Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2019 року пред`явив до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області позов про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 1, 2474 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 024399, виданого Самбірською РДА 24 березня 2002 року, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , які вона успадкувала після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . У обгрунутування свого позову [PERSON] посилався на те, що після смерті її матері на майно, яке належало їй на праві власності відкрилася спадщина, а саме на земельну ділянку площею 1,2474 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого вона прийняла проте не оформила своїх спадкових прав. Він, позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, звернувся до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину і нотаріус прийняв його заяву та роз`яснив, що перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки є те, що державний акт виданий після смерті спадкодавця. Його, позивача, батько [PERSON] працював у колгоспі в с. Чайковичі, де набув право на земельну частку (пай) і за життя він отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) старого зразка та звернувся до Самбірської районної державної адміністрації із заявою про виділення йому земельної частки в натурі, проте, через тривалість виготовлення Державного акта, такий був виданий після його смерті. [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входили земельні дялнки площею 1,2474 га і на день його смерті з ним проживала його дружина [PERSON] , а тому фактично вступила у володіння та управління спадковим майном і відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) вважалася такою, що прийняла спадщину. Він, [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом після смерті матері має право на набуття у власність майна, на яке мала право спадкодавець, а саме на вказані земельні ділянки. Згідно ухвали судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 30 березня 2020 року. На підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 10 квітня 2020 року. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач Рудківська міська рада Самбірського району Львівської області подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника та визнання позову. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із свідоцтва про смерть видно, що [INFO] у с. Чайковичі Самбірського району Львівської області помер [PERSON] ( а. с. 6). Згідно ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8.08.1995 року N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Отже, право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Згідно п. 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Із рішення Чайковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 12 лютого 1997 року «Про затвердження середньої земельної частки та списку громадян, які мають право на одержання середньої земельної частки» видно, що затверджено список громадян, які мають право на одержання середньої земельної частки по с. Чайковичі і згідно доданих списків [PERSON] , 1935 року народження, мав право на земельну частку розміром 0,30 га ( а. с. 13, 14). Із Державного акта на право приватної власності на землю видно, що на підставі розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 18 березня 2002 року № 124 [PERSON] 24 березня 2002 року, тобто вже після його смерті, передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,2474 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Чайковицької сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства ( а. с. 9). Отже, до складу спадщини, яка відкрилася унаслідок смерті [PERSON] , належало право на земельну ділянку, на яку державний акт виданий вже після його смерті. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, і тому до даних правовідносин застосовуються положення ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР, який був чинний на день смерті спадкодавця, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Отже, 05.05.1998 унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтями 548 та 549 цього Кодексу було встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із свідоцтва про шлюб видно, що [PERSON] та [PERSON] з 16 липня 1959 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а. с. 8). Із довідки, виданої Чайковицьким старостинським округом Самбірського району Львівської області 18 листопада 2019 року № 741 убачається, що місце проживання [PERSON] , 1934 року народження, який помер [INFO] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] і разом із ним проживала його дружина [PERSON] ( а. с. 11). Тобто, [PERSON] проживаючи разом із [PERSON] на день його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] у с. Чайковичі Самбірського району Львівської області померла [PERSON] (а. с. 5). Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка, однак не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Із свідоцтва про народження видно, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 7). За правилами ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Рудківська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за законом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з посиланням на те, що [PERSON] помер [INFO] , а Державний акт на право приватної власності на землю виданий 24 березня 2002 року вже після його смерті, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] та спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав ( а. с. 10). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права на спадкове майно за законом, а саме права власності на земельні ділянки загальною площею 1,2474, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства.

Outcome: approved