Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], Головного управління Держземагенства у Харківській області, Державної реєстраційної служби України в особі Реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області в якому просить: 1.Визнати незаконною відмову Головного управління Держземагенства у Харківській області, викладену в листі № 19-20-6-7335/0/9-15 від 30.03.2015 року у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу, розташованої за межами населених пунктів на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та передачі в оренду земельної ділянки площею 48.3883 га. 2.Визнати незаконним наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області від 12.08.2014 року №1840-Сг в частині надання [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення - сільськогосподарські угіддя (рілля), розташованої за межами населених пунктів на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 48,3883 га із кадастровим номером [NUMBER], зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014 року (реєстраційний номер об'єкта - нерухомого майна 62086563206). 3.Визнати недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON] в частині передання в оренду земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER], площею 48,3883 га, сільськогосподарські угіддя (рілля). 4. Скасувати запис про інше речове право №6997034 від 12.09.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після уточнення позовних вимог в цій частині просять скасувати рішення про державну реєстрацію іншого речового права за [PERSON] на підставі договору оренди землі від 10 вересня 2014 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON] в частині передання в оренду земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER], площею 48,3883 га, сільськогосподарські угіддя (рілля) та скасувати запис №6997034 від 12.09. 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.126-128). 5. Надати [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельну ділянку державної власності сільськосподарського призначення - сільськогосподарські угіддя (рілля), розташованої за межами населених пунктів на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 48,3883 га із кадастровим номером [NUMBER], зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014 року (реєстраційний номер об'єкта - нерухомого майна 62086563206) (надалі -Спірна земельна ділянка). Визнати, що судове рішення є підставою для відведення земельної ділянки в натурі та укладення договору оренди землі. Позов мотивують наступним. 24 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до ГУ Дежземагенства у Харківській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення Спірної земельної ділянки для ведення фермерського господарства. До заяви додав проект із землеустрою щодо цієї земельної ділянки, копію трудової книжки. Листом від 07.05.2014 № 19-20-6-5560/0/9-14 у задоволенні заяви було відмовлено з посиланням на те, що не були надані документи на підтвердження наявності освіти, здобутої в аграрного навчальному закладі. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02. 2015, відмова визнана незаконною. 16.05.2015 він повторно звернувся до ГУ Дежземагенства у Харківській області із аналогічною заявою. Листом №19-20-6-4850/0/9-15 від 27.02.2015 йому було знову відмовлено з посиланням на невідповідність наданих ним документів - у проекті землеустрою щодо відведення Спірної земельної ділянки представлено висновок від 23.11.2013 №1166-13 в той час як реєстрація земельної ділянки, згідно відміток Державного кадастрового реєстратора, здійснена раніше - 18.05.2013. З метою з'ясування цього питання він звернувся до відділу Держземагенства у Близнюківському районі Харківської області які листом №01/28/21 від 17.03.2015 пояснили, що 18.05.2013 ним ([PERSON]) було подано на реєстрацію проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Проте у наданих документах не було зазначено належність агровиробничих груп грунтів земельної ділянки, що відводиться, до особливо цінних. Через це було проведено державну реєстрацію земельної ділянки і видано витяг з Державного земельного кадастру НВ 630016282013 від 18.05.2013. Вважають що дату реєстрації земельної ділянки змінити неможливо. З цим роз'ясненням [PERSON] 19.03.2015 знову звернувся до ГУ Дежземагенства у Харківській області. 30.03. 2015 йому було знову відмовлено з аналогічних підстав. Разом із тим, 12.08. 2014 ГУ Держземагенства у Харківській області був виданий наказ №1840-СГ про надання [PERSON] Спірної земельної ділянки в оренду на строк 49 років. 10.09. 2014 між [PERSON] та ГУ Держземагенства у Харківській області укладено договір оренди цієї земельної ділянки. Посилаючись на ч.2 ст. 2, п.10. ч.1 ст. 16, ч.1 ст. 21, ст. ст.170,215 ЦК України, ч.ч.1, 6,13 ст. 123 ЗК України, ст.ст. 1, 50 ЗУ «Про землеустрій», вважають, що дії відповідача - ГУ Дежземагенства у Харківській є протиправними, а його вимоги такими що відповідають ст.ст. 122,124,134 ЗК України, ч.ч.3,4 ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство». Відповідач [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсним розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області (надалі - Близнюківська РДА) від 26.12. 2011 року №852 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства» (т.2 а.с. 153-157). Свою правову позицію обгрунтовуть наступним. [PERSON] на відповідній правовій основі отримав в користування на умовах оренди спірну земельну ділянку і продовжує її використовувати за цільовим призначенням. [PERSON] оспорює це його право, пред'явивши позов. Разом із тим [PERSON] не має права на Спірну земельну ділянку оскільки, звернувшись до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області з проханням про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства він ввів їх в оману. Так Фермерське господарство [PERSON] було зареєстроване ще 14 лютого 1997 року. При цьому він отримав безкоштовно в постійне користування земельну ділянку розміром 50,04 га. Отже як громадянин, фізична особа, він не мав права звертатися та отримати ще одну земельну ділянку для створення фермерського господарства. У його заяві не вказано на якому правовому титулі (власність, користування) він просить надати земельну ділянку. Крім того законом не передбачено надання земельної ділянки - «для створення фермерського господарства» як це зазначено у спірному розпорядженні Близнюківської РДА №852. Ухвалою суду від 02 березня 2016 року позови об'єднані в одне провадження (т.2 а.с.173-175). Ухвалою суду від 07.12. 2015 до участі у справі були залучені правонаступники відповідачів: Головного управління Дерземагенства у Харківській області - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області; Державної реєстраційної служби в особі Реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області - Близнюківське районне управління юстиції в Харківській області(т.2, а.с. 64-65). Ухвалою суду від 24 червня 2016 року провадження у справі в частині вимог до Близнюківського районного управління юстиції Харківської області закрите. Ухвала набрала законної сили (т. 3 а.с.85-88). Сторони про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Справа розглянута за участю представників: [PERSON] - [PERSON], [PERSON] - [PERSON] та за відсутності інших осіб, які беруть у ній участь, на підставі відповідних клопотань. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] на задоволенні первісного позову наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві з урахуванням уточнення. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, виходячи з обставин, викладених у письмових запереченнях проти зустрічного позову від 10.05.2016 які зводяться до наступного (т.3 а.с.120-124). Спірним розпорядженням Близнюківської РДА не порушуються права [PERSON] оскільки на момент його видання він жодних прав на цю земельну ділянку не мав. Земельна ділянка була надана йому в оренду пізніше. Вважають, що [PERSON], як фізична особа, отримавши раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і створивши таке господарство, не позбавлений права знову отримати земельну ділянку і створити нове фермерське господарство. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] на задоволенні зустрічного позову наполягав, а у задоволенні первісного позову просив відмовити повністю, посилаючись на підстави, викладені у зустрічній позовній заяві. Звертав увагу суду на те, що позивач [PERSON] намагається отримати ще одну земельну ділянку в обхід конкурсних процедур у своє користування як фізична особа для ведення фермерського господарства в той час як він уже таким своїм правом скористався раніше. Створене ним раніше фермерське господарство як юридична особа має право поряд з іншими і на рівних умовах претендувати на отримання додаткових земельних ділянок але виключно як юридична особа. Крім того підчеркнув, що Спірна земельна ділянка у користування надійшла його довірителю [PERSON] після відмови використовувати цю ділянку іншою особою - [PERSON] Це була сформована земельна ділянка, внесена до Державного реєстру речових прав. ГУ Держземагенства у Харківській області, з урахуванням уточнень, внесених [PERSON] до первісної позовної заяви, проти задоволення первісного позову письмово заперечувало, посилаючись на таке. Своїм листом №19-20-6-7335/0/9/-15 від 30.03. 2015 вони відмовили у задоволенні клопотання [PERSON] оскільки ним був наданий висновок державної експертизи землевпорядної документації від 23.12. 2013 №1166-13 в той час як державна реєстрація цієї земельної ділянки здійснена 18.05. 2013, тобто раніше. [PERSON] було рекомендовано для усунення виявлених недоліків звернутися до Державного кадастрового реєстратора, що здійснив реєстрацію цієї земельної ділянки. Тому поданий [PERSON] проект і був повернений на доопрацювання. Заперечуючи проти визнання незаконним наказу №1840-СГ від 12.08. 2014 в частині надання в оренду [PERSON] Спірної земельної ділянки, зазначають, що позивач безпідставно вважає незаконним надання земельної ділянки в оренду без складання заявником документації із землеустрою. В оскаржуваному наказі вказано, що Спірна земельна ділянка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02. 2014 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 62086563206). За ч.1 ст. 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою (т.2 а.с.104-106). ГУ Держгеокадастру у Харківській області правову позицію ГУ Держземагенства, правонаступником якого вони являються, своїми листами №532 від 18.12. 2015, №291 від 18.04. 2016 і іншими, підтримало (т.2 а.с.110,111, т. 3 а.с. 107-108). У задоволенні клопотання ГУ Держземагенства про закриття провадження в частині вимог [PERSON] про відмову Головного управління Держземагенства у Харківській області, викладену в листі № 19-20-6-7335/0/9-15 від 30.03.2015 року, ухвалою суду від 04.04. 2016 було відмовлено. Ухвала набрала законної сили (т.2 а.с. 207-210). У задоволенні заяв представника [PERSON] [PERSON] у закритті провадження за зустрічним позовом, ухвалами суду від 04.04. 2016 та 12.07. 2016 було відмовлено. Ухвали набрали законної сили (т. 2 а.с.227-229,т.3 а.с.146-149). Близнюківська районна державна адміністрація Харківської області своїм письмовим клопотанням від 21.06. 2016 просить справу розглянути за відсутності їх представника за наявними у справі матеріалами(т.3 а.с. 73). Вислухавши пояснення зазначених вище осіб, письмові заперечення на позов, письмові пояснення, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку що зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного позову необхідно відмовити повністю. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад позовів про визнання недійсним рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В постановах Верховного Суду України від 09.12.14 р. по справі № 31-308а14, від 11.11.14 р. по справі № 21-493а14, викладена така правова позиція: у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. В силу ст.360-7 ЦПК України такий висновок є обов'язковим для суду. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 12.08.2014 року №1840-СГ (т.3 а.с.109, 110) [PERSON] надано в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Алісівської сільської ради на території Близнюківського району Харківської області у тому числі і Спірна земельна ділянка площею 48,3883 га із кадастровим номером [NUMBER], зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 62086563206). Отже земельна ділянка була сформована і внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Це підтверджується і тим, що наказом №472 -СГ від 16.05. 2014 ГУ Дерземагенства у Харківській області Спірна земельна ділянка була надана в оренду гр. [PERSON](т.2 а.с.232). У зв'язку із відмовою [PERSON] від землі, наказом цього ж державного органу від 01.08. 2014 №1746-СГ, було припинено дію попереднього наказу - №472 -СГ від 16.05. 2014 (т. 3 а.с.24). Також судом встановлено, що між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON] укладено договір оренди від 10.09.2014 року щодо вказаних земельних ділянок в тому числі і спірної (т.3 а.с.112-115). Складено кадастровий план земельної ділянки, акт погодження меж земельної ділянки, акт прийому-передачі земельної ділянки відповідно до договору оренди, розрахунок розміру орендної плати(т.3 а.с.116-119). Виготовлена інша належна технічна документація (т.2 а.с.1-24). [PERSON] на час розгляду справи у суді використовує спірну земельну ділянку за призначенням. Ці обставини сторонами не заперечуються. Позивач [PERSON] вважає, що наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області від 12.08.2014 року №1840-СГ суперечить вимогам закону, оскільки рішення про виділення земельної ділянки прийняте без складення [PERSON] документації із землеустрою. Крім того вважають що реєстрація права власності на цю земельну ділянку не завершена. З таким твердженням позивача суд не погоджується, оскільки судом встановлено, що Спірна земельна ділянка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02. 2014 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 62086563206). Сам позивач у своїх вимогах просив скасувати такий запис. Доказів про те що реєстрація права власності на цю земельну ділянку не завершена, не надано. Крім того, за ч.1 ст. 123 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Отже підстави, зазначені позивачем [PERSON], не можуть бути визнані такими, що дають суду право визнати вищезазначений наказ №1840-СГ незаконним. Вимога позивача [PERSON] щодо визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON] 10.09.2014 року мотивована тільки тим, що він укладений на підставі незаконного наказу (наказ №1840-СГ). Судом цей наказ незаконним не визнається. На інші підстави недійсності правочину, відповідно до ст.ст. 215, 203 ЦК України, первісний позивач не вказує. Отже і в цій частині первісний позов задоволенню не підлягає. Щодо зустрічного позову про визнання недійсним розпорядження Близнюківської РДА від 26.12. 2011 року №852 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства», суд виходить з такого. Як встановлено у судовому засіданні, розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 26.12.2011 року №852 було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення тієї ж самої земельної ділянки, що в подальшому була виділена [PERSON] (т.1 а.с. 27). Відповідно до положень ч.1 ст.123 Земельного кодексу України, надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Згідно ч.4 ст.123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186- 1 цього Кодексу. У судовому засіданні з пояснень сторін та письмових заперечень на позов встановлено, що до теперішнього часу [PERSON] не погоджено проект землеустрою щодо відведення оскаржуваної земельної ділянки. ГУ Держземагенства свою відмову в погоджені проекту мотивувало і рекомендувало [PERSON] для усунення недоліків звернутися до Державного кадастрового реєстратора. Отже відмова не була остаточною (т.1 а.с. 113,114, 118-119). Також представник [PERSON] не заперечував той факт що [PERSON], ще до звернення до Близнюківської РДА з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, було отримано іншу земельну ділянку для створення фермерського господарства. Таке господарство ним було створене. На думку позивача [PERSON], він, як фізична особа, має право неодноразово отримувати від держави земельні ділянки для створення ним же нових фермерських господарств. З цим твердженням суд не погоджується і стає на сторону первісного відповідача-позивача за зустрічним позовом. Так спірне розпорядження Близнюківської РДА було прийняте внаслідок повторного звернення [PERSON] з приводу отримання земельної ділянки для створення фермерського господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. При цьому, згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про фермерське господарство», землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Також положенням ч.1 ст.31 Земельного кодексу України, визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Відповідно до положень ст.124 ЗК України України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їхніми повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Згідно ч.2 ст.134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Ч.1 ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи. При цьому, згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Отже, фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 року. Згідно ч.2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Таким чином спірне розпорядження Близнюківської РДА від 26.12.2011 року №852 за яким вдруге безкоштовно [PERSON] має бути передана земельна ділянка площею майже 50 га із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу), розташованих за межами населених пунктів Алісівської сільської ради для створення фермерського господарства, прийнято неправомірно і підлягає визнанню недійсним, що передбачено ст. 152 ЗК України яка у цьому випадку має приорітет над загальними нормами ЦК України. Крім того, в заяві [PERSON] від 21.11.2011 року не зазначено, з якою метою - у власність чи користування він просить надати в оренду земельну ділянку, через що така заява фактично не відповідає вимогам ч.2 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство». Так у своїй заяві він вказав що просить надати дозвіл на виготовлення проекту «щодо відведення земельної ділянки» для «ведення фермерського господарства». У спірному розпорядженні зазначено, що [PERSON] надається дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо «відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства» (т.1 а.с.122- 124). Отже розпорядженням вирішене питання про яке не йшлося у заяві [PERSON] Оскільки суд визнає зазначене розпорядження Близнюківської РДА недійсним, необхідно відмовити і у задоволенні інших вимог [PERSON], викладених у первісній позовній заяві, як похідних. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Верховний Суд України у своїй постанові від 24.02.2015 у справі №21-34а15 зазначив, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Оскільки первісним позивачем [PERSON], під час правомірного використання спірної земельної ділянки [PERSON], оспорюється це його право на використання землі, у [PERSON] і виникло право на захист у спосіб ним обраний. Таким чином суд відхиляє твердження [PERSON] про те, що його діями не порушені жодні права [PERSON] Правовідносини щодо спірної земельної ділянки які виникли між [PERSON] і [PERSON] щодо спірної земельної ділянки були предметом розгляду адміністративних судів але вони розглядалися за інших обставин, з інших підстав і в іншому складі осіб, а тому цих висновків суду не спростовують (т.1а.с.99-110,125-128, т.2 а.с137,143,т.3а.с. 125-129,136,137.)

Outcome: approved