Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, мотивуючи його тим, що 12.02.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: Вінницька область м. Жмеринка провулок Баумана, 18. Рішенням 5 сесії 7 скликання Жмеринської міської ради Вінницької області від 25.02.2016 р. №99 «Про перейменування вулиць, провулків, проїздів, тупиків та інших обєктів топоніміки в місті Жмеринка» провулок Баумана перейменовано на провулок [PERSON]. Зазначене нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.12.2015 р. за позивачем, що підтверджується витягом №49805086. Відповідно до п. 7.6 вказаного договору, продавець [PERSON] зобовязався до 24.12.2015 р. знятися з реєстрації та зняти з реєстрації всіх зареєстрованих осіб з відчужуваного будинку та фактично звільнити його від речей для безперешкодного користування та володіння ним покупцем [PERSON], а також свідчить та гарантує, що будуть зняті з реєстрації особи, які в даному будинку зареєстровані та проживають. Однак відповідачі до цього часу проживають та зареєстровані у відчуженому будинку. Відповідачі в усній формі відмовляються звільняти будинок та зніматися з реєстраційного обліку чим створюють перешкоди у здійсненні прав власника позивача, який не може вільно користуватися будинком та проживати в ньому зі своєю сімєю. Відповідачі є сторонніми особами для позивача та членів його сімї та перешкоджають йому користуватися і розпоряджатися будинком. Враховуючи те, що [PERSON] втратив право користування спірним будинком, продавши його позивачу, в результаті автоматично він та члени його родини втратили право користування спірним майном. Між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо обмеження прав позивача як нового власника майна. На підставі викладеного просить позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідачів у судове засідання. Відповідачі ні в попереднє, ні в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 14.12.2015 р. (а.с. 8-9) та Витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності №49805086 від 14.12.2015 р. (а.с. 10) позивач є власником житлового будинку з господарським будівлями по пров. Баумана, 18 в м. Жмеринка та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та індивідуального садівництва за цією ж адресою, площею 0,2154 га (а.с.11-12, 13). Відповідно до інформації виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області (а.с. 21, 22, 23) наданої на вимогу суду у відповідності із нормами ч. 3 ст. 122 ЦПК України та ст. 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [INFO] (колишня Баумана), 18 в м. Жмеринка Вінницької області. Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач є власником спірного будинку, проживання та реєстрація відповідачів в цьому будинку перешкоджає реалізації права власності та розпорядження ним, то відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 551,20 грн. судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідачів солідарно на його користь.

Outcome: approved