Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER], зареєстрований та проживаючий за адресою: [ADDRESS], тел.[NUMBER] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ([INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши, що він являється власником будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. В даному будинку з 27 квітня 1990 року зареєстрована відповідач, а саме дочка позивача - [PERSON], [INFO]. Хоча відповідач і зареєстрована в даному будинку, але з 1996 року не проживає та в витратах по утриманню житла участі не приймає. Позивачу необхідно оформити субсидію, а тому він змушений звернутися до суду. Позивач з урахуванням позовних вимог просить суд визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що на праві власності належить позивачу. Ухвалою суду від 08.01.2019 року провадження по вищезазначеній справі відкрито та ухвалено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Звенигородської нотаріальної контори 07.04.1971 року, який на час посвідчення підтверджував в 1971 році право власності та на підставі якого даний будинок зареєстрований в бюро при архітектурі Звенигородського району за №43 а, позивач є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7,8). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON] від 30.10.2018 року вбачається, що в будинку по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], але не проживає з 1996 року ( а.с.12). Аналогічне підтверджено довідкою, виданою виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 30.10.2018 року № 12949 (а.с.13). Таким чином судом встановлено, що відповідач, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], не проживає в будинку без поважних причин понад двадцять років і тому втратила право на користування цим житлом. Добровільно відповідач з реєстраційного обліку не знімається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], 1937 р.н. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином відповідач була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи шляхом опублікування оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області. На підставі наведеного, ст. 167 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 379, 382, 391, 405 ЦК України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов'язані із застосуванням норм про захист права власності), правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved