Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначив, що 08.08.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис №8113, яким було звернено стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № SАМDN03000023628178 від 24.09.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 17.05.2017 року грошових коштів у сумі 65 725,18 грн.Згідно виконавчого напису заборгованість стягнута за період з 24.09.2008 по 17.05.2017р.р. Дніпровським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження відносно позивача, про звернення стягнення на грошову суму у розмірі 65 725,18 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, нотаріус не перевірив наявність повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення та спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги, тому позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса №8113 від 08.08.2017 таким, що не підлягає виконанню. Позивачв судове засідання не з'явився, надав суду письмову заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк» та письмовийвідзив на позов, вказуючи, що вважає позовну заяву необґрунтованою, а позовні вимоги незаконними, оскільки діючим порядком вчинення виконавчих дій не передбачено обов'язкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором будь-яких інших, не передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172 документів, а також й обов'язкове витребування нотаріусом інших документів або пояснень сторін, та зі свого бокудля вчинення виконавчого напису банк надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують заборгованості за кредитним договором. Діючим порядком вчинення нотаріальних дій встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012р. №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. З урахуванням цього, вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, а подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства України, що свідчить про спростування доводів позивача, оскільки якщо [PERSON] дійсно виконав належним чином грошові зобов'язання перед Кредитором/Банком, то в порядку ст. 545 ЦК України отримав би від Банку документ/довідку про одержання виконання в повному обсязі за договором та надав би його суду, однак вищевказаний документ у позивача відсутній,бо грошове зобов'язання за договором перед Приватбанком існує до сьогодні, тому зобов'язання Позичальника за кредитним договором та рішення суду не виконані, а договір дії до повного виконання зобов'язань сторонами, тому у приватного нотаріуса були наявні всі правові підстави для вчинення виконавчого напису. На підставі вищевказаних обставин, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивач надав суду письмові заперечення на відзив АТ КБ «Приватбанк», в яких зазначив, що обставини викладені у відзиві є необґрунтованими, оскільки вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме, заборгованість за укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором стягнута в повному обсязі ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2015; без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу; порушено порядок здійснення виконавчого напису - відсутні належні і допустимі документальні докази на підтвердження факту направлення вимоги або повідомлення про наявність заборгованості позивачеві, рекомендованим листом у встановленому порядку не повідомлявся. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку па підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розмірусум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дійнотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться убезспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, та тим самим здійснив повторне стягненнязаборгованості. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з'явився, надавсуду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ЗАТ Комерційний банк «Приватбанк» 24.09.2008 року було укладено кредитний договір № SАМDN03000023628178. 15.07.2013 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» по справі № 1365/2013 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто 27016,24 грн., суму витрат пов'язаних з розгляду справи в третейському суді в розмірі 500 грн та судовий збір за подання заяви про видачу виконавчого листа у сумі 229,40 грн., а всього 27745,64 грн. 02.02.2015 року на виконання заяві ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №200/14669/13-ц від 31.10.2013р. (а.с.7). Однак,08.08.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 8113, яким було звернено стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» невиплачених у строк відповідно до умов Кредитного договору № SАМDN03000023628178 від 24.09.2008 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 17.05.2017, грошових коштів у сумі 65 725,18 грн.з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 056,98 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 45 668,20 грн., стягнення здійснюється за період з 24 вересня 2008 року по 17 травня 2017 року (а.с.6). 23.01.2017 Постановою ВП №556000716 державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, Москаленко Л.П. від 23.01.2018 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №8113 виданого 08.08.2017 року про стягнення з суботи 65725,18 грн., а також про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 6572,52 грн. (а.с. 20). В межах даного виконавчого провадження, 30.06.2018 року належний позивачу транспортний засіб «ЗАЗ 110216» державний реєстраційний номер [NUMBER] був затриманий відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.256-2 КУпАП для подальшої передачі до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для подальшої реалізації (Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 30.06.2018) (а.с.19). У відповідності до ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 01.11.2011 рік, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Як випливає з положення ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», для виконання судових рішень встановлюються строки, перебіг яких починається з наступного дня після набрання рішення законної сили. Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У пунктах 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, в лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав виконавчий лист в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровськ від 31.10.2013р., тобто з пропуском встановленого 1-річного строку його пред'явлення до виконання, однак до суду із заявами про поновлення пропущеного строку пред'явлення до виконання виконавчого документа не звертались. Замість цього, в серпні 2017 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса та отримав виконавчий напис на ту ж саму суму заборгованості за тим самим кредитом. Суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 65725,18 грн.за кредитним договором №SАМDN03000023628178 від 24.09.2008 - не є безспірною, оскільки заборгованість в розмірі 27016,24 грн. стягнуто за рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» по справі №1365/2013 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.07.2013р., та 31.10.2013р. задоволено заяву банку про видачу виконавчого листа за цим рішенням, який банк отримав тільки в лютому 2015 році (майже через півтора роки), однак в 2017 році Банк повторно отримав виконавчий документ, виданий вже нотаріусом, за тим же самим кредитним договором на ту ж саму суму заборгованості за тілом кредиту, тільки вже із нарахування 45668,20 грн. заборгованості за відсотками за період часу з 24.09.2008р. по 17.05.2017р., з моменту укладення договору, а не здати ухвалення рішення третейського суду в 2013 році, тобто більше ніж за 5 років з момент у укладення договору. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнуто заборгованість, що утворилася за період понад 8 років (з 24.09.2008 року по 17.05.2017 року), що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Нарахування та стягнення до сплати суми заборгованості за відсотками за період з 24.09.2008 року по 17.05.2017 року, тобто за вісім років сім місяців двадцять три дні, замість того щоб рахувати цей період з моменту стягнення суми заборгованості по кредиту за рішенням третейського суду 15.07.2013 року (а це 3 роки 10 місяців 3 дні), здійснено також в порушення приписів ЦК України, які встановлюють строки позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми заборгованості та відсотків. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Крім того, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку. Із наданих документів вбачається, що нотаріусу був наданий Розрахунок заборгованості боржника станом на 17.05.2017 р. з урахуванням заборгованості за кредитом та відсотками, та не було надано первинні бухгалтерські документи. Отже, наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. Відповідачем також не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, тому наявні правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн.

Outcome: approved