Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту смерті її матері - [PERSON], [INFO], уродженки села Водолаги Миропільського району Сумської області, яка померла [INFO] року в місті Харцизьк Донецької області від інфаркту мозку внаслідок стенозу церебральних артерій. В обґрунтування вимог, посилається на те, що у травні 2017 року вона звернулась до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть, на що отримала письмову відмову, у зв'язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території. Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який необхідний їй для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. В судовому засіданні заявник, [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON], яка померла [INFO] року в місті Харцизьку Донецької області від інфаркту мозку внаслідок стенозу церебральних артерій. Встановлення факту смерті матері їй необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть, просила задовольнити її заяву. Допитаний в судовому засідання у якості свідка [PERSON], пояснив, що доводиться [PERSON] чоловіком. Разом із дружиною проживав до моменту смерті за адресою: [ADDRESS]. Дружина померла [INFO] року у місті Харцизьку Донецької області. Представник заінтересованої особи - Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Заслухавши заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно приписів п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 132 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданого 15 січня 1965 року Харцизьким міськ.бюро РАЦС Донецької області, [PERSON] є донькою [PERSON] Згідно свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданого 18 травня 1985 року, [PERSON] після укладення шлюбу взяла прізвище [PERSON]Згідно довідки про причину смерті від 20 січня 2017 року, яка видана лікарем Центральної міської лікарні м.Харцизька № 1 Донецької Народної Республіки, [PERSON], [INFO], померла [INFO] року, причина смерті - інфаркт мозку внаслідок стенозу церебральних артерій. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке видано 20 січня 2017 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року в місті Харцизьку Донецької Народної Республіки. Як вбачається з відмови у проведені державної реєстрації смерті від 25 травня 2017 року, Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, так як останньою пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Крім вищенаведених документів, суду надано довідку № 2022, видану Комунальним підприємством спеціалізованим «Стимул», про захоронення [PERSON]; товарний чек б/н від 20 січня 2017 року про оплату послуг з поховання; свідоцтво про поховання №1570, у якому зазначено, що [PERSON] поховано на кладовищі м.Харцизька; довідку для отримання допомоги на поховання від 20 січня 2017 року. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки села Водолаги Миропільського району Сумської області, яка померла [INFO] року в місті Харцизьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved