Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

17 липня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що народився [INFO] в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, його матір`ю записана [PERSON] , а батьком [PERSON] , при цьому запис про батька було здійснено за вказівкою матері. У шлюбі мати ніколи не перебувала, а відносно батька повідомляла що він помер. Близько трьох років тому він дізнався, що його батьком є відповідач, який проживає у м.Одеса та не заперечує що мав близькі стосунки з матір`ю, від яких він і народився. З 1984 по 1986 роки мама проживала та працювала у м.Одеса де і познайомилась з відповідачем, з яким близько року підтримувала сімейні стосунки, однак в подальшому не продовжили їх. Мати поїхала народжувати його на своє постійне місце проживання в смт.Березнегувате Миколаївської області, а батько залишився проживати в м.Одесі. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати відповідача його батьком та зобов`язати Березнегуватський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести відповідні зміни до актового запису про його народження та видати нове свідоцтво про народження. Позивач та його представник адвокат Терлецька Т.О. (за довіреністю) в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання з`явилась та не заперечувала проти позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Про вказане також зазначено у правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15, згідно з яким, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги усі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати, зокрема, відповідно до статті 128 СК України на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Статтею 53 КпШС України встановлено, що у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, при розгляді цієї справи при встановленні судом батьківства враховуються (але не виключно) обставини спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства. З копію свідоцтва про народження позивача убачається, що він народився [INFO] в смт.Березнегувате Миколаївської області, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області 06 травня 1986 року було складено відповідний актовий запис № 58 ( а.с.12). У позовній заяві та в судовому засіданні позивач вказував, що запис про батька було вчинено за вказівкою матері, його біологічним батьком є відповідач про що йому повідомила мати у 2018 році. Зазначене узгоджується із записами у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача, за якими підставою запису відомостей про батька була заява матері [PERSON] та її підпис ( а.с.37-38). Відповідач в судовому засіданні визнав, що є біологічним батьком позивача, до його народження він мав стосунки з його мамою [PERSON] , з якою разом працював, однак надати їм статусу сімейних на той час не було умов та можливостей. [PERSON] не повідомляла йому про вагітність і народження сина та переїхала до смт.Березнегувате Миколаївської області. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні показала, що навчалась та працювала у м.Одеса, де у 1984 році познайомилась з відповідачем з яким у неї склались стосунки, від яких народився син - позивач по справі. Дізнавшись про вагітність вона переїхала до смт.Березнегувате де і залишилась проживати, відповідачу про народження сина не повідомляла. Однак у 2018 році коли тяжко захворіла вирішила щоб син та його батько дізналися про це та підтримували один одного. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з 1976 року вона працювала у Чорноморському пароплавстві та 11 листопада 1987 року була звільнена відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням (у зв`язку з наявністю малолітньої дитини) ( а.с.27). Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову відповідає вимогам закону узгоджується з поясненнями позивача, свідка, та письмовими доказами наявними у матеріалах цивільної справи, тому наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (із змінами) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За пунктом 2.22. вказаних вище Правил після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану.

Outcome: approved