Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до відповідача з позовною заявою про стягнення боргу в розмірі 1200000.00 грн. за договором позики, укладеним у формі розписки від 01.09.2015 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач повинен був повернути отримані кошти до 01.09.2017 року. Однак, незважаючи на його неодноразові звернення щодо повернення боргу, борг не повернув, мотивуючи фінансовою неспроможністю. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив щодо задоволення позову, подавши заяву про визнання позовних вимог (а.с.20). У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України та виносить рішення з підготовчого судового засідання відповідно до ст. 200 ЦПК України. В підготовчому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з договірних відносин. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Встановлено, що 01.09.2015 року [PERSON] надав у борг [PERSON] В.І.1200000.00 грн., що підтверджується розпискою, написаною власноруч [PERSON], оригінал якої зберігається в матеріалах справи (а.с.9). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України,\~письмова форма договору позики\~\~внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як зазначено у\~статті 526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.2\~ст.530 ЦК України\~встановлено,\~якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Так, у розписці вказано про термін повернення боргу до 01.09.2017 року, але своїх умов відповідач не виконав, сума боргу в розмірі 1200000.00 грн. на час вирішення спору залишається неповернутою. А\~\~наявність боргового документа у позивача згідно\~ст. 545 ЦК\~також підтверджує той факт, що боржник не виконав свого зобов'язання. Таким чином, право позивача, з приводу якого він звернулася в суд, порушено і воно підлягає захисту в межах заявлених вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з основної суми боргу - 1200000.00 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору , то відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК мав би сплатити судовий збір в сумі 8810 грн в дохід держави. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні щ у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 50 відсотків судового збору, тобто 4405 гривень. На підставі наведеного, ст.\~526,\~530,1046,1048,1049\~ЦК України,

Outcome: approved