Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

22.05.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на ? частку, що є у спільній сумісній власності. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 29.11.1997 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначене рішення набуло законної сили 23.05.2014 року. За час перебування у шлюбі [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 30.08.2004 року придбав у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити спільне майно, виникла необхідність для звернення до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі - СК України),\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч. 2). Частиною 1 ст. 61 СК України\~передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України,\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.1997 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №047975, актовий запис № 1497 (а.с. 4). Судом встановлено, що 30.08.2004 р. [PERSON] (позивач) придбав за договором купівліпродажу від 30.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі за № 1379 (а.с. 6-7) квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2014 року, яке набуло законної сили - 23.05.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Таким чином, матеріали справи свідчать, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана позивачем - 30.08.2004 р., тобто в період перебування останнього у шлюбних відносинах з відповідачем, а тому є спільною сумісною власністю в розумінні норм ст. 60 СК України. Доказів протилежного матеріали цієї справи не містять та не заперечувалось відповідачем в ході розгляду справи. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3\~ст. 368 ЦК України передбачено,\~що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 372 ЦК України,\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~\~\~\~ Відповідно до зазначеної вище постанови Пленуму, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. З огляду на викладене, враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є документально підтвердженими, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: approved