Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», треті особи - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в червні від керівництва виконавчого комітету Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, на адресу якої прийшов лист від приватного виконавця, вона дізналась, що відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. відкрито виконавче провадження № 65502775 від 19 травня 2021 року про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» заборгованості у розмірі 13\~026 грн. 00 коп., на підставі виконавчого напису № 86623 від 05 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки жодного повідомлення з вимогою про усунення порушення стосовно основного зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань на її адресу не надходило, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та оспорити вимоги, або виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача. Таким чином, суму боргу не визнає та просить суд визнати виконавчий напис від 05 квітня 2021 року, зареєстрований в реєстрі № 86623, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, щодо стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» грошових коштів у сумі 13 026 грн. 00 коп., таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. 00 коп. та судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. 00 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2021 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Копія вищевказаної ухвали з позовною заявою та доданих до неї документів була направлена відповідачу по справі. Крім цього, відповідачу було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду та позивачу відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.41-48). Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника Шашликова Д.Г., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11 червня 2021 року (а.с.43-45), надійшла заява, в якій він просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягав (а.с.108). Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.107), в судове засідання не з`явився, при цьому, скористався своїм правом на подання відзиву (а.с.69-101), відповідно до якого зазначив наступне. 17 липня 2020 року між Товариством та Позивачем було укладено Договір про споживчий кредит № 54064. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, Сторони підтверджують, що правовою основою для укладання даного Договору є Заява на видачу кредиту, оформлена Позичальником. Правовідносини за цим Договором також регулюється Правилами надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС", надалі за текстом «Правила», а також чинним законодавством. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, Позичальник підтверджує, що до підписання даного Договору, Кредитодавець заздалегідь у письмовому вигляді ознайомив його з інформацією, наведеною у Правилах. За умовами кредитного договору Товариством було надано Позичальнику кредит в розмірі 8\~572 грн. 00 коп., строком на 36 тижнів, але, у будь-якому разі, до повного виконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору (п.2.1., 3.1.1. та 6.1. кредитного договору). Відповідно до п.3.2. кредитного договору, а також відповідно до Графіку платежів, Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та проценти, нараховані за користування кредитом рівними частинами, а саме: 18 (вісімнадцять) платежів у сумі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 00 коп. кожний; платіж здійснюється 1 раз на 14 календарних днів. Строком повного повернення кредиту та сплати процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до підписаного сторонами Графіку платежів (Додаток №2 до кредитного договору), було погоджено сторонами 26 березня 2021 року. Представник відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що позивачем в позовній заяві викладено недостовірну інформацію щодо погашення позичальником заборгованості. Позивачем було сплачено 6 з 18 платежів, передбачених Графіком платежів, з яких 5 сплачені з порушенням погоджених та закріплених Графіком платежів сум та/або строк внесення чергового платежу. Враховуючи, що станом на 30 березня 2021 року, зобов`язання за Кредитним договором виконані не були, останній платіж Позивачем сплачений 28 вересня 2020 року, в період часу з 28 вересня 2020 року (дата здійснення Позивачем 6 платежу) по 05 квітня 2021 року Позивачем не здійснено жодних платежів для погашення/зменшення розміру заборгованості. На підставі п.4.8.7 кредитного договору: «У випадку неналежного виконання або невиконання Позичальником умов цього Договору Кредитодавець має право самостійно або із залученням третіх осіб здійснювати всі необхідні заходи щодо погашення заборгованості...». Враховуючи зазначене вище, а також викладене в п.5.4. Правил, проценти нараховуються на суму заборгованості за Кредитом, починаючи з дня надання Кредиту позичальнику (не включаючи цей день) до дати повного погашення (включаючи цей день), якщо інше не встановлено умовами кредитного договору з позичальником. У зв`язку з тим, що наявний значний термін прострочення оплати кредитної заборгованості по кредитному договору, 05 квітня 2021 року було вчинено виконавчий напис № 86623. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Таким чином, визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню, можливе лише за умови доведення в суді факту відсутності між Позивачем (боржником) та Товариством (стягувачем) кредитних відносин та кредитної заборгованості у розмірі 13 026, 00 грн. У підсумку слід наголосити, що позивач не надав жодних документальних підтверджень щодо своєї незгоди з розміром кредитної заборгованості, доводи не входять до предмету доказування, не є належними та допустимими. Позивач в рамках даного спору може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. На підставі вищевикладеного та вже доведених Товариством обставин справи у відзиві, на момент вчинення виконавчого напису № 86623 від 05 квітня 2021 рок, дійсно, існувала кредитна заборгованість у розмірі 13\~026 грн. 00 коп., що підтверджується наданим Товариством детальним розрахунком з відзиву. Тому, на підставі викладеного, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач та її представник своїм правом на подання до суду відповіді на відзив не скористались, будь-які заяви чи клопотання до суду більше не надходили. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, в судове засідання не з`явилася, при цьому, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року про витребування доказів виконані не були (а.с.52-53). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності (а.с.106), при цьому, вимоги ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року про витребування доказів нею були виконанні в повному обсязі, матеріали виконавчого провадження були наданні до суду (а.с.55-68). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ ст.81 ЦПК України,\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 86623 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» заборгованості у розмірі 13\~026 грн. 00 коп. (а.с.60). 19 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження № 65502775 (а.с.60-61). Крім цього, в рамках вищевказаного виконавчого провадження були прийняті постанови про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.62), про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.63), про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.64-65). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.18 ЦК України,\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.9999 року № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового врегулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи, згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, саме по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей\~15,\~16,\~18 ЦК України\~та статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З огляду на викладене, з урахуванням того, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134\~ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачка надала суду договір № 95/2021 про надання правової допомоги від 11 червня 2021 року, укладеного з Адвокатським бюро «Шашликов та Партнери» в особі керівника бюро Шашликова Дениса Геннадійовича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3661 від 12 березня 2018 року, акт про надання правової допомоги від 25 червня 2021 року на суму 2\~000 грн. 00 коп. Згідно з вказаним актом про надання правової допомоги, до складу послуг входить підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розмір якої становить 2\~000 грн. 00 коп. (а.с.40-45). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати в розмірі 2 000 грн. 00 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу. Згідно ч.1\~ ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 908 грн. 00 коп. та за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом та становить 454 грн. 00 коп., що і підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] (а.с.11-12). На підставі викладеного,

Outcome: approved