Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

21березня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 березня 2014 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачкою не склалося через постійні сімейні сварки, численні непорозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на життя, він проживає з іншою жінкою. З грудня 2014 року проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Тому він вважає, що примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки бажання налагодити стосунки не має. Тому він просив їх шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову та пояснив, що з відповідачкою вони втратили почуття любові та поваги один до одного через постійні сварки і вже більше року проживають окремо. У нього є інша жінка і він має намір створити іншу сім»ю, а тому бажання примиритися з відповідачем у нього не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю та пояснила, що між ними постійно виникали сварки, вони не могли знайти спільної мови , з грудня 2014 року проживають окремо і тому не заперечувала ,щоб шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу бажала залишити шлюбне прізвище «Каленик». Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 22 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служ по Красноокнянському району Котовського міжрайонним управлінням юстиції в Одеській області /а.с.7/. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/, який проживає разом з відповідачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Судом встановлено, що з грудня 2014 року сторони не намагалися відновити сімейні стосункм, з того ж часу проживають окремо та позивач фактично утворив іншу сім»ю. На думку сторін , примирення та збереження сім"ї неможливе. Тому суд, вислухавши пояснення сторін та перевіривши докази по справі, прийшов до висновку, що збереження сім"ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати.

Outcome: approved