Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

21.05.2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 8,24 га надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. В видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу йому відмовлено, так як ним не надано витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оскільки земельна ділянка [PERSON] і [PERSON] зареєстровані під одним кадастровим номером, а тому вказана земельна ділянка не входить до складу спадкового майна. Посилаючись на викладене просив визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Представник відповідача Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області Волошин В.В. в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Відповідно до змісту статті 129 Конституції України, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України). В силу ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Волошиним В.В. приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області 18.05.2015 року, яким заповіла все своє майно позивачу [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 8,24 га, яка знаходиться в межах території Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрованого 09.07.2003 року за № 176. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області Волошина В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 39/2018. На даний час приватним нотаріусом видано [PERSON] . свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. Проте, 15.04.2018 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 8,24 га, що знаходиться в межах території Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, кадастровий номер [NUMBER] в зв`язку з тим, що за спадкодавцем не зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Із відповіді відділу в Єланецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області № 112/102-19 від 15.03.2019 року та Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № Г-387/3/7-1.7 від 26.03.2019 року по питанню допущення помилки органами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, слідує, що земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] рахуються під одним кадастровим номером [NUMBER] , однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вищевказаний кадастровий номер присвоєно земельній ділянці, яка є власністю [PERSON] . Як слідує із змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. п. 5, 10, 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не зміг з поважних причин. Враховуючи вищевикладене, а також те, що у позивача існують об`єктивні перешкоди щодо реалізації своїх спадкових прав на вищевказане майно, суд вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 8,24 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Возсіятської сільської ради Єланецького району Миколаївської області за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved