Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

24 лютого 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначила, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 27 травня 2011 року, який зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 246.\~Від шлюбу мають малолітню [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, шлюбні стосунки припинені з березня 2019 року. Позивач вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може. В зв`язку з викладеним просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивач просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, про що зазначила в позовній заяві. Відповідач в судове засідання надіслав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Сторони зареєстрували свій шлюб 27 травня 2011 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис № 246 (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 56 від 26 червня 2012 року, вони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Через несумісність характерів та різних поглядів на життя сторони припинили шлюбні стосунки з березня 2019 року, відповідач змінив місце проживання окремо від позивача, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини, на примирення не згодна. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб між подружжям, яке має дітей, розривається лише в судовому порядку. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved