Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

23 березня 2018 року [PERSON] звернулась до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2012 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час однією сімєю сторони не проживають. Відповідач матеріально доньку не забезпечує, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просила розглянути справу без її участі, позов підтримує (а. с. 13, 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, у підготовче засідання надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов не визнає, письмових відзивів на позовну заяву до суду не надав (а. с. 10, 18). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України та розясненнями, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав законної сили 08 липня 2017 року, внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, починаючи з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на дитину може бути визначений судом у частці заробітку (доходу) матері, батька. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Як вбачається із позовної заяви сторони у справі [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі з 2012 року. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що вбачається із копії свідоцтва про народження серії І-БП № 156561 (а. с. 3). Із позовної заяви вбачається, що на даний час [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON], [INFO], за адресою: с. Сульське, вул. О. Олеся, буд. 60 Білопільського району Сумської області, яка знаходиться на її утриманні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної дитини сторін узгоджуються з вимогами ст. 180, 181, 182 СК України про обовязок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів у частці від доходів, при цьому підстав звільнити батька від виконання цього обовязку суд не встановив. Враховуючи вищевикладене та виходячи з справедливих та розумних критеріїв належного розміру аліментів, суд приходить до висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", На підставі викладеного,

Outcome: approved