Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

20 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 05 вересня 2001 року у Донецькому відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 1050. Від сумісного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, на даний час між ними припинені шлюбні відносини. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач просить відновити їй прізвище " [PERSON] ". В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в ньому, та просив суд винести рішення, яким розірвати шлюб. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2001 року у Донецькому відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 1050 (а.с. 7). Від сумісного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 5,6). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved