Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

25.10.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить виділити в натурі 62/100 ідеальної частки будинку [ADDRESS] , а саме: тамбур 1 площею 2,6 м?, вітальня 1-1 площею 12,2 м?, санвузол 1-2 площею 4,6 м?, кухня 1-3 площею 9,4 м?, кімната 1-4 площею 8,5 м?, кімната 1-5 площею 16,8 м?, кімната 1-6 площею 15,0 м?, кімната 1-7 площею 13,4 м?, кімната 1-8 площею 24,8 м?, кухня 5-1 площею 13,9 м?, майстерня 5-2 площею 12,6 м?, кімната 5-3 площею 13,8 м?. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що є власником 62/100 ідеальної частки вищезазначеного будинку, а власником інших 38/100 ідельних часток даного будинку є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Тривалий час позивач з відповідачами не можуть вирішити спір щодо вільного користування, володіння та розпорядження своїми частками у спільному домоволодінні. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 23.09.2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 24.02.2020 року по справі відновлено провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. В заяві вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити та виділити йому частину майна в натурі відповідно до результативного висновку експерта. Відповідачі в судове засідання не з`явилися про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. В силу статті ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 25.10.2001 року, власником 19/100 частини житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . (а.с.8) На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано 12.04.2010 року, власником 43/100 частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . (а.с.9) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32382339 від 19.01.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою [ADDRESS] . (а.с.16) Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 2 даної статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч. 2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 вказаної статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" № 7 від 04.10.1991р. із змінами, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майновим правом на власний розсуд. Згідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Висновком експертів від 17.02.2020 року №166/02-2020 за результатами проведення судової комісійної будівельно-технічної експертизи визначено, що виділ частки [PERSON] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] у вигляді наступних приміщень: кімнати №1-5 (площею 16,8 кв.м), кімнати №1-6 (площею 15,0 кв.м), кухні №5-1 (площею 13,9 кв.м), майстерні №5-2 (площею 12,6 кв.м), кімнати 5-3 (площею 13,8 кв.м) та огорожі №1, 2 з врахуванням приміщень, які перебувають в приватній власності [PERSON] , а саме: тамбур №1-1 (площею 2,6 кв.м); вітальні № 1-1 (площею 12,2 кв.м), санвузла №1-2 (площею 4,6 кв.м), кухні №1-3(площею 9,4кв.м), кімнати №1-4 (площею 8,5 кв.м), кімнати №1-7 (площею 13,4 кв.м) та кімнати №1-8 (площею 24,8 кв.м) є технічно можливим. В запропонованому варіанті виділу, приміщення, що виділяються [PERSON] , є ізольованими та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку та інженерні комунікації загального користування (електропостачання, газопостачання, тощо). Можливий варіант виділу приміщень в житловому будинку викладено у дослідницькій частині в таблиці №7 (варіант 1) і зображено на схемі в додатку №1. (а.с.81-99) Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Як передбачено ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно акту здачі-приймання висновку експертів за результатами судової комісійної будівельно-технічної експертизи №166/02-2020, [PERSON] поніс витрати в сумі 3768 грн. по оплаті експертизи. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів. За таких обставин суд стягує з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] вартість витрат по проведенню експертизи. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved