Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та просить визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] селищного голови № 93 від 16.06.2016 року «Про звільнення директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс» [PERSON] та поновити, що ти його на роботі з 16 червня 2016 року. В обґрунтування позову посилається на те, що розпорядженням селищного голови №60 від 18.04.16р. він незаконно звільнений із займаної посади та з ним розірвано контракт. Рішенням Гусятинського районного суду №596/1227/1б-ц від 03.06.16р., яке ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 05.07.16р. залишено без змін, позивач поновлений на роботі. На виконання вищевказаного рішення Гусятинського районного суду розпорядженням селищного голови №92 від 15.06.16р. він поновлений на роботі, а розпорядженням №93 від 16.06.16р. звільнений із займаної посади відповідно до підп. «а», «д» п.25 Контракту, тобто за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених контрактом, а також за те, що протягом трьох звітних місяців календарного року спостерігається систематичне зростання дебіторської заборгованості при наявності його вини. Вважає вищевказане розпорядження про звільнення незаконним з наступних підстав. Протягом 2016 календарного року позивач працював лише один квартал і 18 днів. Три звітних квартали протягом зазначеного календарного року ще не минули, протягом 2015 року такого зростання не було, тим більше із його вини. Ним отримано розпорядження про поновлення на роботі разом із розпорядженням про звільнення 17.06.16р. В його трудовій книжці немає відповідних записів, таким чином він фактично навіть не приступив до виконання своїх трудових обов'язків, але в цей же час звільнений за систематичне невиконання обов'язків, покладених контрактом. Вважає, що аргументуючи таким чином його звільнення, де підставою його вина, орган, який правомочний його звільняти мав би з порядку сг.149 КЗпП України запропонувати хоча б надати письмові пояснення. В судовому позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали, подавши заперечення на позов, посилаючись на те, що розпорядженням [PERSON] селищного голови №93 від 16 червня 2016 року [PERSON] звільнено з посади директора комунального підприємства «Водоканал сервіс» у звязку із настанням підстав передбачених контрактом - пунктами «а», «д» пункту 25 Контракту, на підставі п.8 ст.36 КЗпП, п.10 ч.4 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування». Відповідно до пп «а» п. 25 Контракту укладеного з [PERSON] керівник може бути звільнений з посади «у разі систематичного невиконання Керівником без поважних причин обовязків, покладених на нього цим контрактом». На думку сторони відповідача звільнення керівника підприємства на підставі п. а 25 Контракту можливе у разі: ■невиконання Підприємством норм і вимог щодо охорони навколишнього середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної; ■невиконання Підприємством завдань передбачених законодавством; ■не ведення на Підприємстві бухгалтерської та статистичної звітності згідно з чинним законодавством. На підставі викладеного, сторона відповідача вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, вбачається із контракту, укладеного 05.01.2015 року між [PERSON] селищною радою та [PERSON], останній наймається на посаду директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс» смт. Гусятин на термін з 05.01.2015 року по 05.01.2018 року, згідно якого виникають трудові відносини між керівником підприємства та органом управління майном, яким є [PERSON] селищна рада. П.9 цього контракту зазначає, що орган управління майном звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту. П. 25 цього Контракту передбачає також підстави звільнення керівника з посади і розірвання контракту з ініціативи органу управлінням майном, зокрема, у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обовязків, покладених на нього цим Контрактом (п. «а»); у разі, коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) підприємства при наявності вини керівника (п. «д»). П. 29 цього контракту зазначає, що якщо розірвання проводиться на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених законодавством, про це зазначається у трудовій книжці керівника з посиланням на пункт 8 частини 1 першої статті 36 Кодексу законів про працю України. (а.с.117-124). Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Водоканал-сервіс» КП «Водоканал-сервіс» утворене рішенням сесії [PERSON] селищної ради на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Господарського кодексу. Органом управління майном є [PERSON] селищна рада. П.6.3 ст.6 Статуту зазначає, що призначення та звільнення керівника здійснюється власником на контрактній основі. Згідно п.6.4 ст. 6 Статуту керівник може бути звільнений з посади з ініціативи Власника до закінчення терміну дії контракту за згодою власника. П. 6.5. ст. 6 Статуту передбачає права і обовязки керівника підприємства. (а.с.22-30). Як встановлено судом, розпорядженням [PERSON] селищного голови № 92 від 15 червня 2016 року, [PERSON] поновлено на посаді директора Комунального підприємства «Водоканал-Сервіс» з 18 квітня 2016 року. Розпорядженням [PERSON] селищного голови № 93 від 16 червня 2016 року, [PERSON] звільнено з посади директора Комунального підприємства «Водоканал-Сервіс» та розірвано з ним контракт на підставі п.п. «а», «д» пункту 25 Контракту, п.8 ст. 36 КЗпПУ, п.10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування». (а.с.3,4). Позивач в судовому засіданні пояснив, що про поновлення його на роботі та звільнення його йому стало відомо лише 17 червня 2016 року, коли ним отримано копії розпоряджень селищного голови. Після поновлення його на роботі він не приступав до виконання обовязків. Зазначені обставини встановлені рішенням Гусятинського районного суду від 28 липня 2016 року в цивільній справі № 596/1608/16-ц, яке набрало законної сили. (а.с.154). Як слідує із змісту розпорядження про звільнення позивача, останнє не має чіткої деталізації причин звільнення [PERSON], а містить лише посилання на підпункти «а, д» пункту 25 Контракту. За наслідками проведення попереднього судового засідання представник [PERSON] селищної ради подав заперечення на позов, які мвстять посилання на підстави звільнення позивача. Так, [PERSON] звільнено на підставі підп. «а» п.25 Контракту за невиконання підприємством норм і вимог щодо охорони навколишнього середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки (п.5.2.2.Статуту). В обгрунтування зазначених порушень відповідач посилається на протоколи про адміністративне правопорушення № 000502, № 000503, №000504 від 03.12.2015 року. Про те зазначені протоколи були предметом розгляду в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] селищної ради про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі № 596/1227/16-ц за результатами розгляду справи Гусятинським районним судом 03.06.2016 року винесено рішення про визнання незаконним та скасування розпорядження, а також поновлення позивача з 18 квітня 2016 року на посаді директора комунального підприємства «Водоканал-Сервіс». Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 05.07.2016 року зазначене рішення місцевого суду залишено без змін. (а.с.107-113). Також сторона відповідача посилається на те, що Державі заподіяно збитків Комунальним підприємством внаслідок самовільного забору підземних вод при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що підтверджується рішенням господарського суду від 13 червня 2016 року про стягнення з підприємства «Водоканал-Сервіс» 36\~178 грн. 52 коп. заподіяних Державі в результаті порушення природоохоронного законодавства. (а.с.18-21). Відповідачем не надано доказів, що зазначене рішення господарського суду набрало законної сили та виконане, а саме: підприємство «Водоканал-Сервіс» сплатило 36\~178 грн. 52 коп. заподіяних Державі збитків, а також не доведено вини керівника. Також порушення як підстава звільнення були теж предметом розгляду в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] селищної ради про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі № 596/1227/16-ц (вже після винесення рішення господарським судом). Так, в ухвалі колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 05.07.2016 року зазначено, що «..суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність настання реальних значних негативних наслідків у вигляді понесення збитків, виплати штрафів підприємством, оскільки розрахунок розміру відшкодування збитків на суму 30818,16 грн. та на суму 2749,49 грн. відображенні в претензіях до КП Водоканал-сервіс і не свідчать про порушення законодавства саме директором підприємства. Довідка №342 від 12.05.2016 року, виданої КП Водоканал-сервіс підтверджує, що по виконанню вказаних приписів та інших вимог даним підприємством не було сплачено ні однієї суми. (а.с.98). Тобто, на час звільнення та розгляду справи у суді підтверджено відсутність матеріальних збитків спричинених підприємству порушенням з боку [PERSON] законодавства та умов контракту». (а.с.107-113). Зазначена ухвала суду винесена вже після звільнення [PERSON] Також, в своїх поясненнях та запереченнях (а.с.10-11) сторона позивача посилається на те, що керівником підприємства не забезпечено виконання завдань Підприємства, що підтверджується рішенням адміністративної комісії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 17 у справі № 772-ЗМС « Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». (а.с.51-54). Як слідує із змісту пояснень сторін, підтверджується матеріалами справи, калькуляція технічних умов на водопостачання та водовідведення затверджувалась не одноосібно керівником підприємства [PERSON], а колегіальним органом рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 131 від 18.05.2012 року. Як слідує із змісту рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 54 від 08.04.2015 року, зазначене рішення виконавчого комітету призупинено у звязку з розпорядженням адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (а.с.166-168). Також представником відповідача як на підставу звільнення [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не забезпечено виконання завдання Підприємства із здійснення централізованого водовідведення. Згідно ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 05.07.2016 року, судом встановлено, зокрема, що «.. наказом №14-к від 15.01.2014 року, виданого КП\~Водоканал-Сервіс назначено в/о головного інженера [PERSON] відповідальним за якісне водопостачання та водовідведення з дотриманням санітарних норм, допустимих граничних скидів, відповідності дозволу на спецводокористування та проект ГДС. Тобто за всі ці зафіксовані правопорушення відповідальність несе головний інженер, а не директор. Таким чином, відсутня вина позивача в порушенні законодавства, яке стало підставою для його звільнення.» (а.с.107-113). Твердження сторони відповідача про те, що керівником не виконано завдання щодо ефективного використання та збереження майна, зокрема очисних споруд є безпідставними та були предметом розгляду в суді, яким встановлено, що «..оскільки очисні споруди селища перебувають у критичному стані, а на їх реконструкцію необхідна велика кількість коштів, яких не має ні в селищній раді, ні у підприємства, тому селищна рада подала проект на реконструкцію очисних споруд в область для відкриття його фінансування». (а.с.107-113). Таким чином звільнення на підставі п.п. «а» п.25 Контракту суд визнає незаконним, оскільки відповідачем не доведено систематичного невиконання Керівником без поважних причин обовязків, покладених на нього Контрактом. Крім того, відповідно до діючого трудового законодавства підставою для звільнення працівника за систематичне невиконання трудових обов'язків є невиконання трудових обов'язків працівником, до якого за аналогічне чи подібне порушення трудових обов'язків протягом року застосовувалось дисциплінарне стягнення. Таке визначення систематичності невиконання трудових обов'язків підтверджено Пленумом Верховного Суду України у постанові №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (п.23) від 06.11.1992 року. Щодо звільнення [PERSON] з підстав, передбачених п.п. «д» п.25 Контракту, суд приходить до наступного. Відповідно до п.п «д» п. 25 Контракту укладеного з [PERSON] керівник може бути звільнений з посади у разі, коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) підприємства при наявності вини керівника. Як слідує із Контракту, [PERSON] призначено на посаду на термін з 5 січня 2015 року по 5 січня 2018 року. Згідно фінансового звіту субєкта малого підприємництва від 31.03.2015 року, від 31.07.2015 року, подане Комунальним підприємством «Водоканал-сервіс», дебіторська заборгованість за зазначений період не мінялась. (а.с.14-15). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 60 ЦПК України сторона відповідача не довела, що у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігалось зростання обсягів дебіторської заборгованості Комунального підприємства «Водоканал-сервіс» з вини керівника [PERSON] Також суд звертає увагу на процедуру звільнення [PERSON], а саме: 15 червня 2016 року його поновлено на посаді, а 16 червня 2016 року звільнено. Про поновлення та звільнення він дізнався лише 17 червня 2016 року. Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. З врахуванням встановлених судом обставин, звільнення [PERSON] є протиправним, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved