Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

17 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним та призначення останньому опікуна. В заяві зазначив, що [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства 1-ї групи та страждає душевним захворюванням, яке є постійним та природженим видом порушення психіки і з приводу чого знаходиться на обліку у лікаря-психіатра в зв'язку з наявністю психічної хвороби - «важка розумова відсталість». Психічний розлад здоров'я [PERSON] впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого він не в змозі самостійно здійснювати за собою догляд фізично, розуміти фактичні дії своєї поведінки, самостійно приймати будь-які рішення. Визнання [PERSON] недієздатним потрібно для оформлення опіки, тому він змушений звернутися до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі і з тих же підстав, просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити над ним опіки та призначити опікуном [PERSON]. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву якою просить справу слухати в його відсутність, проти позову заперечень не має. Суд, заслухавши пояснення заявника [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом 1-ї групи з дитинства та страждає душевним захворюванням, яке є постійним та природженим видом порушення психіки і з приводу чого знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом "F-72" - важка розумова відсталість. Психічний розлад здоров'я [PERSON] впливає на здатність ним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, внаслідок цього він не здатний розуміти фактичні дії своєї поведінки, самостійно приймати будь-які рішення, здійснювати за собою фізичний догляд. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 318 від 16 липня 2014 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи [PERSON] страждає вродженним слабоумством - важкої розумовою відсталості. При цьому він не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. В силу ст. 236 ЦПК України, суд розглядає справи про визнання фізичної особи недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тобто, суд приходить до переконання, що оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді важкої розумової відсталості, та за своїм психічним станом [PERSON] не розуміє значення своїх дій і не може ними керувати, то заява у частині визнання останнього недієздатним підлягає задоволенню. Також, згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 241 ЦПК України - рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, після набрання ним законної сили, надсилається органу опіки і піклування та є підставою для призначення фізичній особі опікуна. До суду надійшло клопотання Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] про призначення опікуном [PERSON] його батька - [PERSON]. А тому суд задовольняє вимогу заявника в частині призначення над [PERSON] опікуна в особі його батька - [PERSON]. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 39, ст. 58, ч. 1 ст. 60 ЦК України,

Outcome: approved