Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

19.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 56 899,17 грн., де зазначив, що 15 лютого 2013 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100393498В, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. під 27 відсотків річних, а позичальник зобов'язався повернути кредит в строк до 15.02.2016 року включно. Цільове призначення кредиту: споживчі потреби в інтересах сім'ї. Відповідно до п.9.10 Кредитного договору, кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно з цим договором у повному обсязі. Пунктом 3.11. договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він перед укладанням договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості усіх послуг ( реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту, укладанням цього договору та оформленням договорів застави та страхування. Позичальник цим підтвердив свою згоду із зазначеними діючими умовами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ «ВТБ БАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується меморіальним № 24661 від 15.02.2013 року. Пунктом 5.3.1. кредитного договору встановлено, що [PERSON] зобов'язана сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та у строки, встановлені цим договором. Проте, всупереч вимогам договору, відповідачка не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Згідно із п.7.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту, останній повинен сплатити банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань. Крім того, у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань, відповідно до п.5.2.1 кредитного договору, банк має право вимагати достроково повернути кредит, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди. В зв'язку з порушенням виконання зобов'язань позичальником, позивач направив письмову вимогу від 03.09.2013 року за № 2641/100-2 щодо виконання порушеного зобов'язання, проте відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 18 вересня 2013 року сума заборгованості за кредитним договором відповідачки становить 56899,17 грн., в тому числі: - 14684,55 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом; - 22953,47 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; - 41,00 грн. - інфляційні витрати; - 274,97 грн. - три проценти річних; - 14385,22 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками, - 82,02 грн. - сума поточної заборгованості за відсотками за період з 18.08.2013 р. по 20.08.2013 р.; - 44,09 грн. - інфляційні витрати; - 289,48 грн. - три відсотки річних, - 34364,88 грн. - сума пені, нарахована у зв'язку з несвоєчасної сплатою процентів та кредиту у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача за кредитним договором № R53100393498В від 15.02.2013 року 56899,17 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати. 20.12.2013 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області забезпечено позов позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості та накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать [PERSON] в межах заявлених вимог на загальну суму 57583,17 грн. (а. с. 49). 27 лютого 2014 року за вказаною справою судом було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені повністю (а.с.68-69). Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.04.2014 року вказане заочне рішення за заявою [PERSON] було скасовано, а цивільна справа була призначена до розгляду у загальному порядку ( а.с.98). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справа розглянута без його участі на підставі наявних в ній доказів (а.с. 102). Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково, заперечувала проти його задоволення в частині стягнення суми простроченої заборгованості за відсотками, пені, інфляційних витрат. Заперечення позивачки ґрунтувалися на незгоді з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вона зазначила, що суми пені та процентів є занадто великими, останній платіж здійснила по кредиту в травні 2013 року. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з положенням ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Договором також передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2013 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53100393498В, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. під 27 відсотків річних, а позичальник зобов'язався повернути кредит в строк до 15.02.2016 року включно. Цільове призначення кредиту: споживчі потреби в інтересах сім'ї (а.с.15-21), що відповідало волевиявленню сторін. Відповідно до п.9.10 Кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно з цим договором у повному обсязі. Пунктом 3.11. договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він перед укладанням договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості усіх послуг ( реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту, укладанням цього договору та оформленням договорів застави та страхування. Позичальник цим підтвердив свою згоду із зазначеними діючими умовами. ПАТ «ВТБ БАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується меморіальним ордером № 2466 від 15.02.2013 року (а.с. 7). Пунктом 5.3.1. кредитного договору встановлено, що [PERSON] зобов'язана сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та у строки, встановлені цим договором. Проте, всупереч вимогам договору, відповідачка не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Згідно із п.7.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту, останній повинен сплатити банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань. Крім того, у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань, відповідно до п.5.2.1 кредитного договору, банк має право вимагати достроково повернути кредит, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди. В зв'язку з порушенням виконання зобов'язань позичальником, позивач направив письмову вимогу від 03.09.2013 року за № 2641/100-2 (а.с.13, 14) щодо виконання порушеного зобов'язання, проте відповідачка так і не стала виконувати свої зобов'язання за кредитним договором належним чином. Станом на 18 вересня 2013 року сума заборгованості за кредитним договором відповідачки становить 56 899,17 грн., в тому числі:- 14684,55 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом; - 22953,47 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; - 41,00 грн. - інфляційні витрати; - 274,97 грн. - три проценти річних; - 14385,22 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками; - 82,02 грн. - сума поточної заборгованості за відсотками за період з 18.08.2013 р. по 20.08.2013 р.; - 44,09 грн. - інфляційні витрати; - 289,48 грн. - три відсотки річних; - 34364,88 грн. - сума пені, нарахована у зв'язку з несвоєчасної сплатою процентів та кредиту у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу, що підтверджується розрахунком суми заборгованості ( а.с.8-12). Щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних від простроченої суми, то суд приходить до наступного висновку. Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки, так частиною третьою вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВСС від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні збитків, матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Доказів того, що кредит повністю виплачений у матеріалах справи не має, не спростовано це і відповідачкою. Також, відповідачкою не надано жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень, а саме письмового розрахунку заборгованості, письмової заяви на зменшення суми неустойки, доказів того, що стан її здоров'я значно погіршився у порівнянні з тим станом здоров'я, який був на момент отримання нею кредиту, так як інвалідом ІІ групи відповідачка була визнана, ще до підписання нею кредитної угоди (а.с. 90, 105). Судом встановлено, що сума основного боргу за кредитним договором та сума нарахованої неустойки є співмірними. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачка має заборгованість, як по сумі кредиту так і по встановлених договором процентах, пені, а також інфляційні витрати, 3 % річних. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судовий збір у сумі 569,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved