Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

22 серпня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом, який був уточнений 26 березня 2018 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог позивач просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в розмірі ? частини будинку; встановити факт мешкання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у період з 02.02.1993 року і по день смерті [PERSON], однією сім'єю, без реєстрації шлюбу; визнати за нею, [PERSON], [INFO] право власності на ? частину житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 02.12.1978 року зареєстрували шлюб, актовий запис №618 Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. 02.02.1993 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено актовий запис №54. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вони фактично продовжили жити як одна родина без реєстрації шлюбу, і прожили таким чином аж до смерті чоловіка в 2014 році. [INFO] року [PERSON] помер. За період шлюбу з 1991 по 1992 рік ними за спільні кошти було побудовано будинок за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що за їх спільним рішенням будинок вирішено було зареєструвати на чоловіка - [PERSON], оскільки на той час це було не важливо. [PERSON] залишив заповіт, в якому зробив розпорядження заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті він заповів синові [PERSON],[INFO] з умовою надання довічного проживання його дружині - [PERSON] [INFO] в житловому будинку [ADDRESS]. На день смерті чоловіка - [PERSON] вона мешкала разом з ним. На день смерті [PERSON] не мешкав разом із батьком - [PERSON], отже спадщину не прийняв. [INFO] року [PERSON] помер. Позивач вказує, що коли вона звернулася до державного нотаріуса другої державної нотаріальної контори м. Люботин, Харківської області по вул. Слобожанська, №24/1 з вимогою про видачу свідоцтва на право власності на ? частку житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, їй було відмовлено з посиланням на те, що свідоцтво про право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], на ім'я колишньої дружини [PERSON] нотаріусом не може бути видане, у зв'язку з тим, що шлюб між подружжям був припинений до відкриття спадщини, а видача свідоцтва про право власності на ім'я колишнього подружжя законом не передбачена. Тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року провадження у справі відкрито. 07 серпня 2018 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи, тому датою ухвалення рішення в цій справі відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення, а саме 17 серпня 2018 року. Позивач та її представник [PERSON], який діє на підставі договіру про надання правової допомоги від 13 грудня 2017 року, довіреності від 15.12.2017 року, у судове засідання не з"явилися, представник надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність. Заявлені уточнені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Представник відповідача Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву, з проханням розглядати справу без участі представника Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, позов визнали у повному обсязі. Представник третьої особи Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява в.о. завідувача нотаріальної контори [PERSON] з проханням слухати справу без їх представника, заперечень проти позову не мають. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 вересня 2000 року на підставі рішення виконкому Коротичанської селищної ради від 12 вересня 2000 року за №255, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS]. Даний факт також підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 02.02.1993 року Палацем «Жовтневий», про що складено актовий запис №54. Позивач зазначає, що за період шлюбу з 1991 року по 1992 рік [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти побудовано будинок за адресою: [ADDRESS], на підтвердження чого надані наступні документи: товарно-транспортна накладна від 12.06.1990 року про придбання 2068 шт. цегли; товарно-транспортна накладна від 05.06.1990 року про придбання 7200 шт. цегли; накладна №15 від 05.02.1991 року про відвантаження 12 плит залізобетонні; технічний паспорт на будинок, виданий 27.01.1993 року; проектними документами газифікації будинку [ADDRESS] від 02.05.1993 року. Отже, фактом на підтвердження спільного будування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] є відомості, зазначені у технічному паспорті від 27.01.1993 року, у відповідності до якого зазначений житловий будинок побудовано у період 1991-1992 років, та документами, які підтверджують придбання будівельних матеріалів та проектування газопостачання зазначеного будинку. 27.09.2000 року виконкомом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], та видано свідоцтво на право власності на [PERSON] - книга №13 реєстровий номер №1854. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/2 частини будинку підлягає задоволенню. При вирішенні питання про встановлення факту мешкання [PERSON] та [PERSON] у період з 02.02.1993 року і по день смерті [PERSON], однією сім'єю, без реєстрації шлюбу суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На підтвердження мешкання однією сім'єю без реєстрації шлюбу після розірвання 02.02.1993 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції шлюбу між [PERSON] та [PERSON] аж до смерті [PERSON] в [INFO] році суду надані наступні докази: копія свідоцтва на право власності на житло від 01.02.1994 року в якому зазначено про належність квартири за адресою: [ADDRESS] на праві спільної власності за [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; рішення виконавчого комітету №89/8 від 02.04.1994 року про дозвіл на продаж приватизованого майна з виділенням неповнолітнім [PERSON], [PERSON], [PERSON] коштів; будинкова книги, в якій зазначено реєстрацією місця мешкання [PERSON] 10.08.2007 року за адресою [ADDRESS]; заповіт від 30 липня 2013 року, в якому [PERSON] зробив розпорядження: «Все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що я за законом матиму право і що буде належати мені на момент смерті я заповідаю синові [PERSON],[INFO] з умовою надання довічного проживання моїй дружині - [PERSON] [INFO] в житловому будинку [ADDRESS]». Позивач надала суду достатні докази, що свідчать про те що після реєстрації розірвання шлюбу вона проживала разом із [PERSON] до його смерті, вони мали взаємні права та обов'язки. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу 02.02.1993 року та до його смерті [INFO] року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та дозволяє їй реалізувати право на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області 05 березня 2014 року, актовий запис №9. Згідно заповіту, посвідченому 30.07.2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], померлий заповідав усе своє майно синові [PERSON] з умовою надання довічного проживання своїй дружині [PERSON] Своїх дочок, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] цим заповітом позбавлено права на спадкування. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06 березня 2017 року, актовий запис № 18206. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] Також суду в якості доказів позивачем надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницької Н.В. від 27.04.2017 року, якою відмовлено у видачу свідоцтва на право власності на ? частку житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року з посиланням на те, що свідоцтво про право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], на ім'я колишньої дружини [PERSON] нотаріусом не може бути видане, у зв'язку з тим, що шлюб між подружжям був припинений до відкриття спадщини, а видача свідоцтва про право власності на ім'я колишнього подружжя законом не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини за ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України (в редакції 2004 року), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, що було підтверджено наданими суду письмовими доказами. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача.

Outcome: approved