Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права приватної власності на земельну ділянку в порядку спадкування (далі - позовна заява або позов). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0714 га, за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначила, що земельну ділянку чоловік придбав згідно договору купівлі-продажу від 14.02.2000. Позивач прийняла спадщину, оскільки на час смерті чоловіка проживала разом з ним. Інших спадкоємців, які б претендували на вказану спадщину, немає, тому позивач як спадкоємець першої черги права на спадкування за законом за оформленням свого права звернулася до Черняхівської державної нотаріальної контори. Крім того, позивач зазначила, що успадкований житловий будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці, вона зареєструвала, однак щодо земельної ділянки - нотаріус постановою від 30.10.2015 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність державної реєстрації права власності за спадкодавцем. Тому позивач просить визнати її власником зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяви від 19.05.2016 (а. с. 38) та від 01.07.2016, в яких просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяви від 17.05.2016 (а. с. 33), та від 07.06.2016 (а. с. 43), в яких просив позов розглянути без їх участі, повідомив, що позов визнають у повному обсязі. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] помер [INFO] в смт Черняхів Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.2015 (а. с. 6). В матеріалах справи відсутні докази складення [PERSON] за життя заповіту. А значить спадкування земельної ділянки за [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні докази зміни черговості одержання права на спадкування у порядку, визначеному положеннями ст. 1259 ЦК України. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється у порядку черговості, визначеної положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до листа, наданого Черняхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 10.05.2016 (а. с. 32), відомості про дітей, батьків, іншого з подружжя [PERSON], суду не надано. Наявність родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, (а. с. 8). З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач входить до спадкоємців [PERSON] за законом першої черги. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя був усиновлювачем, опікуном чи піклувальником, що додатково підтверджується довідкою виконкому Черняхівської селищної ради від 17.05.2016 (а. с. 34), а тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 ЦК України. Крім того, на час відкриття спадщини усі спадкоємці [PERSON] за законом першої черги були живими, а тому відсутні підстави для залучення до спадкування спадкоємців за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачем прийнято спадщину за законом після смерті чоловіка на житловий будинок, що розташований на спірній земельній ділянці та належним чином оформлено його, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а. с. 35). Крім того, позивач подала до Черняхівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, однак державний нотаріус Черняхівської ДНК Пилипчук В. І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.03.2016 (а. с. 5) у зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку не було зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] Згідно з довідкою від 31.03.2016, виданою виконкомом Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області (а. с. 15), на день смерті [PERSON] та протягом шести місяців після його смерті ([INFO]) в будинку за [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини після [PERSON] протягом строку для прийняття спадщини іншими спадкоємцями. Навпаки, відповідно до листа завідувача Черняхівської ДНК Пилипчука В. І. (а. с. 27), згідно спадкової справи 294/2015 на спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцями після померлого є [PERSON], дочка померлого, яка відмовилася від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] за заявою від 17.09.15 та [PERSON], дружина померлого, яка прийняла спадщину згідно довідки про прописку. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах справи відсутні письмова згода спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину, на подання заяви про прийняття спадщини після спливу строку на прийняття спадщини. А тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], яка прийняла спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка прийняла спадщину, суд приходить до висновку, що позивач має право на усю спадщину [PERSON] без врахування положень ч. ч. 2, 3 ст. 1267 ЦК України про зміну розміру часток у спадщині. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 14.02.2000 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі - договір) (а. с. 9). Згідно з договором [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0714 га, розташовану в [ADDRESS], передану для обслуговування житлового будинку (далі - земельна ділянка). Договір посвідчений нотаріусом 14.02.2000. Право власності [PERSON] на земельну ділянку станом на момент укладення договору підтверджується державним актом на право приватної власності на землю (а. с. 10). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстав для визнання договору недійсним або для висновку про його нікчемність судом на момент розгляду справи не встановлено. А значить на момент розгляду справи договір є дійсним. Дана обставина учасниками провадження не заперечується. Станом на момент укладення договору чинними були Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК України 1963 року) та Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року N 562-XII (далі - ЗК України 1990 року). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 6 ЗК України 1990 року громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: ... купівлі-продажу... . Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Позивач є власником житлового будинку, розташованого на земельній ділянці (далі - житловий будинок), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.05.2016 (а. с. 35, 36). Позивач отримала право власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом (а. с. 36), що підтверджує належність житлового будинку на праві власності спадкодавцю - [PERSON] на момент відкриття спадщини. Площа земельної ділянки не перевищує розмірів, передбачених ст. 67 ЗК України 1990 року. З огляду на це суд приходить до висновку, що право власності на земельну ділянку перейшло від [PERSON] до [PERSON] з моменту переходу права власності на житловий будинок. Відсутність документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, передбаченого ст. 23 ЗК України 1990 року, оформленого на ім'я [PERSON], не може заперечувати факту переходу до нього права власності на земельну ділянку, оскільки згідно з ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року моментом переходу права власності на земельну ділянку є момент переходу права власності на житловий будинок. Даний висновок підтверджується додатково положеннями ч. 1 ст. 128 ЦК України 1963 року, а також практикою Верховного Суду України (див.: постанова від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, реєстраційний № в ЄДРСР: 42763573). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачем права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться належний їй житловий будинок, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом після [PERSON] З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved