Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з врахуванням уточнень зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. 16 вересня 2008 року шлюб з відповідачем було розірвано, дитина залишилась проживати разом з позивачкою. У теперішній час виникла необхідність у виїзді позивачки разом із дитиною до Російської Федерації для відвідування родичів, однак у добровільному порядку відповідач відмовляв за проханням позивачки у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, місце знаходження батька дитини на даний час невідоме, Костянтинівським МВ ГУМВС України в Донецькій області зведено розшукову справу від 20 серпня 2015 року № 2/14287. Позивач має можливість організувати відпочинок та оздоровлення доньки у родичів, але цьому перешкоджає відсутність згоди батька дитини на виїзд дитини за межі України. Позивач просить надати дозвіл на виїзд за межі України громадянці України [PERSON], [INFO] до Російської Федерації на термін з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2017 року у супроводі матері - [PERSON] без згоди та супроводу батька - [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала та уточнила заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини та зазначила, що з метою організації відпочинку та оздоровлення дитини, вона бажає тимчасово поїхати із донькою до Російської Федерації, а саме до м. Майкоп Краснодарського краю, де мешкають її родичі, що запрошують її, в тому числі, телеграмою від 05 жовтня 2015 року (а.с. 29, 33). Просила надати дозвіл на виїзд за кордон дитині - [PERSON], [INFO]строком від дня набрання рішенням суду законної сили по 13 жовтня 2017 року у супроводі матері без згоди та супроводу відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України шляхом публікації оглошення у пресі (а.с. 36). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради у судове засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив, не надав витребуваний судомвисновок комісії Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради про доцільність надання дозволу на виїзд за межі України дитини у супроводі матері без згоди та супроводу батька, при цьому був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідно до розписки про одержання судової повістки (а.с. 26). Враховуючи, що оскільки участь органу опіки та піклування при розгляді судом даної категорії спорів в силу вимог ч.4 ст. 19 СК України не є обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого представника органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] (а.с. 5-8) та відповідач [PERSON] (а.с. 13-14) перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, актовий запис за № 373 від 19 грудня 2007 року відповідно до копії свідоцтва серія [NUMBER], виданого відділом РАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ Донецької області 16 вересня 2008 року (а.с. 10). Сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно довідки КП «Служба єдиного замовника» м. Костянтинівки № 2312 від 19 червня 2015 року (а.с. 11) [PERSON], [INFO], разом із матір*ю зареєстрована за адресою: [ADDRESS] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] З довідки Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 20 серпня 2015 року № 2/14287 вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває у розшуку, ОРД «Розшук» № 38-1401 від 24 вересня 2013 року (а.с. 12). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на матір, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON], за кордон з метою відпочинку та оздоровлення (а.с. 29, 33) без згоди та супроводу батька відповідає інтересам дитини, жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право виїзду дитини за кордон, судом не встановлено.

Outcome: approved