Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивач - [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на наступні підстави: так, 19.12.2006 року Акціонерний промисловий інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) (надалі Первинний кредитор) та фізична особа [PERSON] (надалі Відповідач) уклали Кредитний договір про надання споживчого кредиту №15-93/48-10441/06 (надалі Кредитний договір). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов*язався надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 43350,00 грн. на придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ 11183 з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2011 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 19 % річних, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього Графіком платежів. Первинний кредитор свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 43350,00 грн. Боржник, напроти, неналежно виконує взяті на себе зобовязання, грошові кошти не повернув, в результаті чого станом на 15.09.2016 року утворилася заборгованість за кредитом на суму 90504,18 грн., з них : - за кредитом 36092,88 грн., - по відсотках 54411,30 грн. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було складено Договір відступлення прав вимоги (надалі за текстом Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, в тому числі і право вимоги і до [PERSON] ТОВ «Кредитні Ініціативи» зареєстроване як фінансова установа Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 вересня 2008 року №1121 за реєстраційним номером 13102248, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року (копія додається). У Додатку до вказаного вище Свідоцтва зазначено види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія (ТОВ «Кредитні Ініціативи») без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, такі як фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання поручительства, надання гарантій, факторинг (копія додатку прикладається). Тому, на переконання позивача, він набув права вимоги до [PERSON] і просить суду стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 15.09.2016 на суму 90504,18 грн., з них : за кредитом 36092,88 грн., по відсотках 54411,30 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в судове засідання не прибув будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, спрямував до суду заяву про розгляд справи в його відсутність і не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с.109-110, 172-174). Відповідач [PERSON] до суду не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгляду справи через оголошення у пресі ( а.с. 107, 130, 175-176 ). Приймаючи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 224 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 197 ЦПК України\~в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Суд, вивчивши матеріали цивільної справи встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них кредитні правовідносини. 19.12.2006 року Акціонерний промисловий інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] уклали Кредитний договір про надання споживчого кредиту №15-93/48-10441/06 на суму 43350,00грн.(а.с. 6-10). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 43350,00 грн. на придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ 11183 з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2011 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 19 % річних та інших передбачених договором платежів в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього Графіком платежів (а.с. 7 ). 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги (а.с. 13 ), за яким ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» відступив ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення (а.с. 40-41). Частиною 2 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановленні договором. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.512, ст..514, ч.1 ст.516 ЦК України, кредитор у зобов*язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов*язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..517 ЦК України первісний кредитор у зобов*язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Статтею 1077 ЦЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст..1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов*язання або відповідальності перед боржником у зв*язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до вимог ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст..1084 ЦК України , якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно п.2.2 розд.2 договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року (а.с.14) новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов*язань, правом на звернення стягнення за зобов*язання позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. А згідно з п.4.1 розд.1 вказаного договору відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору , набуття новим кредитором прав вимоги та заміна кредитора за правами вимоги на кредитора набувають право чинності у день укладення договору, за умови належного оформлення сторонами реєстру позичальників. При цьому право вимоги, що виникають у майбутньому , набуваються новим кредитором з моменту їх виникнення, але в будь-якому разі після підписання сторонами реєстру позичальників. А згідно п.6.1 зазначеного договору сторони домовилися здійснити розсилку повідомлень кожному позичальнику про відступлення права вимоги за формою, затвердженою у Додатку №4 та повідомлення про нові банківські реквізити спільними зусиллями. Задля чого новий кредитор здійснює підготовку (заповнення, друк) повідомлень для позичальника та передає їх для належного оформлення первісному кредитору. Первісний кредитор повинен протягом 3 банківських днів забезпечити належне оформлення кожного повідомлення для позичальника шляхом його підписання уповноваженою на це особою(ми) та проставити відбиток печатки , а також надає новому кредитору документи, які підтверджують повноваження уповноважених осіб первісного кредитора, що здійснюють підписання повідомлень Заповнення адреси позичальників та подальше поштове відправлення здійснює третя особа, з якою новий кредитор укладає договір на надання відповідних послуг. Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України, боржник вправі не виконувати свого зобов*язання новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов*язанні . Матеріали справи містять документ, який свідчили про те, що 07 лютого 2013 року фактор спрямовував на адресу боржника письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги, в повідомлені зазначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (а.с. 136 ). Відповідно до умов кредитного договору №15-93/48-10441/06 про надання споживчого кредиту від 19.12.2006 року [PERSON] зобов*язана здійснювати погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів на рахунок Банку на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього Графіком платежів, що є невід*ємною частиною кредитного договору (а.с.7 ). Згідно вказаного договору кінцевий термін повернення кредиту - 18 грудня 2011 року (а.с.7 ). Суд неодноразово пропонував позивачу надати відомості щодо здійснення [PERSON] останнього чергового щомісячного платежу у рахунок погашення суми боргу (а.с. 99, 128). Однак позивач таку інформацію суду так і не надав. Судом встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту визначено у кредитному договорі 15-93/48-10441/06 про надання споживчого кредиту від 19.12.2006 року [PERSON], а саме 18 грудня 2011 року (а.с. 7 ). Із реєстру позичальників (Додаток№1) до договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року , укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», що станом на 17.12.2012 року основна непогашена сума строкового кредиту [PERSON] становить 15.735,98грн., непогашена прострочена сума кредиту 20\~356, 90 грн., сума нарахованих але не сплачених процентів 23.923,28 грн., сума нарахованих, але не сплачених прострочених процентів - 743,97грн. (а.с. 40). Аналогічні відомості містяться і у повідомленні про відступлення права вимоги . Отже , про порушення свого права позивач дізнався з 17.12.2012 року, тобто з часу складення реєстру позичальників. Згідно пункту 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Відповідно у пункті 31 своєї постанови від 30.03.2012 року ( із змінами , внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з\~розгляду цивільних і кримінальних справ\~ №7 від 07.02.2014 року ) « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що при застосуванні положення \~пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України\~"Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з\~частиною одинадцятою статті 11\~зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що\~ЦК\~не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку\~\~починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, кредитор мав право на зверення до суду за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом на протязі трьох років з 17.12.2012 року, тобто з часу коли він дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності до суду не надійшло. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач довів обґрунтування своїх позовних вимог, а відповідачка , напроти, доказів належного виконання зобов*язань по сплаті кредиту не надала. Отже, з відповідачки [PERSON] користь [PERSON] з Обмеженою Відповідальністю «Кредитні ініціативи» належить стягнути заборгованість за кредитним договоромпро надання споживчого кредиту №15-93/48-10441/06 від 19.12.2006 року, укладеного між Акціонерним промисловим інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (надалі Первинний кредитор) та [PERSON] на суму 90504,18 грн. (дев*яносто тисяч п*ятсот чотири гривні 18 копійок), з них: заборгованість за тілом кредиту 36092, 88 грн. (тридцять шість тисяч 92 гривні 88 копійок),заборгованість по відсоткам 54411,30 грн.(п*ятдесят чотири тисячі чотириста одинадцять гривень 30 копійок). Згідно з ч.1,3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позов суд задовольнив в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі , встановленого законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява [PERSON] з Обмеженою Відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшла до суду 26.10.2016 року (а.с. ), мінімальна заробітна плата на 1 січня 2016 року становила 1378,00грн., то, згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378,00грн., які понесені позивачем по оплаті судового збору і підтверджено платіжним документом (а.с.1)належить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] з Обмеженою Відповідальністю «Кредитні ініціативи» в сумі 1378,00грн.(одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок), що підтверджено платіжним документом (а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: approved