Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності. В позові посилається на те, що 27 грудня 2002 року за розпорядженням Департаменту житлово-комунального господарства [PERSON] міської ради №39663 [PERSON] передано у приватну власність приміщення квартири спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці та видано свідоцтво про право власності на житло. Право власності [PERSON] на зазначену квартиру було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 червня 2003 року за №1572148. 30 січня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно право власності [PERSON] було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №13061991 та присвоєно реєстраційний номер обєкта нерухомого майна за 836916173101. Вказав, що 30 січня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1027. За умовами спадкового договору від 30.01.2016 року [PERSON], як відчужувач, після своєї смерті передає йому у власність належну їй на праві приватної власності квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці. Відповідно до п. 11 спадкового договору він як набувач зобовязався виконувати розпорядження [PERSON], що встановлені цим договором, а саме: утримувати та доглядати [PERSON], надавати довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду, прибирання помешкання, прання особистих речей, надання необхідної допомоги та забезпечувати відповідно до лікарських рецептів необхідними лікувальними засобами і медикаментами, а в разі смерті [PERSON] зобов'язався поховати її з додержанням прийнятих у суспільстві громадянських і християнських звичаїв. У звязку із посвідченням спадкового договору, приватним нотаріусом [PERSON] накладено заборону на відчуження вказаної квартири, а спадковий договір зареєстровано в спадковому реєстрі. Зазначив, що взяті на себе за спадковим договором зобов'язання за життя [PERSON] ним виконувалися належним чином, будь-яких претензій останньою не предявлялися. Договір на вимогу сторін судом, чи за нашою добровільною згодою, не розривався та не оскаржувався. 22 листопада 2018 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] на виконання умов договору він здійснив її поховання з додержанням прийнятих у суспільстві громадянських і християнських звичаїв. Після її смерті, 12 грудня 2018 року він, у відповідності до пункту 10 спадкового договору від 30.01.2016 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] для здійснення реєстрації права власності на квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці та зняття заборони відчуження. При зверненні ним до нотаріуса були надані відповідні документи, свідоцтво про право власності на житло, видане 27.12.2002 року Департаментом житлово-комунального господарства міської ради, згідно з розпорядженням №39663 від 27.12.2002 року мною нотаріусу подано не було, оскільки було втрачено за життя [PERSON], а дублікати свідоцтва про право власності не видаються. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 12.12.2018 року у реєстрації за ним права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та знятті заборони відчуження на квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці було відмовлено, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно був втрачений [PERSON] \~ \~ \~ \~Просить визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці, загальною площею 55,18 кв.м., житловою площею 37,20 кв.м. Скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно, а саме квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці, загальною площею 55,18 кв.м., житловою площею 37,20 кв.м.. В підготовче засідання позивач не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в підготовче судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених ними\~вимог і\~на підставі\~доказів сторін\~та інших\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 30 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1027. За умовами спадкового договору від 30.01.2016 року [PERSON], як відчужувач, після своєї смерті передає [PERSON] у власність належну їй на праві приватної власності квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці. У звязку із посвідченням спадкового договору, приватним нотаріусом [PERSON] накладено заборону на відчуження вказаної квартири, а спадковий договір зареєстровано в спадковому реєстрі. Відповідно до п. 11 спадкового договору він як набувач зобовязався виконувати розпорядження [PERSON], що встановлені цим договором, а саме: утримувати та доглядати [PERSON], надавати довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду, прибирання помешкання, прання особистих речей, надання необхідної допомоги та забезпечувати відповідно до лікарських рецептів необхідними лікувальними засобами і медикаментами, а в разі смерті [PERSON] зобов'язався поховати її з додержанням прийнятих у суспільстві громадянських і християнських звичаїв. [PERSON] взяті на себе за спадковим договором зобов'язання за життя [PERSON] виконував належним чином, будь-яких претензій останньою не предявлялися. Договір на вимогу сторін судом, чи за їх добровільною згодою, не розривався та не оскаржувався. 22 листопада 2018 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 12 грудня 2018 року [PERSON], у відповідності до пункту 10 спадкового договору від 30.01.2016 року, звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] для здійснення реєстрації права власності на квартиру спільного заселення №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці та зняття заборони відчуження. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 12 грудня 2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у реєстрації за [PERSON] права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та знятті заборони відчуження, оскільки останній не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, квартиру №1А в будинку №32 по вулиці Сімовича Василя в місті Чернівці. Дане свідоцтво про право власності було втрачено [PERSON] за життя, дублікати свідоцтв про право власності не видаються. Згідно зі ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно з ч. 2 ст. 1303 ЦК України, набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа. Відповідно до ст. 1304 ЦК України, спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~п.\~28\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» розяснено,\~що перехід\~майна від\~відчужувача до\~набувача на\~підставі спадкового\~договору не\~є окремим\~видом спадкування,\~а тому\~на відносини\~сторін не\~поширюються відповідні\~правила про\~спадкування,\~в тому\~числі право\~на обов'язкову\~частку.\~У разі смерті набувача спадковий договір вважається припиненим. Таким чином згідно з норм Цивільного кодексу України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя останнього, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. При цьому до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права, незалежно від того, що норми, які його регулюють, включені до Книги шостої ЦК України «Спадкове право», оскільки перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Пунктом 1 частини 2, частиною 6 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.382, ст.. 392 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Наказу від 22.02.2012 року № 96/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Таким чином, взяті на себе за спадковим договором зобов*язання [PERSON] виконав належним чином. Після смерті [PERSON] на виконання умов договору здійснив її поховання із дотриманням усіх звичаїв, що підтверджується довідкою МКП «Спецкомбінат» №345 від 19 грудня 2018 року, свідоцтвом про поховання №1964 від 24 листопада 2018 року, товарним чеком від 22 листопада 2018 року, рахунком замовленням №716309 від 23 листопада 2018 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved