Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

[PERSON] , 11.03.2019 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що з останнім вдруге 17.08.2016 зареєстровали шлюб у Личаківському районному у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №175, у шлюбі мають повнолітніх дітей, що спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, як наслідок тривалий час проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2019, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю на розгляд Городоцькому районному суду Львівської області. Ухвалою судді від 07.05.2019 провадження у справі відкрито. Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, окрім цього пояснила, що понад два роки з відповідачем проживають окремо, з цього часу припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, що відповідач матеріально не забезпечував сім`ю, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Заперечує проживання з відповідачем у майбутньому однією сім`єю, просить позов задовольнити. [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву не надіслав, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у суді позивачка (а.с. 26, 33). Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 17.08.2016 шлюб у Личаківському районному у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №175, у шлюбі мають троє дітей, які є повнолітніми, сторони понад два роки проживають окремо, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у суді настоює на розірванні шлюбу, заперечує можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №905873 від 27.09.2016, [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю 1 групи, а відповідно має право на пільги, встановлені законодавством України. За положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved