Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

18.09.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Свій позов позивач мотивує тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності в [ADDRESS] зареєстрований, його син [PERSON]. На початку 2012 року після сварки, що виникла між сторонами на ґрунті різних поглядів на життя, відповідач зібрав свої особисті речі та поїхав у невідомому напрямку. Після чого відповідач змінив свій номер телефонного зв'язку та припинив з позивачем будь-яке спілкування, відповідно в будинку він не проживає, однак при цьому з реєстрації місця проживання не знімається чим створює для позивача перешкоди, що пов'язані з неможливістю оформити субсидію на оплату житлово- комунальних послуг в будинку, адже при оформленні субсидії враховується матеріальний стан всіх осіб, які зареєстровані в будинку. Таким чином позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого права власності. У судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 09.10.2018 було відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 було закрито підготовче засідання. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2012, серії [NUMBER] (а.с. 9) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав від 13.04.2012, наданого Шполянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», номер витягу 33824804 (а.с. 10), [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Янтальською сільською радою Усть-Кутського району Іркутської області Російської Федерації, [PERSON] народився [INFO], актовий запис №25. Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №1058 від 10.09.2018, виданій власнику [PERSON], за адресою: [ADDRESS] до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: власник - [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки №1055 від 06.09.2018, виданої виконкомом Васильківської сільської ради, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований по [ADDRESS] з 23.01.1995 і по даний час. Однак, з 2012 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 13). Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач, який є сином позивача, дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку понад п'ять років без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Оскільки, позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved