overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

29.10.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона, згідно договору купівлі-продажу від 18.02.2005 року, є власником квартири [ADDRESS]. В даний час у вищезазначеній квартирі зареєстрований її син - відповідач [PERSON], який з серпня 2013 року в зазначеній квартирі не проживає. По теперішній час [PERSON] жодного разу за вказаною адресою не з'являвся. В наслідок того, що відповідач фактично в квартирі не проживає, комунальні платежі, які на нього нараховуються не сплачує, тим самим перешкоджає позивачу у здійсненні її права власності на житло, зокрема вільно володіти та користуватися квартирою. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Тернівський РС ДМС у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] по вказаній адресі. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Тернівського районного сектору Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена завчасно та належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], - а.с.4, 5. У вищевказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON] - відповідач по справі, - а.с.6. Згідно акту ТОВ "УЮТ-2011" від 21.10.2014 року, [PERSON] з серпня 2013 року за вказаною адресою не проживає, - а.с.7. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, слід визнати [PERSON] таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Тернівський РС ДМС у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] по вказаній адресі. На підставі ст.405 ч.2 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

29.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 29.10.1994 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання у них народилися син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Із-за несумісності характерів, різних поглядів на життя, спільне проживання з ним стало неможливим. Протягом останніх трьох з половиною років спільно з відповідачем не проживають. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що на протязі більше як 3 роки спільно з відповідачем не проживає, відповідач утворив іншу сім'ю, в іншому шлюбі у нього народилася дитина, тому збереження шлюбу між ними неможливе. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачкою та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони, на протязі більше ніж три роки, спільно не проживають, зв'язків не підтримують, відповідач утворив іншу сім'ю, тому збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

29.10.2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач посилався на те, що 26.05.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з жовтня 2014 року сторони припинили спільне проживання, син мешкає з ним, спроби поновити сімейні стосунки позитивного результату не дали, прохає розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що 26.05.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з жовтня 2014 року сторони припинили спільне проживання, син мешкає з ним, спроби поновити сімейні стосунки позитивного результату не дали, прохає розірвати шлюб. Відповідач позов визнала, суду пояснивши, що не заперечує проти розірвання шлюбу, прохає залишити їй прізвище "[PERSON]". Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини: 26.05.2006 року сторони зареєстрували шлюб актовим записом №03 Успенівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 26.05.2006 року (а.с.8). [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданого Успенівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області 27.06.2006 року (а.с.9). З жовтня 2014 року сторони мешкають окремо. Син мешкає з позивачем. Спору щодо майна подружжя і виховання сина у сторін не має. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як заявлений одним з подружжя, сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст.55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. А тому суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами і доведений наданими доказами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати при звільненні. 25.12.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 6319 грн. 26 коп. та 5000 грн (одну тисячу грн.) моральної шкоди, а всього 11319 грн.26 коп, стягнуто з Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2014 року по 29.10.2014 року складає 5523 грн. 78 коп., стягнуто з Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. Та судом не було вирішено питання в повному обсязі питання про судові витрати. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися завчасно і належним чином. Представник відповідача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні питання поклалася на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути питання про винесення додаткового рішення суду без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність винесення додаткового рішення суду з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позовну заяву [PERSON] до Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою про стягнення заробітної плати при звільненні було задоволено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2014 року. У даному рішенні не вирішено питання про стягнення з Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою на користь держави судових витрат за вимогу немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. За цими ж правилами суд при винесенні рішення в порядку ст.. 88 ЦПК України повинен вирішити питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

29.10.2014 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 3413 грн. 12 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № 003-03525-120411 від 12 квітня 2011 року відповідачу було надано кредит шляхом відкриття держателю відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення цього договору ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2870 грн. 60 коп. Однак зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 10 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 3413грн. 12коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 003-03525-120411, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит шляхом відкриття держателю відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення цього договору ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2870 грн. 60 коп. строком на 364 календарні дні (а.с.3). Відповідно до п.3.6 Кредитного договору відповідач зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах. Зобов'язання передбачені кредитним договором відповідач не виконав. Станом на 10 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 3413 грн. 12 коп. (а.с.8). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Тобто позовні вимоги є законними та обґрунтованими матеріалами справи. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

29.10.2014 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4389 грн. 64 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № 003-03527-150311 від 15 березня 2011 року відповідачу було надано кредит шляхом відкриття держателю відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення цього договору ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. Однак зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 10 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 4389 грн. 64 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 березня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 003-03527-150311, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит шляхом відкриття держателю відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення цього договору ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99% річних, а також платою за обслуговування рахунку позичальника 9 грн. 90 коп. в місяць (а.с.3-4). Відповідно до п.3.6 Кредитного договору відповідач зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах. Зобов'язання передбачені кредитним договором відповідач не виконав. Станом на 10 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 4389 грн. 64 коп. (а.с.8). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Тобто позовні вимоги є законними та обґрунтованими матеріалами справи. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

29.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. На протязі останніх семи років відповідач зловживав спиртними напоями, внаслідок чого у подружжя постійно виникали сварки, в ході яких відповідач вдавався до заходів фізичного насилля у відношенні до позивачки. Їхня сім'я розпалася остаточно, примирення між ними неможливо, так як це суперечить інтересам позивачки. Розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивачка не з'явилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом подання оголошення в газету "Рідне Прибужжя" редакції №3 від 21 січня 2016 року, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 1985 року Палацом урочистих подій міста Миколаєва був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.11.1985 року, актовий запис № 1824. Від шлюбу подружжя має двох дорослих дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним записом в паспорті позивачки. Їхня сім'я розпалася, а шлюбні відносини фактично припинені. Останні сім років відповідач почав зловживати спиртними напоями, внаслідок чого у подружжя постійно виникали сварки, в ході яких відповідач вдавався до заходів фізичного насилля у відношенні до позивачки, чим завдавав їй страждань фізичного та психологічного характеру. Сторони досі мешкають під одним дахом, але сумісно не проживають, не ведуть спільного господарства, стали практично чужими людьми, тому шлюб носить виключно формальний характер. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам позивачки. Шлюбні стосунки фактично припинилися. Примирення між сторонами неможливе. Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». За такого, суд вважає, що їх сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

29.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що 28.07.2014 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Малокопанівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 1. Подружнє життя не склалось. Шлюбні відносини між ними припинено з листопада 2015 року, спільне господарство не ведуть. Подальше проживання та збереження шлюбу не можливе. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити за нею дошлюбне прізвище "Ласкорунська". Заслухавши сторони, дослідивши матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Із матеріалів справи судом встановлено, що 28.07.2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КГ № 090911, актовий запис № 1 (а.с. 5). Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтуєтья на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. В судовому засіданні судом сторони підтвердили, що їхній шлюб розпався, фактично шлюбні відносини припинилися з листопада 2015 року. Подальше примирення між ними не можливе, виявили спільне бажання на його розірвання. В звязку з цим суд вважає, що зберегти сімю не видається можливим, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до норм ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні відповідачка виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище «Ласкорунська», тому суд вважає необхідним змінити її прізвище після розірвання шлюбу.

Outcome: approved