Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

22.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала (а.с.7). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду справи сторони перебувають у шлюбі з 01.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 25 (а.с.2). Відповідно до свідоцтв про народження виданих Виконавчим комітетом Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, вбачається, що відповідач є батьком, а позивач - матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 3) та [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З наявної в матеріалах справи довідки Виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1452 від 06.11.2015 року вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю [PERSON] (а.с.5). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Із довідки № 5/4/15-837 від 24.02.2016 року Житомирської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області № 4 вбачається, що відповідач на даний час працює офіційно та має постійний дохід (а.с.17). Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, на даний час працює, також враховуючи стан здоров'я дітей, суд вважає необхідним призначити стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 22.01.2016 року. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було. З урахуванням того факту, що позов відповідачем визнано повністю, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved