Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

[PERSON] Броніславіна звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], просила ухвалити рішення про визнання за нею права власності на житловий будинок № 8 по вулиці Спортивна у смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями за набувальною давністю. В обґрунтування вимог, позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності від 14.09.1982 року та свідоцтва про право на спадщину по закону від 14.09.1982 року, посвідчених державним нотаріусом Баранівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровими номерами відповідно 892, 895, [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою в смт. Довбиш по вулиці Спортивна,8 Баранівського району Житомирської області, проте будинок в Державному peєстрі права власності на нерухоме майно не зареєстрований. [PERSON] померла 02.06.2000 року, її спадкоємцями за заповітом є відповідачі [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщину, бо фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, але не отримали відповідних свідоцтв. Між позивачем та відповідачами відбулася усна домовленість про купівлю продаж належного [PERSON] будинку № 8 по вулиці Спортивна у смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями за ціною 2000,00 грн., про що останні дали позивачу розписку разом з документами на будинок (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину за законом, технічний паспорт на будинок, будинкову книгу, заповіт, свідоцтво про смерть [PERSON]П.) та ключами від вхідних дверей. Разом із усною домовленістю відповідачі взяли на себе обовязок укласти з позивачем у встановленому законом порядку договір купівлі продажу будинку після отримання ними свідоцтв про право на спадщину за заповітом на нього. Позивач зазначає, що погодилася на таку пропозицію відповідачів, бо вона зразу засилилася у будинок і з того часу, останніх 16 років відкрито, безперервно володіє даним майном. Оскільки, позивачі не бажають оформлювати свої спадкові права після [PERSON] та посвідчувати договір купівлі - продажу, який був укладений між ними у 2000 році, не претендують на будинок, тому позивач змушена звертатися до суду з даним позовом про захист свого цивільного права на будинок, шляхом визнання права власності на нього за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи без них, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без них, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України) - є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння , відкритість володіння , давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 05.05.2000 року (а.с.9). При житті вона була власником домоволодіння за № 8 по вул. Спортивна в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 14.09.1982 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.1982 року, які зареєстроване в реєстрі відповідно за №№892, 895 (а.с.5,6). Дане домоволодіння не зареєстроване у Новоград-Волинському МБТІ на підставі вищевказаних свідоцтв про право власності та про право на спадщину, згідно довідки КП «Новоград Волинського МБТІ» № 252 від 11.03.2016 року ( а.с. 13). Тобто вказане будівництво не було самовільним. [PERSON]П, заповіла будинок відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується копією заповіту від 27.11.1989 року, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області [PERSON], який зареєстровано в реєстрі для запису нотаріальних дій за №101 (а.с.6). Факт відкритого та безперервного володіння спірним майном позивачем з 2000 року по теперішній час підтверджується копією розписки від 25.06.2000 року (а.с.10), технічним паспортом на житловий будинок № 8 по вулиці Спортивна у смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області (а.с.11-12) Оскільки позивач [PERSON] не порушила закон, добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито й безперервно володіти і користуватися набутим майном, термін володіння перевищує десятирічний строк, визначений Законом, її дії не суперечать вимогам ст. 328 ЦК України, то за нею можливо визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 8 по вулиці Спортивна у смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 03.08.2017 року № 48633674, виданої Баранівською державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Тому суд при задоволенні вимог позивача враховує вказані обставини. Наведене свідчить про те, що позивач добросовісно заволодів домоволодінням і з 2000 року, відкрито та безперервно ним користується увесь цей час. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Відповідачем обставини, викладені в позові, жодним доказом не спростовані.Суд враховує, що відповідач позов визнав, подавши відповіду заяву, що не протирічить вимогам закону , не порушує права та законні інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і позивач має право на визнання за ним права власності на житловий будинок. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. При винесенні рішення суд також враховує те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved