Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

19.11.2020 року [PERSON] звернулась до суду з з позовом до [PERSON] в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] [INFO] . 19.02.2013 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, не цікавиться її долею, не займається її вихованням, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Крім того, відповідач ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, на даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі, є неодноразово судимим за скоєння злочинів. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою від 15.01.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. Ухвалою від 12.02.2021 року витребувано докази , що стосуються справи. Ухвалою від 01.07.2021 задоволено клопотання представника позивача про виклик і допит свідків та закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її долею, матеріальної допомоги не надає, та аліменти не сплачує. Відповідач неодноразово судимий за злочини та більший період свого життя, в тому числі і після народження їх спільної дитини, несе кримінальну відповідальність і відбуває покарання у місцях позбавлення волі. З 14.11.2014 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , який фактично замінив [PERSON] її біологічного батька. Донька сприймає [PERSON] своїм батьком, оскільки він піклується, утримує та виховує його. Свого біологічного батька [PERSON] не пам`ятає і по батькові називає себе « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Відповідач свої батьківськи обо`язки майже з дня народження доньки не виконує і фактично самоусунувся від їх виконання. Враховуючи наведене позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Представник позивача, адвокат Оніпко Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та зазначила, що у відповідача є всі можливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки [PERSON] , але останній їх не виконує, веде не законослухняний спосіб життя, останнього взагалі не цікавить життя, інтереси його доньки, оскільки він не спілкується з нею, не надає їй матеріального утримання тощо. Вказувала, що доводи відповідача про те, що позивачка забороняла йому спілкуватися з донькою є безпідставними, оскільки вказані аргументи належними доказами не підтверджуються. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в той час коли вони мешкали однією родиною, у шлюбі, він піклувався про дитину та займався її вихованням. Після розірвання шлюбу, він забрав свої речі та покинув дім. Позивач не дозволяла йому спілкуватись з дитиною та не дозволяла проводити з нею час. Також зазначив, що він надавав матеріальну допомогу, але вона була не в великому розмірі та не була стабільною. Просить в позові відмовити. Представник органу опіки - Бажинова О.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та зазначила, що орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] , 2010 року народження. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з мамою татом [PERSON] та сестрою. Їй відомо, що її рідний батько це [PERSON] , але вона його не знає. Також зазначила що у неї гарна родина, мама та тато [PERSON] , які до неї добре відносяться. Для неї створені всі необхідні умови для життя та відпочинку. На запитання суду з приводу того чи впізнає вона в залі судового засідання свого біологічного батька зазначила (вказуючи на відповідача), що вона не знає цього чоловіка, він їй невідомий. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Сестра перебувала у шлюбі з відповідачем по справі. Шлюб був не довгим. З 2013 року сестра розірвала шлюб з відповідачем, оскільки останній не був зразковим батьком та чоловіком, вживав наркотичні засоби, погано ставився до [PERSON] , неодноразово виганяв її з дочкою з квартири та застосовував до сестри фізичну силу. Сестра зверталась до неї за допомогою та деякий час мешкала у її будинку. Матеріально відповідач родину не забезпечував. Заслухавши позивача, відповідача, пояснення третьої особи та свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] . (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить рішення Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2013 року (а.с.10). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14.11.2014 року вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінили прізвище на [PERSON] ( а.с.12). За рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 11.03.2013 року і до повноліття дитини.(а.с.11). Довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради від 21.09.2020 року підтверджується, що позивач зареєстрована разом із дитиною [PERSON] , 2010 р.н. за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Фактичним місцем проживання позивача, неповнолітньої [PERSON] , 2010 р.н. є [ADDRESS] , що підтверджується актом ТОВ «ДЕП № 2» від 23.09.2020 року (а.с.14), який також свідчить, що за вказаною адресою вищевказані особи мешкають разом з [PERSON] з червня 2014 року. Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, наданою відділом реєстрації Добропільської міської ради № 16-23/982 від 01.12.2020 року, підтверджується, що [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.29). Побутова характеристика на [PERSON] , що видана ТОВ «ДЕП№ 2», свідчить, що остання за місцем мешкання за адресою [ADDRESS] характеризується позитивно (а.с.15). Рапортом інспектора ЮП Добропільського ВП Ю.Мурашко, від 26.08.2020 року та письмовими поясненнями [PERSON] від 26.08.2020 року, [PERSON] від 26.08.2020 року підтверджується, що за місцем мешкання [PERSON] , 1987 року народження, за адресою [ADDRESS] , була здійснена перевірка під час якої встановлено, що останній зі слів сусідів зловживає спиртними напоями та протягом останніх двох років перебуває в місцях позбавлення волі, вихованням доньки [PERSON] , 2010 року народження останній не займається і її життям не цікавиться. Вихованням дитини займається її мати - [PERSON] (а.с.22) Довідкою про наявність судимостей № 322-17022021/14033 від 17.02.2021 року ( а.с.46-49) та вироками Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2013 року (а.с.117), Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року (а.с.123-125) та Краматорського міського суду від 02.11.2018 року ( а.с.127-129) підтверджується, що [PERSON] є особою, яка неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та на даний час відбуває покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 02.11.2018 року за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. З вказаної довідки вбачається, що [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі з 17.06.2013 року до 09.11.2015 року, з 23.08.2018 року та по теперешній час. Довідкою КНП «Добропільська ЛІЛ» від 07.07.2021 року підтверджується, що відповідач [PERSON] перебуває з 2017 року на обліку наркологічного відділення з діагнозом «вживання опіатів з шкідливими наслідками» (а.с.155). Індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] (форма ОК-5) за період 2004-2021 роки (а.с.170-174) підтверджується, що останній офіційно був працевлаштований та мав певні доходи в період 01.01.2010 року по 01.04.2012 рік, з 01 серпня по 01 жовтня 2017 року. Довідка Добропільського міськрайонного ВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) від 01.10.2020 року (а.с.17-20) свідчить про те, що на примусовому виконанні вказаної служби знаходиться виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , 2010 року народження. За період з 11.03.2013 по 30.09.2020 року за даними виконавчим документом мається заборгованість в розмірі 162380,58 грн. Вказана довідка свідчить про те, що за період з 11.03.2013 року по 30.09.2020 року боржник [PERSON] взагалі не виконував своїх аліментних зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась вказана заборгованість. Згідно характеристики, виданої 28.09.2020 року директором ЗОШ № 19 вбачається, що [PERSON] навчається в ЗОШ № 19 у першому класі. Батьки дівчинки [PERSON] , [PERSON] завжди бувають на батьківських зборах, у вільний час приходять до школи та цікавляться справами доньки. Рідного батька [PERSON] вчитель не знає. (а.с.16) Висновком за результатами психологічного обстеження малолітньої [PERSON] , [INFO] від 19.05.2021 року (а.с.112), складеного психологом КО «Центру професійного розвитку педагогічних працівників Добропільської міської ради Донецької області» - [PERSON] , підтверджується, що аналіз проведеної діагностики, спостереження та бесіди з малолітньою [PERSON] свідчить про те, що емоційний стан дитини є позитивним та стабільним, стосунки в сім`ї будуються на взаємопідтримці, взаємодопомозі. Мати та вітчим ([PERSON]), якого дитина сприймає своїм батьком, є значущими людьми для дівчинки, спілкування з ними має позитивне спрямування, не викликає відчуття невпевненості, страху та тривожності. Спілкування щодо біологічного батька - неприємна для дитини тема, що викликає засмучення та занепокоєння. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.177-178). У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.1 ст.164 СК України, суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. З наведених норм вбачається, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені норми законодавства, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач, який є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] свідомо самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки. Відповідач взагалі не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає ніякої участі у житті своєї малолітньої доньки і не виявляє такого бажання. Приходячи до таких висновків суд виходить з того, що відповідач не довів в судовому засіданні, що він не ухилявся він виконання своїх батьківських обов`язків. Той факт, що відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та його бажання спілкуватися з дитиною, на думку суду, не може свідчити про те, що він виявив інтерес до дитини, оскільки досліджені в судовому засіданні докази свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками з боку відповідача. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами (з 2013 року) дитина мешкає разом з матір`ю. З 2014 року мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , якого дитина сприймає своїм батьком, а про біологічного батька нічого не пам`ятає та в залі судового засідання останнього взагалі не впізнала. Також судом встановлено, що відповідач зобов`язання по сплаті аліментів на утримання доньки не виконує, про що свідчить довідка ДВС про існування значної суми заборгованості за період з 2013 року. Доказів зворотнього відповідачем надано не було. Відповідач з донькою не спілкується, не цікавиться її життям, що знайшло своє підтвердження дослідженими матеріалами справи. До доводів відповідача про те, що позивачка забороняла останньому спілкуватися з дитиною, суд відноситься критично, оскільки в судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що випадки коли остання не давала відповідачу дитину для спілкування дійсно мали місце, але лише коли він приходив до дитини в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння. З пояснень позивачки також встановлено, що в нормальному стані відповідач з дитиною не мав бажання спілкуватися. Крім того суд звертає увагу на те, що в разі, якщо відповідачу перешкоджали спілкуватися з дитиною, останній мав можливість з цього приводу звернутися до органу опіки та піклування, але як встановлено судом, з пояснень відповідача та представника органу опіки та піклування, звернень [PERSON] щодо встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, до органу опіки та піклування не надходило, оскільки відповідач з такими зверненнями до вказаного органу не звертався. В той же час суд звертає увагу на те, що з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач веде аморальний спосіб життя, періодично вчинює кримінальні правопорушення за які відбував та відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, що не як не узгоджується з інтересами його дитини. Так, після народження доньки [PERSON] , відповідач чотири рази був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень. Тобто, виходячи з наведеного слід зробити висновок про те, що відповідач не міг не розуміти наслідків своєї винної поведінки, а також те, що внаслідок його дій він не зможе спілкуватися та виховувати свою дитину. Але це не зупиняло останнього і свідчить про те, що пріоритетом його життя не була його малолітня дитина, яка потребувала його любові, заботи, утримання та піклування. З моменту народження дитини, відповідач знаходився в місцях позбавлення волі (станом на день розгляду цієї справи) майже 5 років 6 місяців (з 17.06.2013 року до 09.11.2015 року, з 23.08.2018 року та по теперешній час). Тобто майже половину свого життя малолітня [PERSON] живе без батьківської турботи, оскільки батько, будучі розуміючою людиною не бажав вести законослухняний спосіб життя. Крім того слід зазначити, що відповідно до КВК України, Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, яка затверджена наказом МЮУ від 07.03.2013 № 396/5, засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засудженими здійснюється виконання робіт чи надання послуг. Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Враховуючи наведене, відповідач, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки, дій направлених на сплату (погашення) аліментів ні під час перебування на волі, ані під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі, не вчиняв. Вказане на думку суду свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, які полягають в зобов`язанні утримувати свою дитину. При цьому суд зазначає, що відповідач не міг не розуміти, що вчиняючи вищевказані дії, він нехтує найкращими інтересами дитини, внаслідок чого її фізичний, психічний і моральний розвиток піддаються небезпеці. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем в судовому засіданні доведено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки [PERSON] , що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Outcome: approved