Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням . В обґрунтування позову вказує, що згідно договору дарування від 19.05.2016 року він являється власником житлового будинку № 55 А по вул. Дзержинського (теперішня Центральна) у с. Колибаївка Кам»янець- Подільського району Хмельницької області. Після оформлення будинку , він дізнався , що разом із ним у вищезазначеному житловому будинку зареєстрований [PERSON] - член сім"ї бувшого власника будинку, відповідач по справі , який з 2013 року у вказаному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі і добровільно знятися із реєстрації не бажає , крім того , в будинку відсутні його особисті речі. Він , як власник будинку, сплачує всі необхідні платежі щодо його утримання та користування. Внаслідок дій відповідача він практично позбавлений права володіння, користування і розпорядження своїм майном та правом вчиняти щодо свого майна будь- які дії. Тому, просить суд визнати відповідача таким , що втратив право на проживання, оскільки він в будинку не проживає більш , як понад п»ять років. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримують у повному обсязі і просять його задовольнити , не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений оголошенням на сайті суду. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних матеріалів з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи Колибаївської сільської ради направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності , проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши позивача та його представника, свідків , вивчивши матеріали справи , суд встановив наступне. [PERSON] являється власником житлового будинку № 55 А по вул. Дзержинського (теперішня Центральна) у с. Колибаївка Кам»янець- Подільського району Хмельницької області, що підтверджується договором дарування від 19.05.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам»янець- Подільського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за № 286 , витягом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 26.03.2018 року. Після оформлення будинку, він дізнався , що разом із ним у вищевказаному житловому будинку зареєстрований член сім"ї колишнього власника будинку [PERSON] - відповідач по справі , який з 2013 року у вказаному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі і добровільно знятися із реєстрації не бажає , крім того , в будинку відсутні його особисті речі, що підтверджується актами виконавчого комітету Колибаївської сільської ради «Про обстеження житлового будинку [PERSON]В.» від 26.05.2016 року, 24.11.2016 року, 27.03.2017 року, 21.04.2017 року, 30.05.2017 року, 28.06.2017 року, 31.07.2017 року, 30.08.2017 року , довідкою Колибаївської сільської ради за № 84/02-28 від 13.06.2018 року та поясненнями свідка у суді [PERSON] Формальна реєстрація місця проживання [PERSON] в будинку позивача створює йому істотні незручності, так як він не може оформити субсидію, що призводить до надмірних матеріальних витрат. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пункт 1 статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, який гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди, тому попередній власник, продавши квартиру позивачці, втратив право користування нею, оскільки передав їй право власності на квартиру. Оскільки позивач [PERSON] являється власником житлового будинку № 55 А по вулиці Дзержинського (теперішня Центральна) у с. Колибаївка Кам»янець-Подільського району Хмельницької області, тому він вправі вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому будинком , оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім»ї позивача . Таким чином, за змістом зазначених норм, як Коституція України так і Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод , захищає право власності на житло. Передбачаючи право власника будинку на відчуження, законом не передбачено при цьому переходу прав і обов»язків попереднього власника до нового власника, в частині збереження права користування житлом попереднім власником та членів його сім»ї, а відповідно відповідач втрачає право на користування житлом та підлягає зняттю з реєстрації в даному будинку . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України - члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто, право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Тому, слід дійти до висновку, що виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку, права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком. Отже, права членів сім»ї власника будинку на об»єкт власності є похідними від прав самого власника. Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Таким чином, з припиненням права власності особи (попереднього власника) на жиле приміщення, він та члени його сім»ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Відповідно до абзацу 6 ст.3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначеним адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Враховуючи те, що [PERSON] втратив право на житло, останній підлягає зняттю з реєстрації в даному будинку. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 35 від 13.06.2018 року. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: approved