Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

21 серпня 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що він, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Окрім співвласників в квартирі зареєстровані [PERSON] та онука позивача [PERSON] . Відповідач з 2004 року за місцем своєї реєстрації не проживає, більше 5-ти років проживає в Італії. Весь цей період не сплачує витрати по утриманню квартири та комунальні послуги. Добровільно знятись з реєстраційного обліку в даній квартирі не бажає. Протоколом передачі судової справи, 20 вересня 2019 року справу було передано для розгляду судді Далматовій Г.А. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 вересня 2019 року залучено до участі у розгляді справи третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Южноукраїнську міську раду Миколаївської області. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що відповідач є його онукою, яка більше тринадцяти років проживає в Італії. Востаннє відповідач була в квартирі в 2011 році, коли перереєстровувалась як проживаюча. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечував. Відповідач в судове засідання також не з`явилась. Про час і місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, за допомогою сайту "Судова влада України". Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, направив письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Про час і місце розгляду справи повідомленні вчасно і належним чином, що підтверджується, їх особистим підписом в повідомленні про вручення поштового відправлення - судової повістки. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечував, про що в судовому засіданні було постановлено відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Судом встановлено, що на підставі договору міни квартир від 23 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, квартира [ADDRESS] перейшла у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 1/4 частці кожному /а.с. 7-8, 9, 10/. За замовленням співвласників 24 жовтня 2018 року було виготовлено технічний паспорт на зазначену квартиру /а.с. 11-12/. Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), дані на 19.07.2019 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - квартиронаймач; [PERSON] - дружина; [PERSON] та [PERSON] - доньки, [PERSON] - онука. [PERSON] 14 квітня 2017 року знятий з реєстраційного обліку в зв`язку зі смертю. Всі члени сім`ї зареєстровані у приміщенні з осені 2011 року /а.с. 13/. Відповідно до акту № 0011/6-19 від 18.07.2019 року про непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2004 року не проживає /а.с. 14/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по справі, проживає в будинку [ADDRESS] з 2002 року, а позивач приблизно років 9-10. Їй не відомо, щоб крім позивача та його дружини з ними проживали ще будь-які особи. З сім`ї Гладчуків, крім позивача і його дружини, нікого не бачила. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. У судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2011 року в квартирі не проживає. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проживає понад встановлені строки, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., який, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача /а.с. 1/.

Outcome: approved