Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті мами, [PERSON], яка померла 23 травня 2016 року, відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 9 по вул.Шевченка у м.Буськ з відповідними господарськими будівлями і спорудами та присадибна земельна ділянка пл..0,10 га, на якій цей будинок розташований. У нотаріальній конторі в оформленні прийняття спадщини на присадибну земельну ділянку позивачу відмовлено, оскільки на неї відсутні правовстановлюючі документи. У відділі Держгеокадастру у Буському районі у видачі дублікату правовстановлюючих документів відмовлено, мотивуючи тим, що видача дублікатів законодавством не передбачена. Позивач [PERSON], її представник згідно договору про надання адвокатських послуг від 23.02.2017 року [PERSON], до початку судового засідання, подали заяви з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримують в повному об'ємі, просять позов задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву від 22 березня 2017 року з проханням справу слухати без його участі. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання подав Заяву про визнання позовних вимог від 23.03.2017р. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву від 22 березня 2017 року з проханням справу слухати без його участі, до початку судового засідання подав Заяву про визнання позовних вимог від 23.03.2017р. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Буському районі в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника, заперечень проти позову не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, третьої особи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 197 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 431249 (актовий запис в Книзі реєстрації смертей №45) підтверджується смерть [PERSON] у віці 67 років 23 травня 2016 року. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок № 9 по вул.Шевченка у м.Буськ з відповідними господарськими будівлями і спорудами та присадибна земельна ділянка пл..0,10 га, на якій цей будинок розташований. Вищезазначена земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на вул.Шевченка, 9 в м.Буську була передана [PERSON] згідно Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність». Зазначене підтверджується Архівним витягом № 148 від 07.03.2017 року наданим Архівним відділом Буської районної державної адміністрації. Згідно із Ухвалою Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» ухвалила передати безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м.Буськ, вул..Шевченка буд.9. Цією ж Ухвалою зобовязано комісію по передачі у власність земельної ділянки до 27.01.1994 року виготовити технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за свого життя розпорядилася спадковим майном - 23.11.2015 року склала Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1081. Як вбачається із тексту Заповіту, спадкодавець [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй і на що за законом вона матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що позивачка отримала у приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1609 (спадкова справа № 107/16), відповідно до якого оформила свої спадкові права на частину спадщини, що відкрилась після смерті її матері, а саме на житловий будинок № 9 по вул..Шевченка у м.Буську, загальною пл. 78,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 77269907, від 28.12.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок № 9 по вул..Шевченка у м.Буську, загальною пл. 78,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами. Однак, як зазначалося вище, в оформленні іншої частини спадщини, а саме у вигляді присадибної земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м.Буськ, вул..Шевченка буд.9, позивачці відмовлено у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на землю. Згідно положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року у ч.б п.2 вказано, що із змісту ст.. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець приймає або не приймає спадщину в повному обсязі. Відповідно до діючого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зокрема п.3.14 глави 10, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Оскільки вищевказана земельна ділянка належала померлій, після її смерті переходить до позивачки, спадкоємиці померлої, яка фактично прийняла спадщину після смерті матері. Враховуючи те, що позивачкою прийнято спадкове майно по смерті матері житловий будинок № 9 по вул..Шевченка у м.Буську, загальною пл. 78,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами, то відповідно до вище зазначених положень чинного законодавства позивачка прийняла усю спадщину, в тому числі і присадибну земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована на вул.Шевченка, 9 в м.Буську. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати свої повноваження власника стосовно успадкованої частини земельної ділянки, яка розташована на вул.. вул.Шевченка, 9 в м.Буську з наступних причин. Як вбачається із п. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, «передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Згідно із п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року «Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». Відповідно до положень Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, яка регулює спірні правовідносини (далі - Інструкція), зокрема, відповідно до п.1.3. Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами. Державні акти, відповідно до п.3.1 Інструкції, на право приватної власності на землю видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність. Другі примірники державних актів, а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію. На виконання Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, комісія по передачі у власність земельної ділянки виготовила технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою, і видала [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку пл.. 0,10 га., цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м.Буськ, вул..Шевченка буд.9. В подальшому [PERSON] вказаний державний акт було втрачено. Відповідно до пункту 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] втратила правовстановлюючий документ на присадибну земельну ділянку пл.. 0,10 га, та не здійснила реєстрацію права власності на присадибну земельну ділянку за адресою: м.Буськ вул..Шевченка,9 у структурних підрозділах Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Тому в частині спадкування присадибної земельної ділянки пл.. 0,10 га позивачка [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права, та оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки не може у відповідності до вимог ст. ст. 182, 1299 ЦК України самостійно зареєструвати право власності на присадибну земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, на вул..Шевченка,9 у м. Буську, передану її матері і спадкодавцю [PERSON] у приватну власність, хоча ця земельна ділянка й прийнята позивачкою у спадщину. В силу положень Земельного та Цивільного кодексів України нерухоме майно і земельна ділянка на якій воно розміщене нерозривно повязані між собою і не можуть існувати один від одного. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивачка по справі не може, так як відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, право власності на присадибну земельну ділянку за спадкодавцем не зареєстроване. Згідно з ст.ст. 392, 1296 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності також у разі втрати документів, які засвідчують право власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка набула права власності на земельну ділянку після смерті спадкодавця на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved