Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

20 березня 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , 20 травня 2019 року позивачкою подано клопотання про уточнення позовних вимог, згідно яких просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано у Жовтневому відділі реєстрації тактів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №346, а також стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 2000 грн. на утримання [PERSON] , [INFO] до закінчення навчання по спеціальності 291 «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії», спеціалізації «Міжнародні відносини» факультету історії та міжнародних відносин Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» та 3000 грн. на утримання [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 08.08.2000 року позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у Жовтневому відділі реєстрації тактів громадянського стану м. Маріуполя, Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №346. Від даного шлюбу народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, не здатні підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, а також небажання відповідача знайти кращу роботу і взагалі поліпшити фінансовий та духовний стан сім`ї. На момент звернення до суду з даним позовом подружжя не проживає як сім`я близько 4 років, особисті відносини між ними давно закінчились та відсутнє будь-яке спілкування. Діти перебувають повністю на утриманні позивачки. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 08.08.2000 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №346, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.03.2019 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.(а.с.6) Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом шлюбні відносини між сторонами фактично не існують, спільне господарство не ведеться. Згідно ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 23.04.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області (а.с.9) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09.11.2000 року Жовтневим відділом реєстрації тактів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області (а.с.10). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2019 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2019 рік". Так, прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років за період із з 01 січня 2019 пo 30 червня становить 1626 грн., для дитини віком від 6 до 18 років становить 2027грн. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом України у справі № 6-129цс15 (постанова від 24.02.2016 року) на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, визнання позову відповідачем, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню, а з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved