Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

24 жовтня 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору від 02.11.2007 року, позивач надав кредит відповідачу у розмірі 15000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2014 року має заборгованість 44663,93 грн., яка складається з наступного: - 18297,36 грн. заборгованість по кредиту; - 18329,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5672,07 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 250,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2114,95 грн. штраф (процентна складова). Тому просить суд стягнути з відповідача на користь банка суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. 02 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобовязань, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.11.2007 року вона уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір шляхом підписання заяви та отримання кредитної картки «Універсальна» №4149605368022869 зі строком дії червня 2011 року з кредитним лімітом 500 грн. Вважає, що при укладанні договору були порушені вимоги ст. 42 Конституції України, ст.11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування про сплату непропорційно великої суми компенсації, пені, відсотків та передбачена сплата банку необґрунтованої комісійної винагороди. Також вважає, що банк не мав права укладати з нею кредитний договір, оскільки у заявці на отримання кредиту вона вказала, що її заробітна плата складає 400 грн., що позбавляє її можливості повернути кредит у повному обсязі відповідно до умов договору. Також при отриманні кредиту банк не надав їй необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо наслідків отримання кредиту. Тому просить суд розірвати кредитний договір від 02.11.2007 року, укладений між банком та нею. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що при отриманні кредиту було встановлено ліміт на платіжну картку у сумі 500,00 грн., який відповідно до умов договору збільшився до 15000,00 грн., річна ставка за відсотками не змінювалася. Кредитна картка видавалася відповідачеві, строк дії картки сплив в червні 2011 року. Відповідач в банку отримала другу картку з номером 0358, якою розраховувалася в магазинах, знімала з картки гроші у грудні 2011 року. Згідно Постанови НБУ від 19.05.2005г. «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» п.3,15 держатель платіжної картки зобов'язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дозволяє користуватися нею, контролювати рух коштів по своєму картковому рахунку і повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» п. 14.15. встановлено, що користувач зобов'язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов'язаний зберігати цю інформацію. У заяві - договорі [PERSON] вказанла контактний номер мобільного телефону за допомогою якого здійснювалась авторизація карти і смс інформування. Номер телефону, за допомогою якого була активована карта, так само вказує відповідач у своїх запереченнях, що вже говорить про те, що користування і активацію карги здійснювала вона особисто. Так само в заяві мається номер, серія паспорту та ІПН - які повністю відповідають документам відповідача. Також підпис відповідача мається на довідці про умови кредитування. Таким чином, отримати картку інша особа не може, оскільки при отриманні картки працівниками банку особа, яка її отримує, ідентифікується, а при активації кредитної картки, на номер телефону, вказаний у заявці, надходить смс- повідомлення з кодом активації картки. Вважає, що банк не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки останній платіж за кредитом позивачем було здійснено у грудні 2011 року, а з даним позовом банк звернувся у жовтні 2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, просив суд відмовити у задоволенні зустрічних вимогах, посилаючись на те, що 02.11.2007 року при отриманні кредиту [PERSON] була ознайомлена з умовами отримання кредиту та його повернення, про що підписала договір. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, посилаючись на те, що банк неправомірно нараховує відсотки пеню та комісію за кредитом, оскільки кредитний договір не має графіку платежів, розмін неустойки, мені не може перевищувати розмір збиткіа, а також вважає, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки строк дії картки минув у червні 2011 року, а інших карток вона не отримувала, тому просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача з цих підстав. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та додала, що на теперішній час істотне порушення договору з боку банку, призводить до нараховування заборгованості, процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій за спірним кредитним договором, що завдає реальних збитків у розмірі, який намагається стягнути банк . У випадку, якщо кредитний договір не розірвати, таке становище призведе до подальших порушень умов спірного кредитного договору, та у банка виникає можливість продовжувати нараховувати проценти, комісії та штрафні санкції, що значною мірою порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді кредитного ліміту, який банк, відповідно до умов п. 3.2,п.3.3 Правил надання банківських послуг, має право змінювати. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови передбачені кредитним договором не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють позивача, на те, що він розраховував при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, позивач зобовязувався повернути відповідачу кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. На підставі ч. 1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом». Як встановлено судом, на виконання кредитного договору позивачем здійснено надання кредитних коштів, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, які позивачем використані у відповідності до своїх споживчих потреб. Підставою для видачі кредиту була заява відповідача про надання їй кредиту, шляхом відкриття карткового рахунку та надання кредитних послуг (а.с. 12 ). Тобто, позивач свідомо звернулася до відповідача з метою отримання кредиту. Таким чином, до моменту укладення Кредитного договору банком було повністю роз'яснено позивачу програми та умови кредитування, строк та наслідки несплати зобовязань за кредитним договором. Також, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, посилання позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, оскільки позивач сама уклала кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважала його справедливим (а.с. 12). Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Зі змісту умов та правил надання банківських послуг, що є невідємним додатком до заяви на отримання кредиту від 02.11.2007 року, вбачається, що умови укладеного кредитного договору не суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту [PERSON] були відомі умови отримання кредиту, термін його отримання, плату за його користування, умови щодо забезпечення та повернення кредиту, про що свідчить її особистий підпис у договорі кредиту (заявці). Підписуючи кредитний договір, позивач погодилася з його умовами, а тому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що при укладанні договору відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на ті обставини, що банк не мав права укладати з нею кредитний договір, та встановлювати першочерговий кредитний ліміт у сумі 500,00 грн., оскільки у заявці на отримання кредиту вона вказала, що її заробітна плата складає 400 грн., що позбавляє її можливості повернути кредит у повному обсязі відповідно до умов договору, оскільки з заяви на отриманні кредиту вбачається, що [PERSON] вказала розмір своєї заробітної плати у сумі 400 грн. та розмір щомісячного регулярного доходу з інших джерел у сумі 1500 грн. Отже, приймаючи до уваги, досліджені в судовому засіданні докази та обставини, в межах заявлених позивачем вимог, встановлено, що зміст вищевикладених правочинів між позивачкою та відповідачем не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; [PERSON] при укладанні договору, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договір було укладено у встановленій законом формі, та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено в ньому, а тому суд не вбачає порушень закону з боку банка, які б давали підставу для розірвання кредитного договору. Крім того, статтею 651 ЦК України\~передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторони договору не досягли згоди і одна із заінтересованих сторін звернулась з вимогами до суду з двох підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом (ч.2\~ст. 651 ЦК).\~\~\~\~ У відповідності до ч.2\~ст. 652 ЦК України\~якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які він неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. \~ Так, виходячи з положень статті 652 ЦК України, відповідачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином суд приходить до переконання, що договір укладено згідно з законом, а отже сторони повинні виконувати взяті на себе зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як передбачено ст. ст.\~526,\~1050,\~1054 ЦК України. Банк виконав взяті на себе зобов'язання, однак відповідач\~\~взяті на себе зобов'язання не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти( кредит ) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлену договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.\~207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.\~\~Згідно ст.\~526,\~629 ЦК України, зобов'язання є обов'язковим для виконання сторонами та має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України\~та інших актів цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.\~611 ЦК України).\~\~\~\~ Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.\~610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Суд не приймає посилання [PERSON] на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 24.10.2014 року, а останній платіж за кредитом було здійснено 14.12.2011 року, про що свідчить роздруківка, надана банком з рахунків [PERSON] (а.с. 93-94), тобто банк звернувся до суду в межах строку позовної давності. Як вбачається із розрахунку банка, розмір заборгованості відповідачки за кредитом станом на 31.08.2014 року складає 44663,93 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 18297,36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 18329,55 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 5672,07 грн. пені та комісії за користування кредитом, 250,00 грн. штраф (фіксована частина, та 2114,95 грн. - штраф (процентна складова). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як вбачається з п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за № 5 від 30.03.2012 року\~Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За правовою позицією\~\~ВС У України у справі № 6-100 цс 14 від 03.09.2104 року, яка є обов'язковою для застосування судами, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити\~розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Розмір пені та комісії у сумі 5672,07 грн. не перевищує суму заборгованості за кредитом , яка складає 18297,36 грн., а тому за правилами ч.3\~ст.551 ЦК України, з урахуванням положень\~ст. 3 ЦК України, та ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд не вбачає підстав для зменшення пені. Таким чином в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, тому з відповідача підлягає стягненню вся сума заборгованості по кредитному договору, а так само з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 446,64 грн., а оскільки позивач поніс дані витрати з вини відповідача.

Outcome: approved