Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

23.08.2019 позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, і просять визнати [PERSON] , [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві приватної спільної сумісної власності належить житло за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] За вказаною адресою вони не проживають більше 10 років. Їх реєстрація змушує нести додаткові витрати по комунальним послугам, оформити субсидію не можливо. Оскільки відповідачі в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, вони не можуть реалізувати свої права, щодо розпорядження, володіння та користування належним їм майном, а тому змушені звернутися до суду. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Не заперечують щодо постановлення заочного рішення(а.с. 59-61). [PERSON] , як відповідач та законний представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Повідомлені про день час і місце розгляду справи належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, Осіпова В.М. у наданій заяві просила при прийнятті рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Летичівської райдержадміністрації з максимальним дотриманням прав дитини(а.с. 56). Перший заступник голови Летичівської районної державної адміністрації у наданій суду заяві просив розглянути справу у відсутності представника органу опіки та піклування. Летичівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування надала висновок про недоцільність зняття з реєстрації неповнолітнього [PERSON] (а.с. 38, 39). У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Згідно вимог ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно свідоцтва про право власності на житло, від 17.07.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної, спільної сумісної власності належить житло за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 12). За вказаною адресою зареєстровані: племінниця заявниці [PERSON] , [INFO]., та неповнолітній внук: [PERSON] , [INFO]..(а.с. 13). Як вбачається з акту МКВЖРЕП № 7 від 09.08.2019 [PERSON] , [INFO]., та неповнолітній внук: [PERSON] , [INFO]., зареєстровані по [ADDRESS] , проте не проживають більше десяти років(а.с. 14). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] відсутня без поважних причин в спірному житлі понад один рік, домовленості між нею і власниками житла не досягнуто, а тому суд приходить до висновку про задоволення даного позову в повному обсязі. Летичівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування виконавчого комітету у наданому висновку вважає недоцільним визнання [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житлом по [ADDRESS] . Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку на батьків. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, вона зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Тому, враховуючи, що житло по [ADDRESS] не належить батькам неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що визнання його втратившим право користування житловим приміщенням, по [ADDRESS] , не порушує його житлові права. Наявність реєстрації місця проживання відповідачів в будинку позивачів обмежує права останніх, як власників, і вони на підставі ч. 3 ст. 346 ЦК України, мають право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved