Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

31 травня 2019 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] , [PERSON] і Фермерського господарства «Аргумент», в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 09.01.2019 року №75/0/14-19-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,65 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Просить скасувати у Державному реєстрацію речових прав на нерухоме майно запис №29901805 від 15.01.2019 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] за [PERSON] . Також просить витребувати у Фермерського господарства «Аргумент» (ЄДРПОУ 39950359) у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастра у Миколаївській області вище вказану земельну ділянку та стягнути з відповідачів судовий збір. 03 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, розпочате підготовче провадження, розпочате підготовче провадження, що завершене 27 червня 2019 року. В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що відповідач [PERSON] повторно звернувся до органу виконавчої влади за отриманням безоплатно з земель державної чи комунальної власності земельної ділянки одного і того ж виду призначення, при цьому вже використавши раніше максимально визначений Земельним кодексом розмір даного виду земельної ділянки, а відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, не перевіривши використання [PERSON] раніше цього права, безпідставно надало дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, потім затверджено цей проект та передано у власність [PERSON] земельну ділянку для особистого селянського господарства площею 1,65 га ріллі, що є порушенням ч.1 ст.121 Земельного кодексу України. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач - Управління Держгеокадастру в Миколаївській області посилалося на зловживання своїм правом з отримання земельної ділянки відповідачем [PERSON] , який не повідомив про використане ним право на отримання безоплатно земельної ділянки одного й того ж виду в максимальних розмірах, а перевірка такого на Управління вимогами ЗК України не покладено. Посилаючись на зловживання своїми правами відповідачем [PERSON] , Управління Держгеокадастру вважає, що судові витрати про справі має бути в повному обсязі покладено на відповідача [PERSON] . Прокурор Петрова Т.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви. Відповідач - Управління Держгеокадастру свого представника до суду не направило, однак про дату, час та місце судового засідання повідомлений належно, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 93). Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно. Відзиву на позовну заяву також не надіслав (а.с. 91). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Відзиву на позовну заяву також не надіслав. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належно (а.с. 89). Відповідач Фермерське господарство «Аргумент» свого представника до суду не направило, відзиву на позовну заяву не надіслало. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений належно (а.с. 94). За вказаного, відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представників. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1ст.116 Земельного кодексу України (далі ЗК), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За положеннями ч.3 цієї ж статті, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст.116 ЗК передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Вказані норми, визначені ст.121 ЗК, та норма земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить не більше 2,0 гектара. Відповідно до п.14 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Відповідно до постанови КМУ від 7 червня 2017 року №413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», визначено стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Суть даної постанови зводиться до того, що обласні органи Держгеокадастру при розпорядженні земельними ділянками державної власності зобов`язані враховувати пріоритет їх передачі учасникам антитерористичної операції, тобто особам, які визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно даної постанови, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність у межах норм безоплатної приватизації повинні: визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області (крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 (що стосується прав осіб з інвалідністю внаслідок війни) Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Тобто учасники АТО мають пріоритетне (першочергове), а не додаткове право на отримання земельної ділянки. Зі змісту наданих письмових доказів слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Підстава виникнення права - наказ Головного Управління Держгеокадастру у Київській області №10-11834/15-18-сг, виданий 28.12.2018 р. Відомості внесено до Реєстру 08 січня 2019 року (а.с.22). Отже, з отриманням вище вказаної земельної ділянки [PERSON] використав в повному обсязі, тобто в граничних нормах (ст. 121 ЗК), своє право на безоплатне отримання земельної ділянки з земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідно до заяви [PERSON] , в січні 2019 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із проханням про надання дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, як учасник АТО. При цьому у своїй заяві зазначив, що право на безоплатну приватизацію по вище вказаному цільовому призначенню не використав (а.с. 25, 27). Наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 12.11.2018 року №7852/0/14-18-СГ, було надану [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтованою площею 1,65 га ріллі, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 26). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 09 січня 2019 року №75/0/14-19-СГ, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку площею 1,6500 га кадастровий номер [NUMBER] із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с. 24). Жодна з вказаних земельних ділянок не належать до земельної частки (паю), отже положення ч.2 ст. 121 ЗК на дані правовідносини не розповсюджується. Згідно ст. 15-1 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 122 ЗК передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Проте, виходячи з положень, наведених вище норм матеріального права, прийняте відповідачем - головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області рішення, зокрема наказ від 09 січня 2019 року №75/0/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,6500 га для ведення особистого селянського господарства, не ґрунтується на нормах закону, адже суперечить вимогам ст.121 Земельного кодексу України та рівності прав громадян в отриманні державного чи комунального майна у власність, а тому, відповідно до положень ст. 155 ЗК України, ст.393 ЦК України, має бути визнаний незаконним та скасований. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 20), підставою виникнення права власності [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] є наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 09.01.2019 року №75/0/14-19-СГ, тобто реєстрація даного права є похідним від вказаного наказу, отже із визнанням даного наказу незаконним, підлягає скасуванню і проведена за ним державна реєстрація речових прав. Окрім того, без скасування даної реєстрації та витребування майна спірного майна, не може бути досягнуто захисту і відновлення порушеного права. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка була продана [PERSON] відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 01.02.2019 року, а останнім в свою чергу, спірна земельна ділянка передана в оренду Фермерському господарству «Аргумент» за договором від 05.02.2019 року (а.с. 16-19). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги до правочину, до яких відноситься, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності. З огляду на приписи ст. 655- 658 ЦК України право відчуження належить лише тій особі, яка у законному порядку набула права на річ та має право його відчужувати. У випадку визнання недійсними правовстановлюючих документів на земельну ділянку, виданих на ім`я [PERSON] , згідно із п. 1 ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] передав право власності [PERSON] . В той же час, відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У зв`язку із цим, необхідно розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках належить стягнути судові витрати по справі на користь прокуратури Миколаївської області. Щодо посилань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про стягнення витрат судового збору з [PERSON] в повному обсязі, як особи за цілеспрямованими діями якої введено в оману дане Управління з наявності права на отримання земельної ділянки, то суд вважає, що неповідомлення особою стосовно використаного права, не звільняє орган, відповідальний за розпорядження державним чи комунальним майном, від належного розпорядження цим майном відповідно до вимог Закону.

Outcome: approved