overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

14 липня 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони є батьками малолітнього сина: [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% відсотків неоподаткованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до набуття дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до цих заяв позивачка свій позов підтримала, а відповідач заявлений до нього позов визнав у повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.24 його постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази суд вважає, що дійсно існують законні підстави для прийняття безумовного визнання позову відповідачем та задоволення цього позову, оскільки таке визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

14 липня 2015 року [PERSON], звернулась до суду з даною позовною заявою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі який зареєстрований 25 лютого 2003 року виконкомом Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з нею. Свої позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різність поглядів на шлюб та сім'ю, ведення спільного госпадарства. Шлюбні стосунки вони припинили, сім'я фактично розпалась. Просить шлюб розірвати. Вказала, що відповідач, як батько дитини, працює, може і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання сина [PERSON] [INFO], починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, заявлені позовні підтримує повністю, і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю, при цьому зазначив, що не працює. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 25 лютого 2003 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], батьком якого згідно ксерокопії свідоцтва про народження є відповідач. Суд, згідно ч.2 ст.112 СК України, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як свідчать доводи позивачки на даний час між ними з відповідачем шлюбні відносини припинені, підстав для примирення немає. Згідно закону шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, таким чином позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка в поданій позовній заяві зазначила, що дитина проживає з нею, тому суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

14 липня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Вимоги обгрунтовує тим, що з 25 квітня 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і у цьому шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2014 року, що набуло законної сили 21 жовтня 2014 року, шлюб з відповідачем розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач жодних коштів на утримання дітей не надає, вони перебувають виключно на її утриманні. Оскільки [PERSON] займається підприємницькою діяльність, є власником майстерні "Будівельник", його дохід нерегулярний (мінливий), однак високий, а тому має можливість утримувати спільних дітей, інших утриманців не має і аліментів нікому не сплачує, в той час як вона не працює, займається вихованням спільних дітей та дочки [PERSON] від іншого щлюбу. З огляду на вищевикладене, просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь в розмірі 2000 грн. щомісячно з дня предявлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій змінила позовні вимоги, просила стягувати з відповідача в свою користь по 650 грн. аліментів щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, змінені позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити (а.с. 23). У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, подав до суду письмову заяву, просить справу розглядати у його відсутності, змінені позовні вимоги визнав повністю (а.с.24). Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей , або непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задоволює і стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [PERSON] аліменти в розмірі по 650 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14 липня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

14 липня 2016 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом та просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником вказаного житлового приміщення, разом із нею в спірній квартирі зареєстрована відповідач, яка є її донькою. Також позивач зазначила, що відповідач тривалий час за місцем реєстрації не з'являється, жодної участі в утриманні житлового приміщення не приймає, оскільки одружилась та переїхала на постійне місце проживання до Італії. Виходячи з вищевикладеного позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву, відповідно до якої просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Спірна квартира розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.1998 року, серії [NUMBER], яке посвідчено державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Георгієвою О.Г., та зареєстроване в ММБТІ 21.05.1998 року /а.с.9/ Відповідно довідки від 10.07.2016 року, наданою ОСББ "Алмаз" в спірній квартирі зареєстровані позивач та [PERSON], остання зареєстрований з 22.08.2002 року /а.с.10/. В своій позовній заяві позивач посилається на те що відповідач є її донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] /а.с.15/, на даний час [PERSON] уклала шлюб з громадянином Італіїї та виїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка. Згідно акту про непроживання відповідач не проживає в спірній квартирі з червня 2006 року. /а.с.11/ Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад один рік. Виходячи з вказаних обставин та зазначених правових норм суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

14 липня 2016 року позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 21 лютого 2013 року. Посилався на те, що 21.02.2013 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14 276 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 780 грн. 81 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 339 грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3000 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 656 грн. 02 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 21.02.2013 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14 276 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 780 грн. 81 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 339 грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3000 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 656 грн. 02 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

14 листопада 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 3. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач обґрунтовує свою заяву тим, що подружнє життя у них з відповідачкою не склалося, внаслідок чого вони призупинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. На даний час спір про майно у сторін відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить слухати справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява, в якій вона визнає позов і просить розглянути справу у її відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не явилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що надав суду заяву відповідного змісту, а відповідачка не заперечує проти його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги те, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідачка не виявила бажання змінювати своє теперішнє прізвище. Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачки. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

14 листопада 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № NKXRRX10150487 від 13.03.2007 року у сумі 27112,49 гривень, а також судовий збір в розмірі 271,12 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 13.03.2007 року укладено кредитний договір № NKXRRX10150487 про надання кредиту у розмірі 2163,69 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 27.06.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 27112,49 грн., з яких: 1. заборгованість по процентам за користування кредитом - 10390,73 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 970,37 грн.; 4. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 13984,13 грн.; 5. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 6. штраф (процентна складова) - 1267,26 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 271,12 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

14 листопада 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2008 року. Під час перебування у шлюбі у них народилась дочка [PERSON], [INFO], утриманням якої на даний час займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки у добровільному порядку не надає . Посилаючись на наведене, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 500грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві . Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2008 року. [INFO] року народилась [PERSON], батьками якої є сторони по справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20 жовтня 2009 року року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 2630(а.с.3). Судом встановлено, що дитина на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач є батьком дитини, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання. На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін і приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача, слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Отже, витрати по сплаті судового збору (державного мита) в розмірі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави у відповідності до ст.88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved