Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

17.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 09.08.2012 року купив у відповідача житловий будинок [ADDRESS] . З часу укладання договору купівлі-продажу будинку проживав разом із сім`єю в ньому. Восени 2019 року, маючи тяжке захворювання, мав намір відчужити свій будинок дочці, але звернувшись до нотаріуса, з`ясувалось, що присадибна земельна ділянка належить попередньому власнику будинку [PERSON] , який у 2011 році помер. При укладанні договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач не повідомила, що присадибна земельна ділянка належить на праві власності її батькові. Таким чином, оскільки присадибна земельна ділянка, на якій розташований належний йому житловий будинок зареєстрований за [PERSON] , у нього відсутня можливість оформити свої права на цю земельну ділянку, що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2020 року залучено до участі у справі за позовом, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кищенський старостинський округ Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, справу просив слухати в його відсутність. В судове засідання відповідач не з`явилася, на адресу суду надіслала письмові пояснення в яких позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просила розглянути в її відсутність. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надіслав листа в якому просив справу розглянути в його відсутність, заперечень проти позову не має. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частина 1 ст. 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При розгляді справи судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.08.2012 року [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний Договір посвідчено Бабак В.С., приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області. Зареєстровано в реєстрі за № 1170. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 17.08.2012 року власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер зе мельної ділянки, право на яку переходить у зв"язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об"єкти. Як вбачається з умов зазначеного договору купівлі - продажу житлового будинку сторони домовилися про передачу земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер - 3224983501:01:002:0040 після виготовлення на неї технічної документації. Разом з тим, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 268124 виданого Кищинською сільською радою від 25.05.2005 року земельна ділянка площею 0.2500 га розташована в [ADDRESS] . цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 3224983501:01:002:0040 зареєстрована за [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Кищинської сільської ради Фастівського району Київської області від 15 вересня 2011 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно Довідки Ковалівської сільської ради Кищинський старостинський округ № 31 від 30.03.2020 року земельна ділянка площею 0.2500 га, кадастровий номер: 3224983501:01:002:0040, за адресою: [ADDRESS] була виділена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] . Після його смерті вказана земельна ділянка ніким не успадковувалася і нікому не передавалася. Житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , успадкувала дочка спадкодавця [PERSON] , яка в подальшому продала вказаний будинок [PERSON] . Як зазначено в ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено. До набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщенні на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Посилаючись на постанову Великої палати Верховного Суду у справі № 910/18560/16, в якій було вказано, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Таким чином, право на земельну ділянку автоматично переходить до нового власника об`єкту нерухомості, розташованого на ній, навіть якщо вона належить попередньому власнику. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обгрунтований грунтується на чинному законодавстві і підлягає до задоволення.

Outcome: approved