Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю. Свої вимоги мотивує тим, що з 2007 року він перебував в зареєстрованому шлюбі разом з відповідачкою [PERSON] .. В зв`язку з переїздом сім`ї у 2018 році з м. Маріуполя Донецької області, він продав об`єкти нерухомого майна. Квартиру, яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування посвідченого Першою Маріупольської державною нотаріальною конторою від 07.11.2002 року. Двокімнатну квартиру загальнею площею 42,7 кв.м., житловою 26,9 кв.м. за ціною 11 000,00 доларів США, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Матвєєвою Н.В. від 28.07.2018 року за № 9-630 та гараж загальнею площею 21,1 кв.м. за ціною 3500, 00 доларів США, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чечековою О.А.. З метою створення належних побутових умов для родини, за новим місцем проживання у місті Луцьку, він використав особисті грошові заощадження від продажу даних об`єктів нерухомості та від продажу автомобіля, який належав йому на праві власності. Після переїзду в місто Луцьк, ним було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири 39,3 кв. м. житлова 17.8 кв.м.. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 267289507101, номер запису на право власності 27457284 від 13.08.2018 року, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за індексним номером 134104849 виданим 13.08.2018 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач пояснює, що дана спірна квартира набута за особисті кошти позивача, а тому вважає, що даний об`єкт являється його власністю. Просить суд, визнати особистою приватною власністю, квартиру [ADDRESS] , загальнею площею 39,9 кв. м., житловою 17,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 267289507101, номер запису про право власності 27457284 від 13.08.2018, за [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що з 2007 року він перебував в зареєстрованому шлюбі разом з відповідачкою [PERSON] .. В зв`язку з переїздом сім`ї у 2018 році з м. Маріуполя Донецької області, він продав об`єкти нерухомого майна. Квартиру, яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування посвідченого Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою від 07.11.2002 року. Двокімнатну квартиру загальнею площею 42,7 кв.м., житловою 26,9 кв.м. за ціною 11 000,00 доларів США, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Матвєєвою Н.В. від 28.07.2018 року за № 9-630 та гараж загальнею площею 21,1 кв.м. за ціною 3500, 00 доларів США, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чечековою О.А.. З метою створення належних побутових умов для родини, за новим місцем проживання у місті Луцьку, він використав особисті грошові заощадження від продажу даних об`єктів нерухомості та від продажу автомобіля, який належав йому на праві власності. Після переїзду в місто Луцьк, позивачем було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири 39,3 кв. м. житлова 17.8 кв.м.. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ним, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 267289507101, номер запису на право власності 27457284 від 13.08.2018 року, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за індексним номером 134104849 виданим 13.08.2018 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У п. п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. При вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги сторін та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved