Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

23 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину та договору дарування. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка перебуваючи з ним в шлюбі, там проживала. Після припинення фактичних шлюбних відносин з серпня 2018 року. відповідач за цією адресою не проживає, останнє відоме місце її проживання [ADDRESS] . Шлюб між ними розірвано 04.07.2019 року. Не дивлячись на проживання в іншому місці, знятися з реєстрації [PERSON] не бажає. Наявність реєстрації останньої в належній йому квартирі перешкоджає оформити соціальні пільги, повноцінно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у ньому. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] з серпня 2018 року у будинку не проживає, особистих речей у ньому не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, договірні відносини з приводу користування житлом з позивачем відсутні, просив суд ухвалити заочне рішення, яким позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність та відзиву не подала. В зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст.\~317\~ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Як встановлено в суді та вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВО №146613 від 02.11.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори Мартиненко А.М., р.№1587, договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 02.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., р.№1587, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.08.2016 року №66385660, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . З довідки відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.09.2019 року вбачається, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] . З пояснень представника позивача слідує, що відповідач проживала та була зареєстрована у квартирі позивача як член його сім`ї. Згідно довідок №312 від 04 червня 2019 року та №476 від 17 вересня 2019 року, виданих майстром дільниці ПП УК "Житлофонд", [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , за вказаною адресою з серпня 2018 року не проживає, а фактично проживає з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, ствердивши, що відповідач [PERSON] у квартирі позивача з серпня 2018 року не проживає, житлом з того часу не користується. Вказані обставини також встановлені рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.07.2019 року, що набрало законної сили 06.08.2019 року, яким шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишила жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Будь-які поважні причини, які б перешкоджали їй проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов слід задовольнити, а відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved