Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

20 квітня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, посилаючись на те, що з 2002 по 2014 роки вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі. Від сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач на теперішній час проживає окремо від них, не бажає щомісячно в добровільному порядку надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, не займається її вихованням, не турбується про її добробут, не забезпечує її необхідними речами, хоча зобовязаний це робити, як батько дитини, тому остання вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. У судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позов підтримала (а.с. 13 ). Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, не заперечував проти вимог позову (а.с.14 ). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає біля матері [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні (а.с.12). Вказане підтверджується: - копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №169684 (а.с.3), згідно якого батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - довідкою, виданою виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.12), із якої вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходиться дитина: донька [PERSON], [INFO]; - копією повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №144844 (а.с.16), з якого вбачається, що 12 жовтня 2005 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище "Захарченко". Враховуючи, що відповідач не надавав щомісячно в добровільному порядку позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, вона звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку - з 20.04.2017 року. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, з урахуванням заяви відповідача (а.с. 14), який визнає вимоги позову в повному обсязі, суд вважає, що останній повинен сплачувати аліменти у частці від свого заробітку, на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], починаючи з 20.04.2017 року, до повноліття дитини, тому вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі, як основані на законі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ч.3 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved