Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради, про усунення перешкод у користуванні правом власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Перебуваючи в дружніх відносинах з [PERSON], на прохання останньої, з 07.10.2014 року зареєстрував її в своїй квартирі за вищезазначеною адресою. Однак, [PERSON] за зазначеною адресою, в його квартирі ніколи не проживала, її речі відсутні. Внаслідок того, що останні півроку він не підтримує стосунки з [PERSON], він запропонував їй знятися з реєстрації в його квартирі, але та відмовилась. У зв'язку з тим, що реєстрація відповідача, яка не є членом його сім'ї, не проживає та ніколи не проживала в зазначеній квартирі, порушує його права, як власника, вважає, що відповідач є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судові засідання 02.06.2017 року, 13.06.2017 року не з'явилась, була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки не повідомила, заперечення проти позову не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 2003 року мешкає в будинку [ADDRESS], з позивачем [PERSON] підтримує сусідські, товариські стосунки, знає відповідачку [PERSON], яка мешкає в сусідньому будинку. Те, що відповідачка зареєстрована в [ADDRESS] не знав, щоб [PERSON] приходила до [PERSON], не бачив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона протягом 15 років проживає в [ADDRESS], з позивачем [PERSON] знайома, підтримує сусідські, товариські стосунки, знає відповідачку [PERSON], яку бачила пару раз в 2014 році, в квартирі [PERSON] [PERSON] ніколи не проживала. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Вказане підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2934, відповідно до якого [PERSON] за договором купівлі-продажу набув право власності на квартиру [ADDRESS] та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], що знаходиться у власності. Крім позивача, в квартирі за адресою: [ADDRESS] також зареєстрована відповідач - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації Виконавчого комітету Токмацької міської ради за № 10-06/1873 від 24.05.2017 року, відповідно до якої, [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою з 07.10.2014 року по теперішній час. Згідно акту Житлово - будівельного кооперативу «Магаданський» від 15.05.2017 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 01.01.2015 року. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад строки встановлені законом без поважних причин. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України позивач набув право власності на законних підставах, до яких відноситься договір купівлі-продажу та має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Відповідач за вказаною адресою не проживає без поважної причини з 2015 року, будь-якої домовленості про збереження житлової площі за період його не проживання не існує. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в зазначеному житловому приміщенні з 01.01.2015 року, і це є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved