Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 1,50 в умовних кадастрових гектарах, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він з 01.09.1987 року по 28.08.1991 року за направленням СКС ім. «Артема» проходив навчання у Новоушицькому технікумі механізації сільського господарства. Після навчання працював у СКС ім. «Артема» з 1987 року по 1995 рік. На підставі рішення сесії Адамівської сільської ради від 16.12.1994 року № 4 видано Державний акт серії ХМ № 008 від 05.10.1995 року на право колективної власності на землю по СКС ім. «Артема» у с. Адамівка, та передано у колективну власність 1218,3 га землі. Згідно списку громадян членів колективного сільськогосподарського кооперативу він занесений до вказаного списку за № 17, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував, через що не може отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку. А тому, покликаючись на п. 2, п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 392 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 158 ЗК України, з метою захисту свого права він змушений звернутись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні 09.02.2017 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав,зазначених у позові, просили задовольнити. У судове засідання 11.04.2017 року позивач та його представник не зявились, натомість [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій справу просила розглянути за відсутності сторони позивача. Представник відповідача, Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] у судовому засіданні 09.02.2017 року позов визнав та не заперечував проти виділення позивачу земельної частки (паю), у судове засідання 11.04.2017 року, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, не з`явився. Представник співвідповідача, Головного управління Держгеокадастру Хмельницької області, який був залучений до участі у справі ухвалою суду від 14.03.2017 року, в. о. начальника відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру Хмельницької області [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позов [PERSON] визнала, а справу просила розглянути за відсутності представника відділу. Представник співвідповідача, Віньковецької районної державної адміністрації, будучи залученим до участі у справі ухвалою суду від 14.03.2017 року, повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання, в суд не з`явився, причини неявки не повідомив. Оскільки всі учасники у суд не зявились, справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача Адамівської сільської ради, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.09.1987 року по 28.06.1991 року за направленням колгоспу ім. Артема с. Адамівка навчався у Новоушицькому технікумі механізації сільського господарства, що підтверджується довідкою Новоушицького коледжу Подільського державного аграрно - технічного університету від 21.09.2016 року № 430. Згідно архівної довідки № 189 від 26.08.2016 року, [PERSON] за даними відомостей нарахування та виплати заробітної плати по колгоспу ім. Артема працював у колгоспі ім. Артема с. Адамівка із січня 1988 року по жовтень 1995 року. 05.10.1995 року селянсько-кооперативній спілці ім. Артема с. Адамівка Віньковецького району Хмельницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №008, та у списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) за № 17 значиться позивач [PERSON]. Як пояснив у суді [PERSON], 25.08.2016 року він дізнався, що під час розпаювання у 1994 році колгоспної землі та видачі Державного акту на право колективної власності на землі СКС ім. «Артема» він включений до списку осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю), однак йому не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), чим порушено його право на отримання такої земельної частки (паю). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже, за змістом цієї норми особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899 від 05.06.2003 р. встановлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до частини 2 вищевказаного Закону документом, що посвідчує право на земельну частку пай є також рішення суду. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", слідує, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, судом встановлено, що [PERSON] хоча і не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), що розташована на території Адамівської сільської ради із земель СКС ім. «Артема», однак він занесений у список Додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю, як особа, що має право на земельну частку (пай), що ніким не оспорено, тому він має право на земельну частку (пай). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, враховуючи, що через відсутність сертифіката на земельну частку (пай), позивач не в змозі реалізувати своє право на набуття землі, а в судовому засіданні доведено правомірність набуття ним права на земельну частку (пай), позов належить задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved