Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

25 лютого 2020 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулись до суду із позовом до до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), в якому просили: cтягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму завданої майнової шкоди в розмірі 13 299,76 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» витрати на оплату судового збору в розмірі 2 102,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 липня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Scania», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Фольксваген» державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] (винний водій). На момент ДТП цивільна відповідальність Відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», яка сплатила на користь Позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту, в розмірі 23 370 грн. 25 коп. Після чого Позивач отримав залишок в розмірі: 36 670,01 - 23 370,25 = 13 299,76 грн. Даний залишок відшкодовується безпосередньо винуватцем ДТП, тобто Відповідачем, на підставі цього останні звернулися до суду із відповідним позовом. 26.02.2020 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В. 20.03.2020 року судом направлено запит з метою з`ясування адреси, за якою зареєстрований позивач. На вказаний запит була отримана відповідь, що позивач не зареєстрований в м. Києві. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків. 21 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, відзив не надавав. Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що 01 вересня 2016 року між ПАТ «СК «Українська страхова група», - та ВКФ «Віта Авто» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0301-16-00222, предметом якого є страхування транспортного засобу «Scania», державний № [NUMBER] . 15 липня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Scania», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Фольксваген» державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно довідки поліції та постанови Голосіївського районного суду м. Києва № 752/15204/17 від 10.08.2017 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася в наслідок порушення [PERSON] ПДР України. До ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся Страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. 09.08.2017 року ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі рахунку № SK-1704745 від 17.07.2017 року, було складено страховий акт № ЗСКА-6912 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати Страхувальнику. На підставі вищевказаних документів Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 36 670 (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят) грн. 01 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 15797 від 10.08.2017 року. На момент ДТП цивільна відповідальність Відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», яка сплатила на користь Позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту, в розмірі 23 370 грн. 25 коп. Після чого Позивач отримав залишок в розмірі: 36 670,01 - 23 370,25 = 13 299,76 грн. Даний залишок відшкодовується безпосередньо винуватцем ДТП, тобто Відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року справа № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840св18, від 05 грудня 2018 року справа № 752/19570/15-ц, провадження № 61-19564св18, від 22 січня 2019 року справа № 676/518/17, провадження № 61-8307св18. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. За ст. 1191 Цивільного кодексу Україну «особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування». Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України «Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала». Згідно до ст.1194 ЦК України та позиції Верховного Суду України зазначеній у постанові № 6-2878цс15 від 10.02.2016 року, до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14. При визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму завданої майнової шкоди в розмірі 13 299,76 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Outcome: approved