про грошові розрахунки між сторонами. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення ? частини кредитних коштів в сумі 70757,16 грн за кредитним договором № 610Д від 03.08.2015. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то понесені витрати відповідачем у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, відповідно до положень ст.137,141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved