Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

29 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Просив змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються із платника аліментів [PERSON], [INFO], на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року на користь отримувача аліментів [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] з 1500 гривень щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що від шлюбу укладеного 31.10.2008 року (подружжя [PERSON] та [PERSON]М.) народився син - [PERSON], [INFO]. Оскільки подружнє життя не склалося рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року шлюб був розірваний. 03 червня 2014 року між ним і [PERSON] був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1007. Згідно умов цього договору місце проживання дитини визначено разом з батьком - [PERSON] за місцем його помешкання та реєстрації: [ADDRESS]. 11 листопада 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу, видане адміністрацією муніципальної освіти ЗАТО Комаровський Оренбурзької області, на підставі якого вона змінила прізвище на з «[PERSON]М.» на «[PERSON]М.». В червні 2014 року відповідачка виїхала спочатку до Росії, а потім до країни Ізраїль, де мешкає на теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Після виїзду за межі України в 2014 році відповідачка відмовилась від матеріального забезпечення 5-ти річного сина [PERSON], переклавши цей обовязок повністю на позивача. У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання спільного сина [PERSON], [INFO]. Оскільки аліменти на дитину [PERSON] заперечувала сплачувати, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року його позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. З [PERSON] на його користь на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно, починаючи 3 14 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів був визначені з урахуванням того факту, підтвердженого належними доказами, що відповідачка працює і отримує в Ізраїлі постійний дохід, що з урахуванням курсу НБУ на 2016 р становить понад 11000 грн. 00 коп. на місяць. Виконавчий лист №2/204/2372/15ц виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська знаходиться на виконанні в Чечелівському відділі держави виконавчої служби м. Дніпра з 20 жовтня 2016 року, де відкрите виконавче провадження № 52829637. Відношення до сплати аліментів у [PERSON] є досить скептичне тож посилаючись та ті обставини, що сплачувати аліменти в Україну з Ізраїлю не зручно сприяла утворенню заборгованості, що була встановлена в судовому порядку про стягнення заборгованості з аліментів відповідно рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/8019/16-ц. Для сина - другокласника необхідно постійно обновляти гардероб: придбати шкільну форму, сезонне взуття, спортивну форму для зайняття фізкультурою, форму та обладнання для зайняття карате, різноманітні шкільні канцтовари, підручники. За останній рік син значно виріс. Крім того, для інтелектуального розвитку дитини необхідно сплачувати за різноманітні гуртки вартість яких є значною для одного з подружжя, також позивач старанно намагається правильно вести його життєвий режим, давати йому правильне збалансоване харчування (мясо, сир, молоко, овочі, печінку, фрукти та інше), а тому він досяг гарних результатів в навчанні та спорті. Необхідно слідкувати за його здоровям, проводити для дитини постійні консультації різних спеціалістів (стоматолог, окуліст та інші). Усе це потребує значних матеріальних витрат, в яких необхідно приймати участь не тільки йому - його батькові, з яким він постійно мешкає, а його матері відповідачці. З огляду на вимоги ст. 182 СК України позивач вважає, що малолітня дитина [PERSON] потребує значних і регулярних матеріальних витрат з боку обох батьків. [PERSON] знаходиться у шлюбі, і обоє з подружжя є працевлаштовані. Чоловік [PERSON] працює в компанії «[PERSON] ТОВ» починаючи з 25.11.2014 року, що підтверджується довідкою від 20.01.2016 року (справа № 204/833/16-ц). Батьки відповідачки ([PERSON]М.) ще працюють та навіть мають матеріальну можливість по декілька разів на рік подорожувати з Росії до Ізраїлю на відпочинок, що підтверджується заявою відповідача по справі № 204/833/16-ц та фото з соціальних мереж Інтернету з перебуванням її батьків у різні пори року у Ізраїлі. На утриманні не знаходяться. Також у своїй заяві по справі № 204/833/16-ц, щодо «Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без супроводу батька» відповідач зазначила, що має можливість оплатити всі витрати повязані з даною подорожжю. Вартість лише авіаквитків для подорожі лише відповідача з Ізраїлю до України в обидві сторони складає понад 30000 грн. Вартість такої подорожі є значною і перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, тому що відповідачу знадобиться купувати чотири авіаквитки вартістю 14844 грн. тільки для себе, що становить 14 844грн. х 4 авіаквитки = 59376 грн. і це витрати без врахування вартості авіаквитків на дитину та інших необхідних витрат на проживання, харчування, розваги, страхування дитини тощо. Додатково звертає увагу, відповідно копії закордонного паспорту відповідача, яка була надана особисто нею у справі № 204/8019/16-ц арк. №169 відповідач в період з 02.06.2015 року по 08.06.2017 року подорожувала літаком щонайменше вісім разів рік: 1. Тель-Авів- Москва, Москва-Тель-Авів 9887 грн. х 2 = 19774грн. (вартість квитка в одну сторону 20838 руб. х 0,47449 = 9887 грн. (курс НБУ станом на 21.12.2017р.); 2. Тель-Авів - Дніпро, \~ \~ \~ \~Дніпро - Тель-Авів 14844 грн. х 2 = 29688 грн.; 3. Тель-Авів - Дніпро, Дніпро - Тель-Авів 14844 грн. х 2 = 29688 грн.; 4. Тель-Авів - Дніпро, Дніпро - Тель-Авів 14844 грн. х 2 = 29688 грн. Всього: близько 108838 грн. Згідно з фото з особистої сторінки з соціальної мережі відповідач отримує золоті прикраси, харчується у ресторанах, відпочиває SРА салонах разом з батьками, має автомобіль, має можливість подорожувати та не обмежена у витратах. Тож приймаючи до уваги, що сплачувати аліменти у твердій грошовій формі [PERSON] не зручно, а незважаючи на свій постійний дохід понад 11000 грн. на місяць, платник аліментів тільки в період з 02.06.2015 року по 08.06.2017 року витратила на подорожі близько 108838 грн., що є значними витратами для [PERSON] (платника аліментів), сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад та беручи уваги, що є постійний дохід і враховуючи ті обставини, що в твердій грошовій формі сплачувати платнику аліментів не зручно, доцільним буде змінити спосіб стягнені аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частки від усіх її доход що складатиме лише 25 % усіх її доходів та не вплине на погіршення матеріально становища відповідача. 12 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів відмовити у повному обсязі. Зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, вважає позовну заяву безпідставною виходячи з наступного. Обставини про невиконання [PERSON] батьківських зобов'язань є наклепом з боку позивача та спростовуються фактами. [PERSON] добровільно здійснювала виплати по аліментам на р/р 5168755938868300, відкритий в ПАТ «Приватбанк» на імя дитини - [PERSON], та саме цей рахунок 21 вересня 2016 року в переписні [PERSON] повідомив [PERSON], куди остання і здійснювала виплати по аліментам через свого представника, так як не мала змоги здійснювати виплати особисто у зв'язку з проживанням в Ізраїлі. На цей рахунок були здійснені платежі за серпень 2016 року в розмірі 5000 грн., листопад 2016 року в розмірі 2500 грн., березень 2017 року в розмірі 2685 грн. в загальному розмірі 10185 грн. Однак [PERSON] в подальшому взагалі заперечив, що отримував дані платежі від представника [PERSON] лише тому, що в платежах не було вказано «в рахунок аліментів» і у виконавчому провадженні заявив вже інший рахунок. В зв'язку з цим [PERSON] перестала здійснювати платежі через представника та погасила борг особисто, коли приїхала до України - 29.05.2018 року була сплачена сума трьома платежами: 1500 грн. 00 коп., 3883 грн. 00 коп., 14995 грн. 00 коп. в загальному розмірі 20378 грн. Крім того, в рахунок аліментів були враховані платежі, які здійснювались [PERSON] на купівлю іграшок та одягу для дитини на загальну суму 8437 грн. 00 коп. Однак, у звязку з тим, що [PERSON]М, заперечував проти зарахування куплених відповідачем для дитини речей в рахунок стягнутих аліментів, розрахунок заборгованості по аліментам було перерахована і знову утворилась заборгованість на суму 8437 грн. 00 коп. 05 вересня 2017 року [PERSON] погасила цю заборгованість, сплативши 8979 грн. 00 коп. Крім цього, в рахунок аліментів від імені [PERSON] сплачено: 29.08.2017р. 5029 грн. 72 коп.; 23.10.2017р. 2635 грн. 00 коп.; 19.12.2017р. 2761 грн. 12 коп.; 15.02.2017р. 2656 грн. 65 коп. На загальну суму 13082 грн. 49 коп. Тобто всього [PERSON] було сплачено 52082 грн. 49 коп., в рахунок аліментів. Крім того, [PERSON] зверталась до суду про надання дозволу на перебування в літні канікули дитини у неї в Ізраїлі, однак отримала відмову суду в зв'язку з тим, що не мала посвідки про постійне місце проживання, а також в звязку з тим, що [PERSON] дуже активно заперечував проти такого виїзду. Також [PERSON] не дозволив поїхати з дитиною на море і взагалі створював перешкоди навіть у короткотривалому спілкуванні дитини з рідною матірю. [PERSON], який ніяким чином не вказує, чи є він сам працевлаштованою особою та чи отримує взагалі які-небудь доходи, вважає за доцільне в своїй позовній заяві вказувати на те, що батьки [PERSON] які є пенсіонерами літають до доньки в гості або те, що її нинішній чоловік є працевлаштованою особою в Ізраїлі. При цьому, [PERSON] навмисне нібито забуває, що у [PERSON] є ще одна неповнолітня дитина - [PERSON] (03.1 1.2001р.н.), який проживає з нею і знаходиться повністю в неї на утриманні. Крім того, [PERSON] в своєму позові надає спотворений психологічний портрет [PERSON], описуючи її, як погану та непорядну матір, яка, з його слів покинула свою пятирічну дитину. Однак, не вказує, що до такого поступку він же сам її вимусив, коли вигнав зі свого житла разом зі старшим сином, та не надав дозволу на виїзд їх спільної дитини до Росії, куди вимушена була поїхати [PERSON] після розлучення, так як не мала коштів і житла для того, щоб залишитись у м. Дніпрі в Україні, де в неї, окрім [PERSON] не було ні родичів ні близьких. [PERSON] посилається в своєму позові на договір, в якому він та відповідачка дійшли згоди про те, що дитина буде проживати з ним, однак умовчав, що в договорі було також зазначено, що він буде безперешкодно надавати можливість бачитись та спілкуватись з дитиною, натомість [PERSON] вимушена звертатись кожного разу до органів опіки та просити їх зобовязати [PERSON] не перешкоджати спілкуванню з дитиною хоча б по кілька годин в день на час її приїзду до України. [PERSON] в свою чергу завжди протестує проти побачень, незважаючи на домовленість у нотаріально завіреному договорі. Також, навіть з протиріч, які є в позовній заяві вбачається, що [PERSON] суперечить сам своїм же доводам. Тобто, при тому, що відповідачка за його словами не має бажання приймати участь у вихованні дитини, вона витратила вже 108 000 гривень (за підрахунками [PERSON]М.) з метою відвідування сина в м. Дніпрі. Тобто, факт бажання матері бачитись з дитиною є очевидним. Крім того: [PERSON] звертався до суду про позбавлення [PERSON] батьківства. Майже щомісяця звертається до органів поліції про те, що [PERSON] нібито не сплачує аліментів. Майже щонеділі ходить до виконавчої служби в очікуванні, що [PERSON] «схибить» і не вкаже в своєму платежі, що він виконаний в рахунок аліментів, для того, щоб його одразу ж врахувати до свого рахунку як інший платіж. З вищевказаного очевидно, що скоріше за все, [PERSON] переслідує якісь свої, особисті мотиви (дуже хочеться сподіватись, що не меркантильні) під прикриттям українського законодавства, яке регулює виплату аліментів. Правових підстав на обґрунтування причин зміни способу виплати аліментів не надано. 18 квітня 2018 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив. Просив відхилити відзив на позовну заяву (вх. № 5803 від 12.02.2018р.) у повному обсязі, а також не брати до уваги матеріали, які були надані до відзиву; змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються із платника аліментів [PERSON], [INFO], на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року на користь отримувача аліментів [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] з 1500 гривень щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, 10.04.2018 року під\~час ознайомлення\~з матеріалами\~справи №204/11/18\~на арк.70-73\~знаходився відзив\~на позовну\~заяву (вх.\~№5803\~від 12.02.2018року),\~який всупереч\~ч.\~4\~ст.\~178\~ЦПК України\~відповідачем не\~було надіслано\~(надано)\~іншим учасникам\~справи одночасно\~з надісланням\~(наданням)\~відзиву до\~суду.\~Даний відзив\~з додатками,\~він як\~відповідач станом\~на 14\~квітня 2018\~року не\~отримав,\~що грубо\~порушує його\~права та\~права малолітньої\~дитини,\~які він\~захищає.\~Відзив не\~визнаю у\~повному обсязі,\~і вважаю\~за необхідним\~його відхилити\~з таких\~причин.\~У відзиву\~(вх.\~№5803\~від 12.02.2018року)\~вказано,\~що позивач\~вказує,\~що [PERSON]\~покинула свою\~пятирічну дитину\~зазначаю наступне.\~[PERSON]\~фактично залишила\~дитину у\~2013\~році та\~самоусунулася від\~виконання своїх\~батьківських обовязків,\~що підтверджується\~Висновком Органу\~опіки та\~піклування вих.\~№ 1676\~від 07.09.2015року\~у якому\~чітко зазначено,\~що вона\~у вихованні\~дитини не\~приймає участі,\~не цікавиться\~її здоровям,\~матеріально не\~допомагає,\~а також\~вих.\~Чечелівського ВП\~№45.6/4408\~від 01.06.2017року,\~згідно якого\~працівниками ювенальної\~поліції була\~проведена профілактична\~бесіда з\~метою виконання\~нею батьківських\~обовязків та\~попереджена про\~адміністративну відповідальність\~згідно ст.\~184\~КУпАП України.\~Також звертає\~увагу,\~що у\~відзиву зазначено,\~що [PERSON]\~сплачує аліменти\~щомісяця на\~утримання [PERSON]\~25.04.2009р.н.,\~чим вводить\~суд в\~ману,\~що підтверджується наступними офіційними документами: вих. Чечелівського ВДВС №7036/07 від 16.05.2017р., згідно якого заборгованість станом на 01.05.2017р. складає - 37500грн., та жодної сплати протягом 25 місяців; особистою розпискою [PERSON] від 24.05.2017 року щодо обізнаності про заборгованість з аліментів та зобовязання погасити до кінця 2017 року; вих. Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській №45-6/К-1-109 від 10.10.2017р., про відкриття кримінального провадження №12017040680002019, щодо умисної несплати [PERSON] аліментів на утримання свого сина [PERSON] 25.04.2009р.н.; розрахунок заборгованості з аліментів, якій був отриманий під особистий підпис [PERSON], згідно якого заборгованість станом на 18.01.2018р. складає 10587 грн. - вих. Чечелівського ВДВС №7661 від 18.01.2018р.; розрахунком заборгованості з аліментів, згідно якого заборгованість станом на 03.04.2018р. складає 11709 грн. 64коп.; вих. Чечелівського ВДВС №232 від 07.02.2018р., який підтверджує, що [PERSON] не виконала зобовязання надані нею особисто у розписці від 24 травня 2017 року, щодо погашення заборгованості з виплати аліментів у повному обсязі до кінця 2017 року; вих. Чечелівського ВДВС №239 від 08.02.2018р., щодо наявності заборгованості із сплати аліментів боржником [PERSON] у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці у кожному місяці в період з липня 2015 року по січень 2018 року; вих. Чечелівського ВДВС №372 від 03.03.2018р., який підтверджує не виконання [PERSON] рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/2372/15-ц щодо сплати щомісяця аліментів; навіть після його письмового звернення до [PERSON] заборгованість з аліментів не була погашена; витягом з Єдиного реєстру боржників, щодо невиконання [PERSON] відкритих виконавчих проваджень. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/8019/16-ц про стягнення заборгованості за аліментами, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів було встановлено, що під час розгляду справи №204/2372/15-ц про стягнення з відповідача аліментів, [PERSON] особисто в залі суду надавала пояснення з яких було встановлено, що вона особисто, та її представник були обізнані про судові рішення по справі в повному обсязі, як про рішення суду першої інстанції так і в апеляційному суді, а отже достовірно знали про ухвалене судом рішення і про обовязок відповідача сплачувати аліменти оскільки його оскаржували принципово, поклавши всі обовязки по утриманню дитини на батька. Тож сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно з 14 квітня 2015 року намірів не було. Після особистих пояснень в залі суду [PERSON] її представники факт обізнаності про рішення суду вже не заперечували. Тож дослідивши всі матеріали справи та надані пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку, що прострочення сплати аліментів сталося з вини відповідача. Щодо того, що у відзиву вказано, що [PERSON] добровільно сплачувала аліменти на імя [PERSON], 25.04.2009р.н. (за серпень 2016р. в розмірі 5000 грн., листопад 2016 року в розмірі 2500грн., березень 2017 року в розмірі 2685 грн.), хочу про акцентувати увагу на те, що добровільно прийти до згоди стосовно сплати аліментів досягнуто не було, фактичне волевиявлення стосовно аліментів у [PERSON] чітко відображено у судових запереченнях та оскарженнях всіх судових рішень, починаючи з рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У відзиві (арк. 70-73, вх. №5803 від 12.02.2018р.) не надано жодного доказу, які б відповідали вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України. Всі письмові висловлювання пані [PERSON] ґрунтуються не на доказах, а на власних припущеннях. Стосовно витрат які [PERSON] робила на власний розсуд і які були помилково зараховані у вигляді сплати аліментів на суму 8979 грн. зазначає наступне, що дії державного виконавця були визнані помилковими, а іграшки, продукти харчування, та інше..., не може зараховуватися як аліменти, оскільки аліменти сплачуються у твердій грошовій сумі, а не у натуральній формі, тож єдина причина з якої [PERSON] надала копії даних квитанцій до ВДВС - є введення умисне суд та ВДВС в оману, з метою зменшення розміру заборгованості та уникнення відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. Жодних підтверджуючих документів (розписки тощо), щодо отримання ним або дитиною товарів саме на суму 8979грн., до відзиву надано не було. Також вищевикладені факти, на які посилається пані [PERSON] розглядалися Апеляційним судом Дніпропетровської області ще в провадженні №22-ц/774/5837/17 де було встановлено в судовому порядку, що жодного доказу передачі речей на суму 8979 грн. не надано. Також хочу звернути увагу, щодо того, що у відзиву вказаний, ще один син [PERSON] [PERSON], який знаходиться повністю на її утриманні, а також, що [PERSON] не мала коштів та житла для того, щоб залишитися у м. Дніпрі в Україні. Дана інформація дискредитована заявою самої [PERSON] та не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] відповідно до власної заяви ([PERSON] ([PERSON])) по справі №204/1308/2014-ц, щомісячно отримує аліменти на свого першого сина [PERSON] 03.11.2001р.н., також їй допомагають батьки, пересилаючи грошові перекази. Тож завдяки таким фінансовим надходженням [PERSON] мала достатньо коштів на оплату двокімнатної квартири та придбання продуктів харчування, але поїхала з України у 2014 році для влаштування особистого життя, незважаючи на наявність посвідки на постійне проживання на Україні, а згодом відмовилася від того щоб малолітня дитина 25.04.2009р.н. проживала разом з нею, що підтверджується Ухвалою Красногвардійського районного суду від 21 жовтня 2014 року. Докази які відповідають вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України, щодо того що ще одна неповнолітня дитина - [PERSON] 03.11.2001р.н. проживає станом на 2018 року разом з відповідачкою відсутні взагалі, тож дані письмові висловлювання пані [PERSON] згідно ЦПК України взагалі ґрунтуються лише на її власних припущеннях. Коментуючи бажання відповідачки бачитися з їх спільним малолітнім сином [PERSON], 25.04.2009р.н. по факту є досить сумнівним. Це підтверджується неодноразовими фактами під час її приїзду до України та випадками коли на неї як матір були покладені за домовленістю обовязки забрати дитину зі школи, (02 серпня 2016 року, м. Дніпро), [PERSON] просто забула і не забрала дитину зі школи №62, а дитина була змушена сидіти півдня у школі в очікуванні матері «зозулі». Факт безвідповідального вчинку з боку [PERSON] може підтвердити його класний керівник [PERSON]. В періоди з 02.09.2016 року по 06.09.2016 року відповідачка взагалі не спілкувалася з [PERSON], мотивуючи тим, що різко захворіла, що в неї різко зламався телефон, тож Україну [PERSON] покинула навіть не побачивши сина заради якого з її слів вона приїхала до країни. Щодо, того, що у відзиву (арк. 70-73, вх. №5803 від 12.02.2018року) вказано чітко зазначено, що «[PERSON] не мала змоги здійснювати виплати особисто у зв'язку з проживанням у Ізраїлі» (абз. 4), а також у апеляційний скарзі від 21.06.2017року на аркуші 3 абз.4 відповідач зазначає, що не довіряє своєму представнику за довіреністю отримання коштів, та представник взагалі відмовилась отримувати перекази та робити платежі, що це не її обовязок і в неї немає на це часу, але чому з цих приводів повинні порушуватися інтереси та права малолітнього сина [PERSON] 25.04.2009р.н. на повноцінний розвиток?! Оскільки [PERSON] неодноразово посилалась на незручність стосовно переказу грошових коштів і її заборгованість постійно призводить до збільшенні розміру пені, вважає, що зміна способу стягнення аліментів з 1500 грн. на 1/4 частку всіх видів заробітку, є більш прийнятним для вирішення питання в особисто їх випадку по сплаті аліментів на утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON] 25.04.2009р.н. Аліменти є власністю дитини, вони будуть стягуватися та надсилатися безпосередньо роботодавцем відповідача або уповноваженою на те установою згідно Міжнародної конвенції про стягнення аліментів, які ратифікувала України та Ізраіль, а також більше 60 країн в світі на відповідний рахунок, тож питання стосовно пені та заборгованості зникнуть автоматично. Рахунки, які були відкриті для вищезазначених цілей з урахуванням особливостей міжнародного переказу. Для зручності міжнародного переказу аліментів були відкриті у доларах, євро, російських рублях. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та представник відповідачки у судове засідання не зявилися. Про день та час розгляд справи представник відповідачки повідомлялася в установленому законом порядку. Жодних клопотань до суду від відповідачки та представника відповідачки не заявлено. Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 18 липня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/2372/15-ц стягнуто з [PERSON], 12.08.1982р.н., зареєстрованої за адресою: [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], 25.04.2009р.н. у твердій грошовій сумі 500 (пятсот) грн. щомісячно, починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4-5). 05 жовтня 2016 року рішенням апеляційний суд Дніпропетровської області рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2016 року в частині визначеного розміру аліментів змінено і вирішено стягнути [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], 25.04.2009р.н. у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтуванні свого рішення апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог дійшов правильного висновку, що позивач має право отримувати аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення ним повноліття. Разом з тим, районний суд не прийняв до уваги надану позивачем довідку про доходи відповідачки, які вона отримує у Ізраїлі, що становить по курсу НБУ 11307, 6 грн. Крім цього, представником відповідачки у суді апеляційної інстанції визнано факт, що 500 грн. є замалою сумою для утримання дитини. Відповідачка працює та має постійний дохід, тому має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно (а. с. 6-7) 20 жовтня 2016 року за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2016 року по справі № 204/2372/15-ц виданий виконавчий лист на підставі якого державним виконавцем Красногвардійської виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52829637 від 07 листопада 2016 року (а. с. 8). 21 червня 2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/8019/16-ц стягнуто з [PERSON], [INFO] (паспорт громадянина [PERSON] Федерації 65 №3245311, виданий 16.12.2014 року УФМС 428, проживаючої за адресою: Ізраїль, [ADDRESS]), на користь [PERSON], [INFO], (РНОКПП - [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [INFO] [PERSON][ADDRESS]) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8299,50 грн. (а. с. 30-33). 22 листопада 2017 року рішенням апеляційний суд Дніпропетровської області рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову [PERSON] і вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (іпн. [NUMBER]) заборгованість по аліментам у розмірі 18877 грн. 26 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 6188 грн. 17 коп., а всього 25065 грн. 17 коп. (а. с. 34-36). 06 грудня 2017 року ухвалою апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалено виправити описку в рішенні апеляційний суд Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення апеляційний суд Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року у наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (іпн. [NUMBER]) заборгованість по аліментам у розмірі 18877 грн. 26 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5738 грн. 17 коп., а всього 24615 грн. 43 коп. (зворотна сторона а. с. 36, а. с. 37). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201\~СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи до пологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з п.23 Постанови ПВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір (батько) дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька (матері) може бути підставою для його (її) вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184\~СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.\~184\~СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно правової позиції, яка викладена у справі за №143цс13, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014р. постановила з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до вимог ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Окрім того, відповідно до Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» від\~17\~травня 2017\~року було внесено зміни до ст.\~182\~СК України та частину другу викладено в редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Позивач, як одержувач, довів свої вимоги про зміну способу стягнення аліментів зокрема тому, і суд з нею погодився, що на даний час аліменти стягуються на неповнолітню дитину, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2015 роком і в 2017 році, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що наразі у позивача наявні підстави для звернення до суду з відповідним позовом про зміну способу стягнення аліментів, оскільки відповідачка має суттєві зміни її матеріального становища, що не заперечувалось представником відповідачки у відзиві на позовну заяву. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості розгляду справи, враховуючи обставини справи та надані докази учасниками процесу, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів задовольнити; змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, що визначені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісяця починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] щомісячно у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; відкликати виконавчий лист від 07.11.2016 року по виконавчому провадженню № 52829637, виданий на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved