Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення [PERSON] », поновлення її на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25.11.2008 року вона обіймала посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області. 11 березня 2021 року вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки звільнення за угодою сторін проведено з порушенням положень КЗпП, жодної угоди між сторонами не було. Нею 10.03.2021 написана заява про звільнення за угодою сторін під примусом (на вимогу) новопризначеного начальника управління [PERSON] . У заяві про звільнення вона дати звільнення та дати заяви не вказувала, так як угоди не було. 11.03.2021 вона вийшла на роботу де начальник повідомив, що вона звільнена з роботи. 13 травня 2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки позивачка добровільно написала заяву на звільнення за угодою сторін. Заява зареєстрована 11.03.2021 в журналі реєстрації заяв працівників. 11.03.2021 відповідач отримав погодження на звільнення позивачки. Цього ж дня начальником управління підписано наказ про звільнення [PERSON] з посади за угодою сторін. Твердження позивачки про відсутність її волевиявлення до припинення трудових відносин є безпідставним, оскілки саме написання та подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін підтверджує досягнення сторонами домовленості щодо такого звільнення та є підтвердженням волевиявлення позивача. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві. Свідок [PERSON] , яки працював разом з позивачкою, повідомив, що новий начальник управління після свого призначення, 10.03.2021, запросив свідка до себе в кабінет і сказав писати заяву на звільнення за угодою сторін. Свідок написав заяву та поставив дату 11.03.2021, згодом переписав заяву та поставив дату 10.03.2021. Працівники [PERSON] та [PERSON] його сказали, що теж написали заяви про звільнення за угодою сторін, так їм сказав начальник., але дати звільнення не ставили. Свідок був шокований таким вчинком, оскільки [PERSON] не планувала звільнятися і не погодилась на звільнення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Наказом начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області від 11.03.2021 року № 70-к позивачку звільнено з роботи з посади заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (а.с.7). З наказом позивачка ознайомлена 11 березня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до\~п.\~1\~ст.\~36\~КЗпП однією\~із підстав\~припинення трудового\~договору є угода сторін. Підставою для наказу про звільнення слугувала заява позивачки про звільнення з роботи датована 11 березня 2021 року (а.с.8). Позивачка вказує, що вона писала заяву про звільнення під примусом та наміру звільнятись не мала, жодної дати в заяві вона не зазначала. Суд вважає такі твердження позивачки правдивими з огляду на таке. Позивачка працювала в Управлінні протягом тривалого часу, зокрема на посаді заступника начальника управління та до призначення 10.03.2021 року нового начальника виконувала обов`язки начальника на час відсутності керівника; позивачка не досягла пенсійного віку є працездатною особою; окрім неї заяви на звільнення написали інші працівники, зокрема начальник юридичного відділу Бандура Андрій та начальник відділу адміністративно-господарського забезпечення управління Стрільців Галина. [PERSON] та [PERSON] в своїх заявах про звільнення чітко зазначили дату їх написання та дату звільнення (а.с.57, 62). В заяві позивачки дата звільнення не зазначена, а дата написання заяви зазначена 11.03.2021, але не позивачкою, а іншою особою, що підтверджується висновком експерта від 05.11.2021 (а.с. 136-140). Основними умовами угоди про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк з якого договір припиняється. Саме такі роз`яснення містяться а п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що у разі, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України. Разом із тим, законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~застосовується у разі взаємної згоди сторін такого договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першоїстатті 36 КЗпП України\~не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України, в ній (заяві) мають бути зазначені прохання звільнити його (працівника) за угодою сторін і дата звільнення. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін із посиланням на відповідну правову норму і раніше домовлена дата звільнення. \~Передбачена пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті\~38,\~39 КЗпП України) та з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті\~40,\~41 КЗпП України) тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме із цих підстав. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України при\~виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 183/7160/18 (провадження № 61-11065св20) зроблено висновок, що «розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1\~статті 36 КЗпП України\~(за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.\~ В справі яка розглядається судом не встановлено, що позивачка хотіли звільнитись за власним бажанням, волевиявлення позивачка на припинення трудового договору не було, про це вона зазначила також в наказі про звільнення, сторонами не було досягнуто згоди щодо умов звільнення, зокрема дати звільнення 11.03.2021 року. Твердження представника відповідача про те, що в заяві не можливо було визначити дату звільнення позивачки, оскільки таке звільнення потребує погодження директора виконавчої дирекції Фонду є безпідставними, оскільки не спростовують того факту, що у позивачки було відсутнє волевиявлення на припинення трудових відносин. Отже, наказ № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення [PERSON] » є протиправним та підлягає скасуванню, а позивачку слід поновити на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Згідно довідки про заробітну плату позивачки від 31.03.2021 року № 25, її середньоденна заробітна плата за останніх два місяці роботи становить 1588 грн. 80 коп. (а.с.60, 87). У зв`язку із звільненням позивачки без законної підстави, відповідач зобов`язаний виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно. Виходячи із положень ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач жодних доказів на спростування вимог позивачки суду не надав. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 3958 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 50 копійок судового збору на користь держави. Також позивачка заяви про стягнення з відповідача 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень витрат понесених на професійну правничу допомогу та 4\~290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень 25 копійок витрат пов`язаних із залученням експерта. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Матеріалами справи встановлено, що представником позивачки була адвокат Челій-Пушкар Олена Іванівна. Представництво інтересів здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги від 25 березня 2021 року, Згідно із п. 3.1. договору, розмір гонорару встановлюється за домовленістю сторін. Понесення позивачкою витрат за надання правової допомоги в сумі 3500 грн. підтверджується копією квитанції (а.с.149). Також позивачкою підтверджено понесення витрат пов`язаних із залученням експерта в сумі 4290 грн. 25 коп., що підтверджується копіями рахунків та квитанцією. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 36, 235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved