Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

25.03.2019 року [PERSON]. звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.05.2018 року він уклав з [PERSON] договір позики, за умовами якого передав їй у строкове користування грошові кошти у сумі 6 200 Євро. Факт передачі коштів відповідачу підтверджується розпискою. [PERSON] зобов`язалась повертати кошти частинами, щомісячно, однак у строк до 30.11.2018 року. До цього часу відповідач кошти йому не повернула, чим порушила прийняте на себе зобов`язання, а також його право на повернення власності. Для захисту своїх прав у судовому порядку він уклав з адвокатом Гусаковою О.Б. договір про надання правової допомоги, за умовами якого вартість послуг адвоката становить 10 000 грн., які він сплатив у повному обсязі. З цих підстав, прохав суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 190 107 грн. у валютному еквіваленті гривні по курсу на день винесення рішення, а також покласти на відповідача усі судові витрати по справі. Ухвалою суду від 15.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. 20.02.2021 року відповідачем отримано копію ухвали суду від 02.02.2021 року. Будучі обізнаною зі своїми правами та обов`язками, відповідач правом на подання відзиву не скористалась, письмових заяв чи клопотань не надала. Доказів на спростування позовних вимог до суду не надала. 01.04.2021 року представником позивача додано до матеріалів справи оригінал розписки від 30.05.2018 року про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у розмірі 6200 євро. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.05.2018 року між [PERSON]. та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала у позику 6200 Євро та зобов`язалась повернути зазначені кошти у наступні терміни: у строк до 30.06.2018 року - 200 Євро; у строк до 30.07.2018 року - 200 Євро; у строк до 30.08.2018 року - 200 Євро; у строк до 30.09.2018 року - 200 Євро; у строк до 30.10.2018 року - 200 Євро; у строк до 30.11.2018 року - 5200 Євро. Факт укладення договору позики, а також факт отримання відповідачем обумовленої договором суми коштів, підтверджується оригіналом власноруч складеною відповідачем розпискою, що міститься у матеріалах справи. Враховуючи те, що у володінні позивача, як позикодавця, по цей час перебуває оригінал боргового документу, слід дійти висновку про неспростовність відповідачем твердження позивача про невиконання позичальником зобов`язання з повернення отриманих у позику коштів, у погоджений сторонами строк та спосіб. Отже, відповідачем не надано доказів, що підтверджують факт виконання нею прийнятого на себе зобов`язання. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В силу вимог ст. 545 ЦПК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 30.05.2018 року [PERSON] позичила у [PERSON]. грошові кошти у сумі 6200 Євро. [PERSON]. свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі - передав [PERSON] у тимчасове користування на строк до 30.11.2018 року грошові кошти у сумі 6200 Євро. [PERSON] зі свого боку умови договору позики не виконала взагалі, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернула, а термін їх повернення сплив. Внаслідок цього, право [PERSON]. на повернення своєї власності, порушено, а тому підлягає судовому захисту. [PERSON]. має право вимагати стягнення заборгованості із [PERSON] і реалізував це право, звернувшись до суду. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З цих підстав позовні вимоги [PERSON]. про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором позики у гривневому еквіваленті підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесений позивачем при поданні позову до суду судовий збір у розмірі 1901 грн. 07 коп. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також, судом встановлено, що 25.02.2019 року між позивачем та адвокатом Гусаковою О.Б. укладено договір про надання правової допомоги за № 14, за умовами якого адвокат прийняла на себе зобов`язання підготувати позов для захисту прав [PERSON]. , у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання за договором позики від 30.05.2018 року, здійснювати представництво інтересів позивача у суді, підготувати необхідні документи, потрібні для звернення до суду. Вартість послуг за договором становить 10 000 грн., які позивач сплатив згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 15 від 25.02.2019 року. 05.04.2021 року представником позивача подано до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору від 25.02.2019 року № 14, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 25.02.2019 року № 15, копію акту виконаних робіт від 05.04.2021 року. Згідно з актом виконаних робіт від 05.04.2021 року, вартість робіт адвоката становить 10000 грн., та складається з: консультації клієнта тривалістю одна година, вартістю 1800 грн.; аналізу законодавства та документів, що здійснені упродовж однієї години, вартістю 1800 грн.; підготування позовної заяви, на що витрачено дві години 30 хв., вартістю 4500 грн.; копіювання додатків до позову у кількості сторін, на що витрачено 30 хв., вартістю 900 грн.; виконання оплати судового збору, на що витрачено 30 хв., вартістю 900 грн.; здійснення представництва у суді у вигляді подання позову до канцелярії, на що знадобилось 10 хв., вартістю 100 грн. Судом встановлено, що позовну заяву від імені [PERSON]. до суду подано адвокатом Гусаковою О.Б., а також те, що адвокат приймала участь у судовому засіданні по справі, що відбулось 23.05.2019 року та тривало три хвилини. Враховуючи предмет позову, дана категорія справи є незначної складності, внаслідок чого суд розглядав її за правилами спрощеного позовного провадження. Позовна заява про стягнення однієї лише суми заборгованості за договором позики є однією із простіших за формою та змістом, не потребує значних витрат часу правника, а єдиним долученим до неї доказом є копія боргового документу. Отже, адвокатом не вчинялись будь-які дії з підготовки документів, необхідних для звернення до суду з позовом. Єдиною фактично наданою послугою з боку адвоката є складена нею позовна заява, на що вказує підпис [PERSON] у ній. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом з цим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved