Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

29.12.2018 позивач звернувся до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, [PERSON] , треті особи - відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, національний природний парк «Меотида», Державне підприємство «Приазовське лісове господарство» про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, мотивований тим, що позивачем за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 12016050290000053 встановлено ряд порушень вимог земельного та водного законодавства під час відведення у власність земельних ділянок на території с. Білосарайська Коса Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області . Так, земельна ділянка, загальною площею 0,04000 га по [ADDRESS] із кадастровим номером [NUMBER] , яка рішенням Мелекінської сільської ради №5/17-1048 від 29.08.2008, була передана гр. [PERSON] у власність і вона розташована в прибережній захисній смузі та водоохоронній зоні Азовського моря на землях природно-заповідного фонду, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Приазовське лісове господарство», та увійшла до складу Національного природного парку «Меотида». Отже, вибуття у приватну власність земельної ділянки водного фонду та віднесеної до земель природно-заповідного фонду з порушенням земельного, водного законодавства, незаконна зміна її цільового призначення порушує права та інтереси держави на розпорядження, володіння та користування даною земельною ділянкою. 03.01.2019 у даній справі було відкрито провадження. Ухвалою суду від 21.03.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження строком на 30 днів у зв`язку з необхідністю надання представником відповідача Мелекінської сільської ради доказів, які мають значення для справи. 16.05.2019 підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту с. Білосарайська Коса, на території суміжного землекористувача національного природного парку »Меотида», а тому Мелекінська сільська рада взагалі вийшла за межі своїх повноважень, виділяючи спірну земельну ділянку у власність [PERSON] Крім того, земельна ділянка розташована на землях, які відносяться до об`єктів природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, водного фонду України, тому не може бути передана у власність. Щодо строку позовної давності вважає, що трирічний строк звернення до суду прокуратурою не пропущений, оскільки строк позовної давності складає три роки, а позивачу стало відомо про порушення земельного та водного законодавства тільки після отримання із листа Держгеокадастру від 16.11.2017, до якого доданий акт перевірки № 216-ДК/338/АП/09/01/-17 від 13.09.2017, акт обстеження земельної ділянки та висновок земельно-технічної експертизи. Представник Мелекінської сільської ради Алдошина Т.Г. в судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву, зазначивши, що земельна ділянка, надана у власність гр. [PERSON] , видана їй у відповідності до встановленого законом порядку, і вона знаходиться на землях Мелекінської сільської ради і не виходить за межі населеного пункту. Щодо участі у судовому процесі НПП «Меотида» повідомила, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами його земель, а тому він не має відношення до справи. Крім того зазначає, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.05.2017, складений державним інспектором держгеокадастру, не є доказом у справі, оскільки він є актом індивідуальної дії і оскарженню в суді не підлягає, а також перевірка вимог земельного законодавства при прийнятті рішення № 9/20-1173 від 11.12.2012, проведена на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 27.03.2017, проводилась, починаючи з 2013 року прийняття незаконних рішень про надання згоди та затвердження проектів землеустрою щод відведення земельних ділянок водного фонду та передачі їх у власність, рішення за 2009-2011 роки в сільській раді не досліджувались. Щодо посилання на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в водоохоронній зоні зазначила, що виділення земельної ділянки гр. [PERSON] відбувалося у 2008 році, а практика Верховного суду до 2015 року не вимагала при виділенні земельних ділянок виходити із нормативних розмірів, а вимагала лише розроблений в установленому законодавством порядку окремий проект землеустрою. Також послалася на строки позовної давності та зазначає, що вони були пропущені позивачем, оскільки строк позовної давності складає три роки, Мелекінська сільська рада є органом місцевого самоврядування та органи прокуратури відповідно до діючого на момент прийняття спірного рішення не тільки мали можливість, а й були зобов`язані здійснювати нагляд з додержанням законодавства, та ознайомитися з оскаржуваним рішенням, тому позивач дізнався чи повинен бути дізнатися про існування оскаржуваного рішення декілька років тому назад, оскільки рішення прийнято ще в 2008 році. Просила залишити позов без розгляду відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність у зв`язку їз хворобою. Представник третьої особи Національного природного парку «Меотида» Векліч С.М. в судовому засідання підтримав позовні вимоги, надав пояснення та просив позов задовольнити. Представник третьої особи відділу у Мангушському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Державного підприємства «Приазовське лісове господарство» у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини: Так, судом встановлено, що з державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17.09.2008 вбачається, що на підставі рішення Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області від 29.08.2008 № 5/17-1048 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі її у власність гр. [PERSON] » останній у власність було передано земельну ділянку, площею 0,0400 га, у [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 11). Згідно витягу з ЄРДР за № 12016050290000053 від 03.03.2016 Маріупольським відділом Маріупольської місцевої прокуратури №1 здійснюються процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ч.1 ст.366 КК України щодо посадових осіб Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, які на підставі підроблених заяв про видіелння земельних ділянок по [ADDRESS] в серпні 2018 року внесли недостовірні відомості до рішення сільської ради про надання згоди на розробку проекту відведення земельних ділянок за вказаною адресою (а.с. 12). Крім того, згідно зазначеного витягу з ЄРДР від 19.08.2017 року Маріупольським відділом Маріупольської місцевої прокуратури №1 здійснюються процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ч.1 ст.367 КК України щодо того, що посадові особи Мелекінської сільської ради та відділу Держкомзему у Першотравневому районі, неналежним чином виконуючи свої службові обов`язки, погодили виділення земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків в 2008-2012 роках,загальною площею більше ніж 3,4 га із земель, які на підставі рішення Першотравневої районної ради №23/11-185 від 17.05.2000 передані в постійне користування ДП «Приазовський лісгосп (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 11-ДН № [NUMBER] , зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 238 від 12.12.2001), а в 2005 на підставі проекту створення Національного природного парку «Меотида» увійшли до складу об`єктів природно-заповідного фонду (а.с. 12). Відповідно до листа ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов`я» від 28.03.2018 № 275 зазначено, що земельна ділянка, яка надана у власність [PERSON] , розташована в межах до від 10 до 250 метрів від урізу води та знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря (а.с. 13), що підтверджено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 13.09.2017 року №2167-ДК/338/АП/09/01/-17 (а.с. 15), листом Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16 листопада 2017 року № 10-5-0.41 -1065/90-17 (а.с. 14). Відповідно до висновку № 2777-2821 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 21.05.2018 щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] ,зазначена земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с.Білосарайська Коса, а оскільки суміжним користувачем згідно вищезазначеного витягу з ДЗК є національний природний парк «Меотида», то дана земельна ділянка знаходиться на території НПП «Меотида» (а.с. 32-44). Згідно із листом НПП «Меотида» від 14.08.2017 № Р-170 щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] , спірна земельна ділянка розташована у межах НПП «Меотида» (а.с. 45). Проект зазначеного парку складений 03.02.2005 (а.с. 47-49). Як вбачається із рішення Мелекінської сілсьької ради № 5/5-152 від 17.10.2006, погоджено створення НПП «Меотида» на території Мелекінської сільської ради за межами населених пунктів ради, в межах, вказаних у графічних матеріалах, загальною площею 1287,7397 га, в тому числі: з вилученням земельних ділянок із землекористування сільської ради - 989,4467 га без установи тимчасових літніх, переносних будинків та загорож, без капітального будівництва (а.с. 20). Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Згідно вимог статті 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі статтею 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до статті 90 ВК України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Згідно із статтею 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах законодавчо визначеної статтею 88 ВК України двокілометрової прибережної захисної смуги Азовського моря. Так, згідно із статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсним рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За змістом частин першої, другої статті 3, статті 4 ВК України, пункту «а» частини першої статті 58, статей 59, 60, частини першої статті 84 ЗК України землі під водними об`єктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) i канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів i навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Відповідно до положень статті 88 ВК України, Порядку визначення poзмірів i меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 , Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року, розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за статтею 50-54 Закону України «Про землеустрій»), а населених пунктів - відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних об`єктів, мали врахуватися ці положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, а у paзі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів, збереження водних об`єктів мало бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних poзмірів i меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови КМ України № 486 з урахуванням конкретної ситуації. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14 та постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-206цс14. Також судом встановлено, що проект землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронної зони у межах с. Білосарайська Коса не розроблявся спеціально уповноваженими органами, а отже, не узгоджувався з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і не затверджувався Мелекінською сільською радою. Не розроблявся і не затверджувався також у визначеному порядку окремий проект землеустрою зі встановлення меж прибережної захисної смуги із пляжною зоною. Разом з тим, відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватись як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянок, розташованих у нормативно визначеній смузі від урізу води. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, Мелекінською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю, а тому зазначене рішення є незаконним. Крім цього, спірна земельна ділянка відноситься до об`єкту природно-заповідного фонду. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. В ч. 1 п. "є" ст. 39 цього Закону передбачено, що природні ресурси в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду відносяться до загальнодержавного значення. Ч. ч. 1, 2 ст. 61 зазначеного Закону встановлено, що ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно-заповідного фонду України. До складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища. Згідно п. «в» ч. 4 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. За вимогами ч.4.ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР від 25.02.1980 року№132 «Про доповнення переліку державних заказників Української РСР» дана спірна земельна ділянка відноситься до ландшафтного державного заказника «Білосарайська коса», тобто відноситься до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення,яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Приазовське лісове господарство» та увійшла до складу Національного парку «Меотида». Національний природний парк «Меотида» був створений Указом Президента України від 25 грудня 2009 року № 1099/2009 і спірна земельна ділянка увійшла до його складу. Проект встановлення прибережної захисної смуги на території Мелекінської сільської ради не розроблений та не затверджений, тому земельні ділянки не могли бути надані у приватну власність Спірна земельна ділянка розташована відносно урізу води в межах визначеної ч.3 ст.60 Земельного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, що підтверджено актом обстеження земельної ділянки від 13.09.2017 року. Отже спірна земельна ділянка не може бути передана у власність громадянам. Крім того, зі змісту статті 125 ЗК України, частини першої статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі державного акту на землю) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується державним актом. Із системного аналізу норм ЗК України вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того, чи є законним рішення, на підставі якого його видано. Оскільки відповідач [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконного рішення Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, тому державний акт, виданий на її ім`я на земельну ділянку 0,0400 га за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований в Книзі записів про державну реєстрацію 17.09.2008 за № 010816600366, є також незаконним. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, судом вставлено, що власником спірної земельної ділянки є територіальна громада Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, яка своїм рішенням незаконно передала у власність дану земельну ділянку відповідачу [PERSON] Оскільки зазначене рішення підлягає скасуванню, то відповідно відсутні правові підстави збереження цього майна за відповідачем, а тому до спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між власником майна і його володільцем, суд застосувує положення статті 1212 ЦК України. Доводи Мелекінської сільської ради про те, що спірна земельна ділянка не знаходиться на землях Національного природного парку «Меотида» є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеними матеріалами справи, зокрема схемою меж парку, висновком земельно-технічної експертизи № 2777-2821, складеним Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, листом Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16 листопада 2017 року №10-6-0.41 -1065/90-17 тощо. Посилання Мелекінської сільської ради на те, що Маріупольська місцева прокуратура № 1 пропустила строк позовної давності є безпідставним, оскільки згідно з вимогами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, прокурору про порушення інтересів держави стало відомо 16.11.2017 після надходження інформації з Мангушського відділу Держгеокадастру про порушення Мелекінською сільською радою Мангушського району Донецької області вимог земельного та водного законодавства. Для встановлення наявності порушень чинного законодавства при прийнятті рішення Мелекінською сільською радою Мангушського району Донецької області необхідні були спеціалісти, які мають спеціальні знання у сфері геодезії та картографії, спеціалізоване обладнання для встановлення меж земельних ділянок на місцевості, а також проведення слідчих та процесуальних дій, в тому числі отримання акту перевірки органами Держгеокадастру, а тому строк позовної давності ним порушений не був. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved