Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

31 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] . В обгрунтування позовної заяви зазначає, що 25 квітня 2005 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області у справі № 2-788/2005 прийнято рішення про стягнення аліментів із відповідача [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Гадяч, Полтавської області на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 100 (ста) гривень щомісячно, починаючи з 04 квітня 2005 року і до повноліття дитини. На час прийняття рішення у позивача був інший майновий стан, ніж на даний час. На сьогодні у неї змінився матеріальний та сімейний стан. Відповідач почав працювати. Оскільки, Законом передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому просила змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 32). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 13,20,22,25). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 08 лютого 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Відповідач по справі є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 7). Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.04.2005 стягнуто аліменти із відповідача [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Гадяч, Полтавської області на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 100 (ста) гривень щомісячно, починаючи з 04 квітня 2005 року і до повноліття дитини. На підставі рішення суду виданий виконавчий лист який пред`явлений до виконання та відкрито виконавче провадження (а.с.6). В зв`язку з реєстрацією шлюбу 07 червня 2008 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » ( а.с. 9 зворот). Відповідно до рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2014 року [PERSON] , [INFO] року народження позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] року народження (а.с. 2-4) Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Крім того, у відповідності до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину має бути відповідним вартісній величині, достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом встановлено, що у позивача змінилось матеріальне становище. З часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів (2005 рік), збільшилися витрати на утримання дочки [PERSON] , оскільки в Україні відбулися безповоротні інфляційні процеси, внаслідок чого відбулося різке, неодноразове підняття цін на товари харчування, в тому числі, збільшення цін на одяг, ліки, канцелярські товари та інші послуги, тощо. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. Змінити розмір стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] призначивши їх розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в супереч вимог ст. 81 ЦПК України не надав доказів перебування на утриманні непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів та доказів, що не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved