Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

14.09.2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вишнянської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], а [INFO] померла мати [PERSON], які до дня смерті проживали та були зареєстровані в [ADDRESS]. Вказаний будинок придбаний за договором купівлі - продажу від 12.09.1985 року та посвідчений у виконкомі Вишнянської сільської ради, однак за життя жоден з батьків не зареєстрував за собою право власності на нього. Звернувшись до приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Павлишин Х.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері позивачці було відмовлено, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2016 року. (а.с.9). Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в [ADDRESS] унеможливлює для позивачки реалізацію своїх спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку. У зв»язку з цим позивачка змушена звернутись до суду і просить визнати за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] В судовому засіданні представник підтримала позовні вимоги, просила визнати право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами (сарай, огорожа), розташованого у [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], що померла [INFO]. Згідно даних вказаних у технічному паспорті житловий будинок в [ADDRESS] зведений у 1939 році, що складається з однієї кімнати, однієї кухні, коридору, комірки, житлова площа - 14,5 кв.м, загальна площа - 35,8 кв.м. Також це підтверджено довідкою №25 від 23.01.2017р. Вишнянської сільської ради Городоцького району Львівської області, в якій зазначено, що у вказаному будинку стіни та перегородки глинобитні, покритий шифером (а.с.18-21, 38). Представник відповідача - Вишнянської сільської ради Городоцького району Львівської області у судове засідання не з»явився, подали заяву, що проти задоволення позову не заперечують, просять розглядати справу у відсутності представника сільської ради (а.с. 39). Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійне прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковий майном. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. [PERSON] та [PERSON] - батько і матір позивачки померли [INFO] та [INFO], про що свідчать свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.7-8). [PERSON] є їх дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.04.1951р. (а.с.15). На момент смерті матері у спадковому будинку без реєстрації постійно проживала та утримувала його [PERSON], користувалася присадибною ділянкою, що підтверджується довідкою Вишнянської сільської ради від 02.09.2016р. №767 (а.с.11), займалась її похованням, після смерті матері вступила в управління спадковим майном, а отже згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Той факт, що спадкодавиця вважалась фактичним власником житлового будинку по [ADDRESS], має підтвердження на підставі записів погосподарської книги №10 с. Вишня за 1991 - 1995рр., а також довідкою №674 від 09.08.2016р. (а.с.16), у якій вказано, що мати позивачки [PERSON] після смерті свого чоловіка стала головою домогосподарства. Відповідно до довідок виконкому Вишнянської сільської ради Городоцького району Львівської області № 675 від 09.08.2016р. та №767 від 02.09.2016р. [PERSON],1901 р.н. до дня смерті постійно проживала і була одна зареєстрована у [ADDRESS]. (а.с.11-12). Згідно ст.328 ЦК України в ред. 2004р. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України в ред. 2004р., власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстр будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені Міністерством комунального господарства У PCP 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, зокрема за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі N 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обов'язковою для судів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4 ст.З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2004 р., якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла [INFO], до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Статею 549 ЦК УРСР, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом розд. УІІ вказаного Кодексу прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчать про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до договору купівлі - продажу від 12.09.1985 року, батько позивачки придбав дерев»яний житловий будинок по [ADDRESS], який складається з однієї кімнати і кухні, загальною житловою площею 16 м.кв. Підсобні будівлі: сарай та огорожа. Продавець у договорі засвідчив, що вказаний будинок нікому іншому не проданий, не подарований, в спорі чи під забороною не перебуває (а.с.13). Згідно наказу №163-в від 30.08.1985р., [PERSON] було виділено для обслуговування будинку присадибну ділянку площею 0,05 га. (а.с.10). За життя ні батько ні мати позивачки, які були зареєстровані і до дня смерті постійно проживали в [ADDRESS] не зареєстрували право власності на вказаний житловий будинок. З матеріалів справи видно, що спадкових справ після смерті [PERSON] і [PERSON], Городоцькою державною нотаріальною конторою не заводились (а.с.29-30). Таким чином, суд приходить переконання про успадкування позивачкою житлового будинку, оскільки така прийняла спадщину. На підставі викладеного суд знаходить за належне визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами (сарай, огорожа), що знаходяться в [ADDRESS], оскільки позивачка є спадкоємцем за законом належного майна [PERSON], яка за життя не оформила права власності на житловий будинок. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved