Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

15 червня 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, третя особа: Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно (ціна позову 77032,73 грн.) посилаючись на те, що 03 червня 2000 року померла його бабка - [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті залишився жилий будинок з господарськи будівлями і сертифікат на право на земельну частку( пай) серії ХМ № 0261288 розміром 1,77 га, який виданий 15 травня 1997 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 20 січня 1997 року № 58, і яка розташована на території села Велика Кужелова Дунаєвецького району Хмельницької області. Після смерті бабки спадщину прийняв [PERSON], який є його дідом, однак спадщину не встиг оформити, оскільки 02 серпня 2016 року помер. Після смерті діда позивач звернувся до нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу за оформленням спадщини, оскільки його батько - [PERSON] помер 03 січня 1984 року. 04 травня 2017 року нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини, оскільки свідоцтво про право власності на будинок не видавалося, про що є довідка Дунаєвецького КП Інвентарбюро від 25 грудня 2016 року, а сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0261288 розміром 1,77га від 15 травня 1997 рою втрачений, про що є оголошення в газеті Дунаєвецький вісник від 23 березня 2017 року. Позивач звернувся в Дунаєвецьку районну державну адміністрацію, з приводу видачі дублікату сертифіката на земельну частку пай, де йому було відмовлено, а тому звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач: представник Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак надіслав суду заяву, в якій проти позову не заперечив і просить справу розглядати у його відсутності. Третя особа: представник Дунаєвецької РДА в судове засідання не зявився, однак надіслав суду повідомлення, в якому не заперечує проти позову і просить справу розглядати у його відсутності. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03 червня 2000 року померла [PERSON], 02 серпня 2016 року помер [PERSON], а до цього 03 січня 1984 року помер їхній син [PERSON], що підтверджується копія свідоцтв про смерть та копією свідоцтва про народження. Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року, встановлено факт, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] є внуком по лінії батька померлої 03 червня 2000 року [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 48143437 від 20.06.2017 року спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися. Відповідно до ст.530 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), позивач є спадкоємцем за законом першої другої, який прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкожавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтвом про одруження та довідкою Дунаєвецької міської ради №201 від 03.05.2017 року. Відповідно до довідки №203 від 03.05.2017 року, виданої Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області видно, що після смерті [PERSON], яка померла 03.06.2000 року з 04.06.2000 року в управління спадковим майном вступив її чоловік [PERSON], який спадщину прийняв, що підтверджується проживанням у спадковому будинку, але своїх спадкових прав не оформив та помер 02.08.2016 року. До маси спадкового майна, після смерті [PERSON], входить житловий будинок площею 74,2 м.кв. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: прибудова, літня кухня, баня, господарські споруди, вартістю 44425 грн., а також земельна частка (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах члена КСП «Ранок», що знаходиться на території с. Миньківці Дунаєвецького району Хмельницької області, вартістю 32607,73 грн. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 травня 2017 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Велика Кужелова по вул.Підгірна,7 Дунаєвецького району Хмельницької області, що належав [PERSON], яка померла 03 червня 2000 року, на імя позивача в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Згідно з довідкою Дунаєвецького КП Інвентарбюро від 25 грудня 2016 року видно, що акт про завершення будівництвом житлового будинку в с. Велика Кужелова по вул.Підгірна, 7, Дунаєвецького району Хмельницької області не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною радою на імя [PERSON] не видавалося. Як вбачається з виписок з погосподарських книг за 1961-1963 рр., 1964-1966 рр. та 1996-2000 рр., а також довідок, виданих Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області, [PERSON] з 1961-1963 рр. рахується власником будинку в с.Велика Кужелова по вул.Підгірна, 7, Дунаєвецького району Хмельницької області, будинок та господарські будівлі 1958-1962 року забудови . Виділено для будівництва і обслуговування господарства 0,30 га земельної ділянки, разом з нею у вищезазначеному будинку був зареєстрований та проживав внук позивач по справі, [PERSON]. Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померла [PERSON] своє право власності в БТІ не оформила. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, [PERSON] набула право власності на житловий будинок в с. Велика Кужелова по вул.Підгірна, 7 Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у звязку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Також відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 травня 2017 р. приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу видно, що [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), не може у звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи земельну частку (пай). Відповідно до копії оголошення в газеті «Дунаєвецький вісник» №12 (10920) від 23 березня 2017 року втрачений сертифікат серії ХМ №0261288, виданий [PERSON], вважати недійсним. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч.10 ст.5 ЗК України 1990 року право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право на спадкове майно. Судом встановлено, що 15 травня 1997 року [PERSON], як члену КСП "Ранок" с.Миньківці Дунаєвецького району Хмельницької області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0261288 розміром 1,77 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується, копією витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) та розпорядженням голови Дунаєвецької РДА №58-р від 20.01.1997 року. Отже, наведені докази свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] набула право на земельну частку (пай), яке в свою чергу перейшло у порядку спадкування до [PERSON] за законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини та відповідне право на земельну ділянку площею 1,94 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування, а тому вимоги обґрунтовані і суд задовольняє їх. За таких обставин позов слід задовольнити та визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та право на земельну ділянку площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 03 червня 2000 року.

Outcome: approved