Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

24.07.2014 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою до Куманівецької сільської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2,1315 га., що розташована на території Куманівецької сільської ради Хмільницького району, Вінницької області. Після відкриття спадщини, позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Проте, довідкою Куманівецької сільської ради підтверджено, що вказаний будинок належав [PERSON] За таких підстав позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та належав померлому [INFO] [PERSON] Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 04.08.2014 року до участі у цивільній справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], які являються спадкоємцями першої черги за законом за померлим [INFO] [PERSON]. У судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що підтримують позов повністю, просять розглянути справу за їх відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, відповідно до поданих заяв відповідачі визнають позов в повному обсязі, просять розглянути справу за їх відсутності. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Куманівецькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області від 02.08.2013 року підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, серед якого: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв. м., житловою площею 37,8 кв. м., допоміжною площею 37,9 кв.м., зазначений під літерою «А». Вказане підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий АНВП "Візит" від 02.07.2014 року (а.с.5-9). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки що про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим, наявний запис про відсутність правовстановлюючих документів. Як видно з технічного паспорта житловий будинок та господарські споруди було збудовано 1960 року, 1988 року. Витягами з господарської книги №№ 14, 2 за 1980-1982, 2011-2015 роки (а.с.17, 18, 86), а також довідкою Куманівецької сільської ради № 205 від 07.07.2014 року (а.с.15) підтверджено, що житловий будинок по [ADDRESS] належав померлому [INFO] [PERSON]. Під будинком знаходиться земельна ділянка площею 0,37 га. Рішення про приватизацію даної земельної ділянки приймалось 14 сесією 21 скликання від 30.03.1994 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Судом встановлено, а також доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаного об'єкта нерухомості [PERSON]. Здобуті докази свідчать про те, що за життя він володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинковолодінням, яке перебувало у його власності, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Довідками Куманівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області №№297, 298 від 08.08.2013 року(а.с.13, 14) підтверджено, що [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в будинку по [ADDRESS]. Разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON], син - [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Як встановлено з копії спадкової справи за № 20/2013, після смерті [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 22.07.2014 року на земельну ділянку розташовану на території Куманівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЖ № 786963. При цьому інші спадкоємці, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON]. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки як встановлено судом [PERSON] за життя на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Також встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за законом прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а інші спадкоємці І черги звернулись до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини. Окрім цього, відповідачі визнають позов, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved