Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: з 21.08.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. 18.04.2012 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після фактичного розірвання шлюбних відносин з відповідачем дитина залишилась мешкати разом із матір'ю (позивач у справі). Батько дитини з часу фактичного припинення шлюбних відносин з дитиною не спілкується, піклування про неї не здійснює, матеріально не забезпечує та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Отже, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Позивач під час розгляду справи надала суду пояснення, що в 2015 році відповідач працював на ВО «Шахта «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля». Однак, після відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання малолітньої дитини, звільнився з підприємства та виїхав до Російської Федерації на заробітки. На теперішній час відповідач повернувся до України у місто Торецьк та офіційно працевлаштувався на ТДВ «ОП «Шахта ім.Святої Матрони Московської». Проте, матеріально позивачу з донькою не допомагає, більш того, має непогашену заборгованість по аліментах. Влітку 2017 року відповідач одноразово надав позивачеві грошові кошти в сумі 1000,00 грн., що підтверджено наявною в матеріалах розпискою. Окрім того, в липні та серпні 2017 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти в сумі 6929,66 грн. Більше жодних грошових коштів, у тому числі, заборгованості з аліментних платежів, поточних аліментів, позивач від відповідача не отримувала. В судове засідання 27.10.2017 року позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі наполягає на їх задоволенні. Відповідач під час розгляду справи з'явився у судове засідання лише одного разу, 03.10.2017 року. При цьому, проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що готовий допомагати колишній дружині та доньці матеріально, відновити спілкування із дитиною та належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Позивач у відповідь на заперечення колишнього чоловіка проти позбавлення його батьківських прав зазначила, що останній даних ним обіцянок щодо матеріального утримання дитини та приймання активної участі у її житті (спілкування, навчання), не дотримається, адже багато років вона чує від відповідача самі лише обіцянки, проте, ані заборгованість по аліментах, ані поточні аліментні платежі ним не сплачуються, з дитиною спілкування з боку відповідача повністю відсутнє. Відповідач постійно змінює місце проживання та роботи (зокрема, останнього разу відповідач поїхав на неофіційні заробітки до Російської Федерації), про що позивачеві не повідомляє, у зв'язку з чим ані отримувати постійний дохід у вигляді аліментів на дитину, ані виїхати за межі зони розмежування чи/або за межі України позивач з дитиною без згоди на те відповідача можливості не має. Більш того, за відсутності спілкування із батьком протягом майже п'яти років, останній став для дитини чужою людиною, спілкування з якою не на постійній основі, а коли заманеться відповідачеві, спричиняє доньці біль та душевні страждання. Разом з цим, той факт, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, наявність заперечень з боку відповідача та його обіцянки позивачеві та судові змінити батьківську поведінку відносно малолітньої доньки, а саме, щодо її матеріального утримання, погашення заборгованості по аліментах, приймання участі у вихованні, фізичному та духовному розвитку дитини тощо, стали приводом для відкладення розгляду справи з метою надання суду можливості переконатись у щирості намірів відповідача. Однак, у наступне судове засідання, 27.10.2017 року, належним чином повідомлений відповідач (особисто підписана відповідачем повістка наявна в матеріалах справи) не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Слід зауважити при цьому, що даних в минулому судовому засіданні обіцянок щодо погашення заборгованості за аліментами, відновлення спілкування з дитиною тощо, відповідач не дотримався (доказів зворотного суду представлено не було). Уповноважений представник третьої особи у розгляді справи участі не брав, надав суду письмову заяву про вирішення спору за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], вважає доцільним. Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому, згідно вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З огляду на вищевикладене, відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, враховуючи досить тривалий розгляд даної справи, зважаючи на зловживання відповідачем своїми правами шляхом необгрунтованих багаторазових неявок у судові засідання за наявності доказів його належного повідомлення, що порушує права відповідача на розгляд справи у розумний строк, за наявності письмової заяви позивача пр розгляд справи за її відсутності, суд вважає за доцільне вирішити спір за відсутності сторін у справі. Свідок з боку позивача - [PERSON], [INFO], суду пояснив, що є рідним братом [PERSON]. Ід час допиту під присягою повідомив судові, що батько дитини (відповідач) після розлучення з позивачем дитиною не цікавиться, з нею не спілкується, ніяким чином не допомагає, більш того, має заборгованість по аліментах. Наведене шкодить позивачеві та малолітній дитині, позбавляє можливості отримувати позивачу соціальну допомогу від держави, здійснювати переміщення з дитиною в межах зони розмежування за межі країни без нотаріальної згоди відповідача, постійне місцезнаходження якого не відоме. Інший свідок з боку позивача - [PERSON], [INFO], під присягою пояснила суду, що являється вихователем Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №9 «Веселка». З 2014 року дитина - [PERSON], [INFO], перебувала на вихованні в ДНЗ №9, проте, за три роки батько дитини жодного разу до дитячого садочку не приходив. Свідок з боку позивача - [PERSON], [INFO], під присягою стверджувала, що є подругою позивача вже протягом одинадцяти років та підтримує дружні стосунки до теперішнього часу, спілкується з позивачем, ходить до неї в гості. З відповідачем свідок знайома взагалі 20 років. Проте, майже шість останніх років поспіль відповідача поруч з дитиною вона не бачила, на свята останній до доньки не приходить, аліменти на утримання дитини не сплачує, у вихованні доньки жодної участі не приймає, будь-якої іншої допомоги ані позивачеві, ані дитині не надає. Свідок з боку позивача - [PERSON], [INFO], під присягою зазначила, що є рідною матір'ю позивача. За її свідченнями, сторони після укладення шлюбу прожили разом близько 8 місяців, після чого фактичні шлюбні відносини припинили та в подальшому розірвали шлюб. Останній раз відповідач відвідував дитину влітку 2012 року. З цього часу до дитини не приходив. Батьки відповідача (рідні баба з дідусем малолітньої дитини) спілкування з онукою не підтримують, жодним чим ані позивачеві, ані малолітній дитині не допомагають. Свідок факт отримання позивачем від відповідача грошових коштів у розмірі 1000 грн. в липні 2017 року підтвердила. При цьому зазначила, що це була єдина допомога з боку відповідача за останні багато років, заборгованість з аліментів так і не погашена, спілкування з дитиною відповідачем не відновлене. В свою чергу, свідок з боку відповідача - [PERSON], [INFO], суду під присягою пояснив, що є другом відповідача, знайомий з ним з дитинства. Був свідком при передачі грошей позивачеві на руки влітку 2017 року. Суд зауважує при цьому, що даний факт сторонами у справі не оспорюється, більш того, підтверджений наявною в матеріалах справи розпискою. Подробиці щодо решти обставин справи, зокрема, щодо наявності/відсутності спілкування дитини із батьком, приймання останнім участі в житті доньки та її духовному та фізичному вихованні даному свідку не відомі. Отже, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На підставі ч.1 п.2 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу, як вбачається з положень ст.ст.3,9 і 18 Європейської конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України», є частиною національного законодавства, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, а саме, коли батьки не піклуються про неї. Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач з 21.08.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], від якого сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Підтвердженням даного факту є свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.01.2011 року, видане Кіровською селищною радою м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №8. В зазначеному свідоцтві про народження дитини матір'ю дитини записана - [PERSON], батьком дитини записаний - [PERSON]. (а.с.7). 18.04.2012 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області шлюб між сторонами було розірвано, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.04.2012 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття, а також, на утримання дружини до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років (а.с.8). Згідно довідки №б/н від 20.12.2016 року Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і має наступний склад родини: донька - [PERSON], [INFO]. (а.с.12). Позивач разом із донькою проживають в двохкімнатній квартирі, у дитини є окрема кімната, дитина забезпечена гідними умовами проживання, про що свідчить Акт №б/н від 27.12.2016 року про обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за місцем мешкання, а саме, за адресою: [ADDRESS], засвідчений головою домового комітету [PERSON] (а.с.14). В свою чергу, з Акту №б/н від 06.01.2017 року вуличного комітету, вбачається, що [PERSON] (позивач), зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею мешкає її малолітня донька - [PERSON]. Батько дитини - [PERSON], за вищезазначеною адресою не з'являється, дитину з дитячого садочка не забирає, участі у її житті та в вихованні не приймає. (а.с.17). З розрахунку заборгованості по аліментам №б/н від 13.06.2017 року Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції вбачається, що згідно листа бухгалтерії ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» від 08.10.2015 року №7/1832, аліменти утримувались із заробітної плати боржника по 31.08.2015 року. Відлік заборгованості по аліментах почався з 01.09.2015 року. Таким чином, загальна заборгованість відповідача по аліментах з 01.09.2015 року по 06.05.2017 року складає 1 рік 8 місяців та 6 днів. За виконавчим листом №2/512/826/12 від 10.05.2012 року, станом на 13.06.2017 року (включно) загальна заборгованість по аліментах у грошовому вираженні становить 23801,15 грн. Відомості про сплату боржником аліментів в матеріалах виконавчого провадження відсутні (а.с.70). З довідки №181 від 29.09.2017 року ТОВ «Укргеосервіс» вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно працює в Торецькому відокремленому підрозділі ТОВ «Укргеосервіс» в якості учня гірника очисного забою ділянки з видобутку вугілля №1_ОП з 20 березня 2017 року по теперішній час (наказ №61-к від 20.03.2017 року). (а.с.53). Також, відповідно до довідки вх.№ЦБУГС000063 від 29.09.2017 року ТОВ «Укргеосервіс», сукупний дохід відповідача за період з 20.03.2017 року по 31.08.2017 року складає 40792,33 грн., з якого утримано аліменти в липні та серпні 2017 року в сумі 6929,66 грн. (а.с.57). Отже, матеріалами справи підтверджено, що до 01.09.2015 року з відповідача аліменти були утримані у повному обсязі. Однак, відомості про сплату аліментів відповідачем з 01.09.2015 року по 20.06.2017 року - відсутні. Твердження відповідача у судовому засіданні щодо надання позивачеві матеріальної допомоги, з огляду на наявні у справі докази, судом сприймаються критично. Зокрема, підтвердженим документально та за допомогою показів свідків є лише єдиний факт отримання позивачем від відповідача нарочно готівкових кошті в сумі 1000 грн. Окрім того, встановленим слід вважати також факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини аліменти в липні та серпні 2017 року в сумі 6929,66 грн. (а.с.57). Інших доказів на спростування позовних вимог відповідачем суду не представлено. Відсутність з боку відповідача фактів спілкування з дитиною протягом п'ти років поспіль, ненадання останнім ані матеріальної, ані фізичної допомоги колишній дружині та доньці, самоусунення відповідача від участі у вихованні, духовному та фізичному розвитку малолітньої дитини підтверджено показами свідків з боку позивача. Натомість, свідком з боку відповідача зазначені вище обставини неналежного виконання відповідачем батьківських обов'язків не спростовані, а лише підтверджений єдиний факт передання відповідачем позивачеві грошових коштів на утримання дитини, який, доречі, сторонами у справі не оспорюється. В той же час, з представленої суду письмової громадської характеристики голови домового комітету [PERSON] стосовно [PERSON] (позивач у справі) вбачається, що остання характеризується позитивно, веде добропорядний образ життя, з сусідами підтримує гарні стосунки. Позивач приймає активну участь у суспільному житті міста, з особами сумнівної поведінки не спілкується. (а.с.13). З громадської характеристики №б/н від 23.12.2017 року виконавчого комітету Щербинівської селищної ради щодо [PERSON], [INFO], відомо, що останні не судимий, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Проте, на час складання характеристики знаходиться за межами України. За час мешкання за вищезазначеною адресою спиртними напоями не зловживав, працював. З сусідами підтримував гарні відносини. Характер мав спокійний, врівноважений. (а.с.16). Разом з цим, згідно висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Торецької міської ради Донецької області№217-02/15 від 22.03.2017 року, позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], є доцільним. (а.с.22). Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Проаналізувавши фактичні обставини справи, надавши правову оцінку наявним у справі документальним доказам та показам свідків, суд приходить до висновку, що відповідач про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується; її навчанням, підготовкою до самостійного життя не цікавиться; не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тобто, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Зазначені фактори в їх сукупності, а саме, відсутність з боку відповідача фактів спілкування з дитиною протягом п'ти років поспіль, ненадання останнім ані матеріальної, ані фізичної допомоги колишній дружині та доньці, самоусунення відповідача від участі у вихованні, духовному та фізичному розвитку малолітньої дитини, що спричиняє останній моральні страждання, неможливість у зв'язку з цим отримати соціальну допомогу від держави, перетнути без згоди відповідача територію проведення антитерористичної операції, державний кордон України тощо, за наявності позитивного висновку Служби у справах дітей щодо позбавлення відповідача батьківських прав, на думку суду, свідчать про обґрунтованість позовних вимог, задоволення яких є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання малолітньої дитини. При цьому, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам у справі, що хоча позбавлення батьківських прав є безстроковим і не може обмежуватися часовими межами, проте, відновлення батьківських прав відповідачеві є можливим за наявності передбачених ст.169 ЦПК України підстав. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 640 грн. судового збору. З огляду на викладене вище,

Outcome: approved