Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

24.07.17. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги наступним. 16.02.13. між сторонами було зареєстровано шлюб в мерії міста Канни Франція. Вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Їхні шлюбні відносини припинили своє існування з 08.02.15., спільне господарство між ними не ведеться, в сім'ї часто виникали суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Подальше спільне життя та примирення з відповідачем вважає неможливим. Просила постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований в мерії міста Канни, Франція, 16.02.2013 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. До суду від неї надійшла заява, згідно якої просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, строк на примирення не надавати, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.49). Відповідач в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що під час розгляду справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків всіма учасниками судового розгляду. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.10.17. було вирішено доручити компетентному органу Французької Республіки здійснити вручення судових документів відповідачу по справі [PERSON] та виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року (а.с.38-39), яка вручена компетентному органу 27.11.17. (а.с.48). Згідно ухвали суду визначено, що у випадку несвоєчасного одержання повідомлення про день судового розгляду призначити в справі резервну дату судового засідання 25 січня 2018 року о 09-00 годині, однак, до суду на вказану дату не надійшли в порядку конвенції матеріали, на виконання на території Французької Республіки доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій відносно [PERSON]. Ухвалою суду від 25 січня 2018 року, суд вирішив провести заочний розгляд справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у ЗАГС міста Канни (Приморські Альпи), Франція, витяг з книги реєстрації актів про шлюб № 11 (а.с.3-5). Згідно копії свідоцтва про народження, сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). 24.07.17. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.2). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» вбачається, що шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави , є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до статті 1 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року громадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції, а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Згідно ст. 27 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» визначено, що особисті і майнові правовідносини подружжя визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони і при цьому обидва з подружжя мають те саме громадянство, їхні особисті і майнові правовідносини визначаються за законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а Другий - іншої Договірної Сторони й один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то їх особисті і майнові правовідносини визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мали своє останнє спільне місце проживання. Якщо особи, зазначені в пункті 3 цієї статті, не мали спільного проживання на територіях Договірних Сторін, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу. Правовідносини подружжя, що стосується їх нерухомого майна, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. По справах про особисті і майнові правовідносини подружжя компетентні установи Договірної Сторони, законодавство якої підлягає застосуванню відповідно до пунктів 1-3, 5 цієї статті. Відповідно до ст. 28 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» визначено, що по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно ст. 29 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст. 112 СК України та п. 10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином суд вважає, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому шлюб укладений між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved