Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. Позов мотивує тим, що 21 жовтня 2014 року він придбав у Відповідача транспортний засіб - автомобіль марки-моделі ГАЗ-21 И, випуску 1961 року, тип транспортного засобу - легковий, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ ДАІ УМВСУ м.Тячів в Закарпатській області 11.12.1987 року. У зв'язку із тим, що Відповідач не міг в силу певних обставин відразу звернутися в Державтоінспекцію для проведення процедури зняття автомобіля з реєстраційного обліку, оскільки документи, необхідні для подальшого зняття з реєстраційного обліку та послідуючого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаного майна, ще не були готові, а Відповідачу терміново потрібні були кошти, [PERSON] запропонував йому укласти Договір купівлі-продажу в простій письмовій формі. Як наслідок, між Продавцем та Покупцем 21.10.2014 року був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Згідно п.3 даного договору ними була визначена вартість вищезазначеного відчужуваного Відповідачем автомобіля в розмірі 16600 гривень, які Позивач після підписання договору виплатив Відповідачу, про що [PERSON] 21 жовтня 2014 року була написана розписка про отримання зазначених коштів. Після підписання ними договору купівлі-продажу і після отримання Відповідачем в повному обсязі грошової суми за проданий автомобіль, Відповідач передав [PERSON] автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт автомобіля) як підтвердження набуття права власності на майно, а також запевнив Позивача, що невдовзі підготує всі необхідні документи для зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку Державтоінспекції та послідуючим нотаріальним оформленням договору купівлі-продажу транспортного засобу. Таким чином, всі покладені на нього Договором зобов'язання, Позивач виконав. Отже, [PERSON] вважає, що договір був укладений і набрав чинності з моменту підписання, тобто з 21 жовтня 2014 року. Однак, після виконання Позивачем умов договору, [PERSON] почав ігнорувати численні звернення з'явитися до Державтоінспекції та нотаріальної контори для подальшого зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, при цьому не заперечує, що продаж автомобіля, який являється предметом позову, відповідає його справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов. Враховуючи, що Позивач не може добровільно врегулювати спір щодо придбаного майна, тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21 жовтня 2014 року, укладений між [PERSON] (Покупцем) та [PERSON] (Продавцем), а також визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль марки-моделі ГАЗ-21 И, випуску 1961 року, тип транспортного засобу - легковий, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ ДАІ УМВС України м.Тячів в Закарпатській області 11.12.1987 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, у заяві, наданій суду, не заперечив щодо задоволення позовних вимог та розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами суд приходить до наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дані правовідносини регулюються цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Нормами статті 218 Цивільного кодексу України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який насправді вони вчинили і якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом, зокрема ст.657 ЦК України, не передбачено обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", - передбачено, що купівля-продаж транспортних засобів здійснюється шляхом письмового договору. Судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року між [PERSON] (як Продавцем) та [PERSON] (як Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки-моделі ГАЗ-21 И, випуску 1961 року, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], кузов [NUMBER], що зареєстрований зареєстрований та перебуває на обліку в МРЕВ ДАІ УМВСУ в м.Тячів в Закарпатській області з 11.12.1987 року. Згідно п.3 даного договору сторонами була визначена вартість вищезазначеного відчужуваного автомобіля в розмірі 16600 гривень. Своїм підписом під цим договором Продавець підтвердив факт повного розрахунку за проданий транспортний засіб і відсутність до Покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Тоді ж - 21 жовтня 2014 року [PERSON] була написана розписка про отримання від [PERSON] грошей в повному обсязі за проданий автомобіль ГАЗ 21 И, 1961 року випуску. Судом встановлено, що після підписання сторонами договору купівлі-продажу і отримання Відповідачем в повному обсязі грошової суми за проданий автомобіль, [PERSON] передав [PERSON] автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт автомобіля) як підтвердження набуття права власності на майно, а також запевняв Позивача, що невдовзі підготує всі необхідні документи для зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку Державтоінспекції та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Таким чином, всі покладені на Позивача Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 21 жовтня 2014 року, [PERSON] виконав. Однак, як було встановлено в ході розгляду справи після виконання позивачем умов договору, [PERSON] почав ігнорувати численні звернення [PERSON] з'явитися до Державтоінспекції та нотаріальної контори для зняття з реєстраційного обліку автомобіля та укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно ч.2. ст.219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. За правилами ч.2.ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, було досягнуто домовленості щодо усіх умов договору, були виконані всі обв'язки сторін за цим договором, позивач (покупець) передав обумовлену суму коштів за автомобіль, а його власник - Відповідач прийняв оплату та передав Позивачу автомобіль, ключі від нього та документи. З огляду на вищезазначене є підставною та такою, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 жовтня 2014 року, що був укладений між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем), а також позовна вимога про визнання права власності за позивачем на транспортний засіб - автомобіль марки-моделі ГАЗ-21 И, випуску 1961 року, тип транспортного засобу - легковий, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ ДАІ УМВС України м.Тячів в Закарпатській області 11.12.1987 року. Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задоволити. Питання про стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: approved