Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

17.01.2014р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краматорську Донецької області про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краматорську Донецької області на її користь моральної шкоди в сумі 10000 гривень у зв'язку з втратою професійної працездатності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1985 року він працює на підприємстві ПАТ НКМЗ. З 1985 по 2003 рік він працював за професією обрубника, зайнятого на обробці лиття наждаком та вручну. Після отримання професійного захворювання 21.02.2008 року він працював слюсарем - ремонтником. 26.02.2013 року він звільнився з роботи. 30.04.2003 року у зв'язку з професійним захворюванням на нього був складений акт розслідування професійного захворювання за професією обрубник на наждаках та вручну. Після обстеження у клініці професійних захворювань у м. Донецьку, йому встановили діагноз: «Вібраційна хвороба 1-ст. Синдром вегетативно - сенсорний полі невропатії верхніх кінцівок, дегенеративно - дистрофічні зміни в косино - суставном апараті, умерений перефіричний, ангіодистонічний синдром із наклонністю периферичним ангіоспазом. 02.06.2003 року його було обстежено на МСЕК серія ДОН-01 №066465, де встановлено 30% втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності та встановлені додаткові види допомоги: санаторно - курортне лікування з переглядом. Останній раз він проходив обстеження 06.06.2013 року. Під час отримання професійного захворювання та під час лікування він відчував динамічне напруження на м'язи кістів рук, ніг, тулуба. Від цього він був слабий, постійно лежав. До теперішнього часу у зв'язку з плохим становищем він знаходився на лікарняному та проходить лікування у лікарні. Його становище з кожним роком постійно погіршується. Наслідки професійного захворювання безпосередньо впливають на його теперішнє життя. Він відчуває себе ущербною людиною. Його кінцівки рук німіють і він не може іноді узяти ложку або виделку щоб поїсти, випити води, доглянути за собою. Таким чином. Внаслідок отриманого професійного захворювання він відчуває моральні страждання, при цьому порушувалися його нормальні життєві зв'язки, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Його звільнення з роботи відбулося у зв'язку з професійним захворюванням, тому що робота потребує додаткових фізичних зусиль, яких у нього не має. Просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Краматорську на його користь моральну шкоду у сумі 10000 грн. у зв'язку з втратою ним професійної працездатності. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутності, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що 30.04.2003 року на обрубувача на наждаках та вручну [PERSON] був складений акт професійного захворювання, який він отримав працюючи на підприємстві ЗАТ НКМЗ. Згідно виписки з огляду МСЕК 028913 серія ДОН-02 №066465 від 02.06.2003 року потерпілому було встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з переоглядом 02.06.2004 року. 09.06.2003 року потерпілий звернувся із заявою до відділення Фонду про призначення йому страхових виплат. Починаючи з 16.06.2003 року відділення Фонду призначило виплати, а саме: одноразову допомогу в розмірі 10640грн. та щомісячну страхову виплату - 613,83грн., яка відповідно до ст.29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності" перераховується кожний рік з 1 березня наступного року. На теперішній час щомісячна страхова виплата складає 2 518,86грн. Крім того, відділенням Фонду провадиться призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні) у розмірі - 370,93грн.; витрати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 10189,89грн.; витрати на медичну та соціальну допомогу у розмірі - 1 428,59грн. Позивач просить стягнути з відділення Фонду 10000грн., однак доказів у чому полягає завдання моральної шкоди з боку відділення Фонду - відсутні, які міркування сприяли на позивача, визнаючи такий розмір моральної шкоди, а саме порядок розрахунку моральної шкоди не надав. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведених цих обставин з боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить висновок експертизи, який у матеріалах справи відсутній. Крім того, довідка медико-соціальної експертної комісії є підставою для призначення позивачу - страхових виплат, а не фактом встановлення моральної шкоди, як це вказує позивач. Представник відповідача в судовому засіданні просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно з п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонду соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь - яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Положення ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяли до прийняття Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», який набрав чинності з 01.01.2006 року, а також Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року, який набрав чинності з 20.03.2007 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом положень ст.ст.21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду виникає у особи в разі встановлення їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. (п.3). Крім того, рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року визначено, що ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, заподіяну на виробництві всім потерпілим, в тому числі у випадку встановлення тимчасової стійкої часткової працездатності або повної втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1985 року позивач працює на підприємстві ПАТ НКМЗ. З 1985 по 2003 рік він працював за професією обрубника, зайнятого на обробці лиття наждаком та вручну. Після отримання професійного захворювання 21.02.2008 року він працював слюсарем - ремонтником. 26.02.2013 року він звільнився з роботи. 30.04.2003 року у зв'язку з професійним захворюванням на нього був складений Акт розслідування професійного захворювання за професією обрубник на наждак ах та вручну. 02.06.2003 року позивача було обстежено на МСЕК серія ДОН-01 №066465, де встановлено 30% втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності та встановлені додаткові види допомоги: санаторно - курортне лікування з переоглядом. 09.06.2003 року позивач звернувся із заявою до відділення Фонду про призначення йому страхових виплат. Починаючи з 16.06.2003 року відділення Фонду призначило виплати, а саме: одноразову допомогу в розмірі 10640грн. та щомісячну страхову виплату - 613,83грн., яка відповідно до ст.29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності" перераховується кожний рік з 1 березня наступного року. На теперішній час щомісячна страхова виплата складає 2 518,86грн. Крім того, відділенням Фонду провадиться призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні) у розмірі - 370,93грн.; витрати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 10189,89грн.; витрати на медичну та соціальну допомогу у розмірі - 1 428,59грн. Разом з тим, внаслідок ушкодження здоров'я, викликаного стійким захворюванням, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з тривалим лікуванням, фізичним болем, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відмовляється відшкодувати моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, але відшкодувати моральну шкоду відмовляється, посилаючись на недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, необґрунтованість розміру такої шкоди та відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди і стягнення таких сум з Фонду. Враховуючи викладене, та з огляду на те, що позивачу безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності (30%), виходячи з положень ст.21 та ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди саме цим відповідачем. Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров'ю та про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, строки позовної давності не поширюються. Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі крім, випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а тому зазначені норми не можуть бути підставою для відмови у праві на відшкодування моральної шкоди до їх прийняття. Крім того, доводи представника відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не встановлений висновком МСЕК - безпідставні і не ґрунтуються на законі, який не передбачає обов'язковість висновків МСЕК в даному випадку. Вже сам факт ушкодження здоров'я позивача і втрата ним працездатності свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи глибину моральних страждань позивача з приводу ушкодження його здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суттєвість змін укладу його життя, який ніколи не відновиться до нормального стану, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача 10000грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст.15,21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року № 1-9/2004, п.3ч.1ст.268 ЦК України,

Outcome: approved