Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування Бахмацької міської ради Чернігівської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.10.2001 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року подружжя припинило шлюбні відносини через несумісність характерів, різні погляди на життя, суперечки та сварки. Вказані обставини унеможливлюють подальше спільне життя сторін, а тому [PERSON] просить шлюб розірвати. Разом з тим, позивач просить визначити місце проживання їх сина [PERSON], [INFO] разом з ним, оскільки відповідач самоусунулася від виховання дитини, а він, як батько, має змогу більше навчити сина та допомогти його становленню. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що з [PERSON] він одружився в 2001 році, він шлюбу у них є син [PERSON], 2003 року народження, який наразі проживає разом з ним в [ADDRESS]. Протягом подружнього життя, внаслідок нестерпного характеру відповідача, у них з дружиною постійно виникали сварки та скандали. В вересні 2013 року [PERSON] пішла жити до своїх батьків в [ADDRESS], хоча іноді приходить до них із сином в гості. Запевнив, що не хоче бачити відповідача своєю дружиною, тому просить шлюб розірвати і визначити місце проживання дитини разом з ним в [ADDRESS], оскільки він, як батько, може дати дитині краще виховання, належним чином забезпечити сина, створити йому добрі житлово-побутові умови. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, запевнила, що з наслідками визнання позовних вимог ознайомлена і пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем, повністю погодилася з обставинами викладеними у позові, вказала, що жити з позивачем вона не може, оскільки у них різні характери. Дана обставина зумовила те, що вона у вересні 2013 року змушена була піти жити до своїх батьків в [ADDRESS], хоча періодично відвідує сина, який залишився проживати з позивачем в [ADDRESS]. У неї з сином склалися гарні стосунки, вони часто разом готують домашні завдання, проте вважає, що дитині буде краще залишитися з батьком, оскільки у нього кращі житлово-побутові умови, ніж у неї. Представник третьої особи в судовому засіданні 18.03.2015 року пояснила, що органом опіки і піклування було прийнято висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з його батьком [PERSON], який затверджений рішенням виконавчого комітету Бахмацької міської ради № 39 від 27.02.2015 року. Даний висновок було прийнято з огляду на пояснення сторін та самої дитини, яка виявила бажання проживати разом з батьком. Заслухавши пояснення учасників провадження, думку дитини, яка відповідно до положень ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року була заслухана в судовому засіданні і виявила впевнене бажання проживати разом з батьком, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 20.10.2001 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бахмацького районного управління юстиції за актовим записом № 130. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який разом з батьком - позивачем по справі, зареєстрований і проживає в [ADDRESS]. (а.с.8-11). Відповідач [PERSON] до 09.02.2015 року була зареєстрована за вищевказаною адресою, проте наразі знялася з реєстрації і проживає [ADDRESS] (а.с. 38,53). В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2013 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільних інтересів та спору щодо розподілу майна не мають. За даних обставин шлюб між ними носить формальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі, які є батьками неповнолітнього [PERSON], проживають окремо, дитина проживає разом з батьком. Позивач є власником будинку в [ADDRESS] (а.с.42-49). Згідно акта обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] від 24.02.2015 року вбачається, що сім»я складається із трьох осіб: мати - [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], батько - [PERSON] та син - [PERSON] Будинок газифікований, має три кімнати, кухню, ванну, хол, для дитини відведена окрема кімната, яка умебльована сучасними меблями, наявний комп»ютер, книги. Згідно акта обстеження житлово-побутових умов [PERSON] в [ADDRESS] від 16.03.2015 року, вбачається, що в будинку за вказаною адресою проживають позивач та його неповнолітній син [PERSON], 2003 року народження, будинок благоустроєний, для дитини обладнана окрема кімната, де є ліжко, письмовий стіл, комп»ютер; санітарний стан житла добрий, наявний ремонт, у будинку тепло, охайно, взаємовідносини батька з сином теплі, доброзичливі, дружні (а.с.37). Згідно акта обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 16.03.2015 року в [ADDRESS], вбачається, що в будинку проживають пенсіонери [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] (а.с.38). Згідно висновку органу опіки та піклування Бахмацької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №39 від 27.02.2015 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], 2003 року народження разом з його батьком - [PERSON] (а.с.26). Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 року (далі Конвенція), визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.157 СК України, згідно з якими питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ст. ст. 160, 161 СК України, визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Окрім цього принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Вказана стаття СК України не передбачає вікової межі для обов'язку суду вислухати дитину при вирішенні спору щодо її виховання, місця проживання, навпаки вона зумовлена ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якої Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При ухвалені рішення, суд бере до уваги і керується думкою неповнолітнього [PERSON] стосовно його бажання проживати разом з батьком, оскільки у позивача з сином добрі стосунки, хлопчик любить тата, який створив йому гарні умови проживання та виховання, окрім того, за місцем проживання батька у дитини вже створені певні соціальні зв»язки з однолітками. Оскільки виходячи з рівності прав та обов'язків [PERSON] та [PERSON] щодо їх неповнолітньої дитини [PERSON], 2003 р.н., при визначенні його місця проживання, суд повинен діяти виключно в інтересах дитини, то враховуючи те, що позивач виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, ніж відповідач, дитина має особисту прихильність до батька, рівень матеріального забезпечення та сукупність морально-психологічних та етичних якостей якого забезпечить створення належних умов для виховання та розвитку сина, він сприяє його успішному навчанню, має з дитиною довірливі дружні стосунки, розуміє важливість спілкування дитини з матір'ю та сприяє участі матері у вихованні сина, орган опіки та піклування Бахмацької міської ради надав суду висновок про доцільність проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON], тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про визначення місця проживання разом з ним дитини є обґрунтованою. Крім того, суд зауважує, що при визначенні місця проживання дитини з батьком, хлопчик не змінює свого постійного місця проживання та навчання, що відповідає його інтересам щодо стабільності адаптації у соціумі, а батько не чинить перешкод у спілкуванні сина з його матір'ю . Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні. Позивачем понесені та документально підтверджена сплата судового збору, яка відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved