Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] 23 липня 2015 року звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в якій просить зменшити розмір стягуваних із нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця до повноліття сина. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2011 року із нього на користь відповідача, на утримання сина [PERSON], [INFO] стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття останнього. Однак, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2014 року із нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття останнього. Дані обставини погіршують його матеріальне та фінансове становище. За викладених обставин просить позов задовольнити. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій формі в сумі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць до повноліття сина. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що діти стануть в різних матеріальних умовах. Вказаний зустрічний позов був прийнятий до провадження та об'єднаний з первинною позовною заявою, ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року. Ухвалою суду від 14 квітня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у ньому, просив позов задовольнити, в зустрічному позові відмовити в повному обсязі. При цьому вказує, що на даний час офіційно працевлаштований отримує стабільний заробіток, тому не має потреби у визначенні розміру аліментів у твердій грошовій формі. Відповідач [PERSON] та її уповноважений представник - адвакат Саяпін М.М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що тих коштів які надає позивач їх не вистачає, оскільки дитина часто хворіє на простудні вірусні захворювання, в зв'язку з чим виникає потреба в постійному лікуванні на які потрібні додаткові кошти. При цьому зазначила, що дитина на обліку у лікарів не перебуває. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позову та задовольнити зустрічний позов. Третя особа, [PERSON], у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. У своїй письмовій заяві просить справу розглядати за її відсутності та покладається на розсуд суду. Вислухавши сторони по справі, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов'язків (ч.2 ст. 51 Конституції України). Сторони з 30 вересня 2006 року по 25 травня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з ксерокопії паспорта позивача (а.с.5). Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. /а.с.6/ Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2011 року ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] на її користь із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до його повноліття, починаючи з 28 лютого 2011 року (а.с.10). Згідно рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2014 року у справі за позовом [PERSON] на її користь із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина -[PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття останнього, починаючи з 21 липня 2014 року. /а.с.9/ Ухвалюючи зазначене рішення, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, суд враховував усі істотні обставини, передбачені ст. 182 СК України і останній, погодившись на той момент із рішенням суду, не оскаржував його. Згідно довідки про доходи, наданої позивачу ГУНП в Дніпропетровській області, останній займає посаду помічник чергового, отримує стабільний заробіток у розмірі 3650,90 грн. з якої відраховуються аліменти (а.с. 79). Також судом безспірно встановлено, що позивач проживає у [ADDRESS] і на його утриманні перебуває його дружина [PERSON], яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та син [PERSON], [INFO]. Який постійно опікується малолітнім сином [PERSON], оскільки останній згідно довідки поліклініки постійно хворіє (а.с.30) Хворіє сам згідно довідок, що потребує значних витрат. При цьому, позивач за первісним позовом зазначає, що на даний час це ставить його в скрутне матеріальне становище. За змістом ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Але при вирішенні питання про стягнення аліментів суд має враховувати матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Аналогічне роз'яснення надане і Пленумом Верховного Суду України і п. 23 Постанови "Про застосування судами окремим норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3. При цьому, з аналізу статті 192 й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Згідно вимог ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набранням рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить позов задовольнити, а відповідач (за первісним позовом) заперечує проти задоволення позову, матеріальне становище сторін, те що позивач офіційно працює і сплачує аліменти за рішенням суду на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також що змінилось сімейне становище позивача, який вдруге одружився, і на утриманні останнього також перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], у зв'язку із чим суд вважає, що розмір стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання малолітнього [PERSON] повинен бути зменшений до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. На підставі наведеного, первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного слід відмовити за необгрунтованістю позовних вимог, оскільки відсутні предбачені ст. 184 СК України підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Outcome: approved