Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

25.12.2013 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що 23.07.2005 року між та [PERSON] було укладено шлюб. 07.06.2009 року вони придбали однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: 08321, [ADDRESS]. Зазначена квартира була придбана та зареєстрована на ім'я її чоловіка. В шлюбі, а саме [INFO] року у них народилася дитина - [PERSON]. Враховуючи той факт, що квартира придбана в шлюбі, остання згідно вимог діючого законодавства, належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. З огляду на вказане позивач просить суд визначити за нею та чоловіком частку у спільній сумісній власності в розмірі по 1/2 частині квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи суду не надав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що обставини, викладені в позовній заяві відповідають дійсності та підтверджені документальними доказами: копією договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2009 року (а.с.5), витягом з державного реєстру правочинів від 07.06.2009 року (а.с.6), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7), копією свідоцтва про шлюб (а.с.8), копією будинкової книги (а.с.12,13). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст.357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить висновку про їх обґрунтованість та задовольняє позов. На підставі наведеного та

Outcome: approved