Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

31.08.2020 позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.09.2009 (а.с. 10), він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9). Право власності на вказане житло ним набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.09.2009. У цьому будинку зареєстрована, але фактично з 2016 року не проживає відповідачка [PERSON] , яка добровільно вибула в [ADDRESS] , де проживає і на даний час. Окрім цього, відповідачка жодних витрат по оплаті та утриманню будинку, в якому вона зареєстрована не несе, відсутні її одяг, особисті речі та документи, втратила будь - який зв`язок із спірним житлом, не є членом сім`ї. Вказує, що незважаючи на тривале не проживання у спірному будинку, більше чотирьох років відповідачка відмовляється скасувати свою реєстрацію в житловому будинку. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 22.09.2020 провадження у справі відкрито. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, крім того, у випадку, якщо відповідачка не з`явиться до суду, не заперечує про прийняття заочного рішення (а.с.51). Відповідачка до суду не з`явилась, відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, хоча належно була повідомлена про час та дату судового засідання (а.с.47). Третя особа [PERSON] просила розглядати справу у її відсутність (а.с. 39). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши підстави позовної заяви, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON] позивач у справі, є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23889887 від 18.09.2009 (а.с.9), на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.09.2009. Згідно довідки Суховільської сільської ради №814 від 18.08.2020 до складу сім`ї [PERSON] , зареєстрованих в будинку по [ADDRESS] входять: [PERSON] , 1977 р.н., та [PERSON] (а.с.16). Актами обстеження фактичного місця проживання від 18.06.2020, 21.07.2020 та 18.08.2020 комісії виконавчого комітету Суховільської сільської ради (а.с.21-23) встановлено, що в будинку [ADDRESS] , дійсно зареєстрована [PERSON] , але фактично за даною адресою не проживає. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 03.07.2020 (а.с.20) відповідачка [PERSON] зареєстрована в житловому будинку, та після розірвання шлюбу (а.с. 24) з [PERSON] вибула з місця реєстрації. Як вбачається з рішення Городоцького районного суду Львівської області у 2016 році, припинили спільне проживання. Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідачка [PERSON] у спірному будинку, який належить позивачу понад чотири роки не проживає, не є членом родини, речей особистого вжитку та документів відповідачки у житловому будинку немає, суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Враховуючи прохання позивача при подачі позовної заяви, суд залишає судовий збір за позивачем. На підставі ст.391 ЦК України та

Outcome: approved