Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

18 серпня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 20 липня 1999 року. В квартиры зареєстровано четверо людей, зокрема її дядя [PERSON], 1953р.н. Відповідач на даний час в квартирі зареєстрований, хоча фактично, з дня прописки та по даний час не проживає та не з'являється. В квартиру не з'являється понад тридцять років, родинних стосунків не підтримує, його місцезнаходження їй не відоме. Вона сплачує за відповідача комунальні послуги. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №\~17 в будинку № 61по вул. Молодогвардійській у м. Дніпро та примусово зняти його з реєстраційного обліку (а.с.3-4). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Пояснила, що останній раз відповідач був у квартирі в 1999 році, більше вона його не бачила. Квартиру їй подарував відповідач, оскільки вона доглядала бабусю. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», випуску № 779 (1776) від 11 жовтня 2016 року (а.с.26). Від представника третьої особи Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Просять ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства (а.с.15). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] (до шлюбу Сєвєріна) І.С. на праві приватної власності, на підставі договору даруванні від 20.07.1999 року належить квартира № 17 в будинку № 61, що знаходиться по вул. Молодогвардійська, в м. Дніпропетровську (а.с.5-6, 18). З довідки про склад сім'ї № [NUMBER] "Житлове господарство Самарського району" ДМР від 08.08.2016 року вбачається, що в квартирі № 17 в будинку № 61, що знаходиться по вул. Молодогвардійська, в м. Дніпро зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (дядя), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) (а.с.7). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає [INFO]. Відповідач є його рідним братом. Останній раз його бачив років десять тому в районі пр. Правда. В спірній квартирі він не мешкає, де знаходиться не відомо. Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного: У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.\~\~ Відповідно до ст. 1 Протоколу 1\~Європейської конвенції з прав людини\~і основоположних свобод та ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 \~\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], наділена правом володіння, користування та розпорядження нею. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON].в № 17 в будинку № 61, по вул. Молодогвардійська, в м. Дніпро не мешкає понад десяти років, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживає у квартирі без поважних причин. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачав квартирі носить формальний характер, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved