Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Ужгородської районної державної нотаріальної контори про скасування заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та виключення заборони з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що при\~оформленні права\~власності на\~належний йому\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~відомості щодо\~якого внесено\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~за №2164505321248,\~йому стало\~відомо про\~наявність заборони\~щодо вищевказаному\~будинку. Підставою обтяження стало повідомлення б/н від 05.06.1986 колгоспу «Шлях до комунізму». Позивач зазначає, що дійсно працював у вказаному колгоспі, однак підстава накладення арешту йому невідома. Про наявність такої заборони він дізнався лише 07.09.2020. Ухвалою суду від 23.09.2021 відкрито провадження у справі з викликом сторін, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат Герич А.Й. подав клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, Ужгородська районна державна нотаріальна контора, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, письмовий відзив на позов не подала, повідомлялась судом належним чином, в тому числі шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну пошту. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка 239319344 від 29.12.2020), будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №2164505321248, розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 2124883300:11:010:0058, державний акт на право приватної власності на землю за№ІІ-ЗК025015 від 28.08.1995 року, належить на праві власності [PERSON] . На вказане майно відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження, реєстраційний номер 3947616 від 25.10.2006, підстава обтяження: повідомлення б/н, 05.06.1986, Колгосп «Шлях до комунізму» Ужгородського району. Ужгородська районна державна нотаріальна контора листом від 06.01.2021 на адвокатський запит поданий адвокатом Герич А.Й. в інтересах [PERSON] повідомила, що 21.06.2001 державним реєстратором було перенесено архівний запис до Єдиного реєстру для реєстрації заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, а 25.10.2006 запис було перенесено до оновленого Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3947616. Щодо копії документу, який став підставою для внесення відомостей до реєстру про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: повідомлення б/н від 05.06.1986 колгоспу «Шлях до комунізму», то таке відсутнє, оскільки справи Ужгородської районної державної нотаріальної контори за 1986 рік передані на зберігання до Закарпатського обласного нотаріального архіву. Згідно відповіді Закарпатського обласного державного нотаріального архіву Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.08.2021 №373/01-21 документів по накладенню та зняттю заборон за 1986 рік Ужгородської районної державної нотаріальної контори у справах нотаріального архіву не виявлено. Ужгородський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у своєму листі від 11.01.2021 №14.13-11/181 на адвокатський запит повідомив, що станом на 11.01.2021 стосовно [PERSON] , де стягувачем являється колгосп «Шлях до комунізму» чи інша фізична чи юридична особа, виконавчі провадження не перебувають. Позивач у позовній заяві вказує, що працював в колгоспі «Шлях до комунізму» трактористом, з 1991 року такий змінив назву на колгосп «Золотий колос» с.Паладь Комарівці Ужгородського району, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника № [NUMBER] , [PERSON] . Як установлено з відповіді Ужгородського районного трудового архіву від 16.09.2020 №260/01-16 в архівних документах з особового складу колгоспу «Шлях до комунізму» будь-які відомості, що підтверджують про наявність заборгованості [PERSON] перед колгоспом або взятої суди в архівних документах не виявлено. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,\~незалежно від волі інших осіб. Власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності ( заява №42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83). Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13). Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних право особи (справа «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст.5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10 червня 1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 1 січня 2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до\~ст. 73 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року№\~3425-XII,\~нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно зі\~ст. 74 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернень органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п. 5.1. п.5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції Українивід 22 лютого 2012року за№ 296/5\~нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Положенням про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10 червня 1999 року за № 364/3657, визначено, що реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст.34 Закону України«Про нотаріат»\~від 2 вересня 1993 року№\~3425-XII, накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до\~п.п. 2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. Також суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved