Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

23 серпня 2018 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] та [PERSON] із позовом до Слов'янської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що [PERSON] який є батьком [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] на праві приватної власності належала 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. Вона йому належала на підставі біржового договору міні від 09.02.1995, який зареєстровано в БТІ. Так само згідно цього договору по 1/3 частці належать позивачам. Позивачі зазначають, що зараз вони втратили оригінал біржового договору і отримати його дублікат не можливо, оскільки «Міжрегіональної агропромислової біржі» на даний момент як юридичної особи не існує. Крім того, 09.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, а [INFO] [PERSON] помер, свідоцтво про смерть від 17.04.2003 року і після нього як спадкоємець першої черги спадщину прийняла [PERSON] та його син [PERSON], інші спадкоємці відсутні. Однак звернувшись до нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину на вказаний будинок постановою нотаріуса позивачам було відмовлено, оскільки у них відсутній оригінал правовстановлюючий документ, крім того нотаріус вказує, що вони не звернулися до нотаріуса у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, пропустивши тим самим строк для прийняття спадщини. У зв'язку із наведеним, враховуючи, що в даному випадку позивачі позбавлені можливості іншим чином аніж як через звернення до суду реалізувати свої спадкові права, вони вимушені була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати за [PERSON] право власності у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу на 1/3 частку квартири, розташованої адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. та визнати за [PERSON] право власно зв'язку з втратою правовстановлюючого документу та в порядку спадкування на 2/3 частки квартири, розташованої адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. Позивачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивачів, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Рішення просив винести на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Слов'янської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії: [NUMBER], [INFO] позивачка [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] (а.с. 7). Згідно із свідоцтвом про смерть серія: [NUMBER], [INFO] в м. Слов'янську Донецької області помер [PERSON] (а.с. 8). Згідно із довідкою КП «БТІ» № 1545-18/045/01 від 08 червня 2018 року, встановлено, що право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], за станом на 01.01.2013р. зареєстроване за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору міни, посвідченого товарною біржею «Міжрегіональна агропромислова біржа» 09.02.1995р. р/№ 74/95 (копія додається). Дата реєстрації - 10.02.1995р.; номер запису 34 в книзі 1а-178. Згідно матеріалів останньої поточної інвентаризації, проведеної 08.02.1995р., загальна площа квартири становить 37,9 м2, житлова площа - 19,1 м2. (а.с. 13). Згідно із копії біржового договору «Міжрегіональної агропромислової біржі» міні від 09.02.1995 року, право власності на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. по 1/3 частці належать позивачам [PERSON], [PERSON] та 1/3 частка квартири належала померлому [PERSON] (а.с. 14- 15). Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 серпня 2018 року № 651/02-31, приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Орловою Л.О., позивачу - [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], оскільки ним пропущено шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини (а.с. 9). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виходячи з того, що спадщина відкрилася у 2003 році, правовідносини регулюються Цивільним Кодексом УРСР (у редакції 1963 року). За приписами ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини і позивач не відмовилась від спадщини. Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов родини, складеним керівником комітету мікрорайону «Лісний» м. Слов'янська № 214 від 10 липня 2018 року, за наслідками проведеного обстеження, було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає (має 1/3 частку квартири) [PERSON], заборгованості за квартиру не має. Син [PERSON] фактично після смерті батька [PERSON], прийняв 1/3 частку квартири, яка належала померлому. [PERSON] вступив в управління вказаною квартирою та володіє нею по сьогоднішній день. Приймає участь у сплаті комунальних платежів, доглядає за квартирою та здійснює поточний ремонт квартири, тощо (а.с. 12). Таким чином, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року [PERSON] прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, від спадщини відповідно до вимог ст. 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року не відмовлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За вимогами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як випливає з роз'яснень, що містяться у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право на нерухоме майно в разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України ). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірне майно в судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Як передбачено статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі ст. ст. 524-527, 524, 529,534, 550 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 16, 346, 1216, 1218, 1235, 1261, 1276 ЦК України,

Outcome: approved