Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

31.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (далі також - спірна квартира) у рівних частках. Однак, після укладення договору купівлі-продажу від 15.01.2004 р. покупцями [PERSON] і [PERSON], які купили спірну квартиру у продавця [PERSON], місце проживання останньої до теперішнього часу залишається зареєстрованим за адресою спірної квартири. Оскільки факт реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири її колишньої власниці [PERSON] створює позивачеві перешкоди у здійсненні ним правомочностей співвласника, ця обставина змусила його звернутись до суду з відповідним позовом про усунення перешкод, що заважають йому користуватися нерухомим майном. Посилаючись на вищевказані обставини, а також на правила ч.1 ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 321, п.1 ч.1 ст.346, ст.ст.383, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), ст.3, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382-IV (далі - Закон №1382-IV), позивач просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання спірною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] в зазначеній квартирі, а також визначити порядок виконання рішення суду, вказавши, що воно є підставою для внесення Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради відповідної інформації про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] до відповідних документів, реєстру територіальної громади міста Одеси або до Єдиного державного демографічного реєстру. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином у встановленому законом порядку. Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомила. Представник третьої особи - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Крім того, в адресованих суду письмових поясненнях від 15.03.2017р. директором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Абрамовою Є.Г. роз'яснено порядок зняття з реєстрації місця проживання осіб в Україні та встановлені законодавством форми документів, необхідних для здійснення відповідних дій, що визначені зокрема, п.п.26, 27 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачки та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15.01.2004р. (далі - договір від 15.01.2004р.) [PERSON] продала покупцям [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] квартиру [ADDRESS] (за текстом - спірна квартира). 16.01.2004 р. право власності покупців [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано в КП «Одеське міське БТІтаРОН» під реєстраційним №527 на стор.132 в книзі №513пр. З урахуванням правил ч.4 ст.355, ч.1 ст.357 ЦК України, зі змісту договору від 15.01.2004 р. вбачається, що розмір частки кожного із двох співвласників ([PERSON] та [PERSON]) у спільній частковій власності на спірну квартиру становить 1/2. У позовній заяві вказується про те, що одразу після відчуження спірної квартири її колишня власниця [PERSON] добровільно звільнила вказане житло та передала покупцям [PERSON] та [PERSON] ключі від спірної квартири. Після цього, тобто починаючи з січня 2004 року [PERSON] не з'являлась у спірній квартирі до теперішнього часу. Проте, як встановлено у судовому засіданні, місце проживання [PERSON] до теперішнього часу залишається зареєстрованим за адресою спірної квартири, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 27.10.2016р. №3352, виданою дільницею №5 КП «ЖКС «Фонтанський». Крім того, у позовній заяві вказується, що [PERSON] відмовилась задовольнити звернену до неї законну усну вимогу позивача про зняття з реєстрації її місця проживання за адресою спірної квартири. Разом з тим у позовній заяві вказується, що виконання позивачем зобов'язань по сплаті житлово-комунальних послуг за договорами, укладеними ним з виконавцями цих послуг, тягне для нього додаткові витрати, оскільки вартість вказаних послуг обчислюється відповідно до кількості осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою спірної квартири. Позивач вказує, що вищезазначене свідчить про невиправдане зменшення корисних властивостей спірної квартири, які він як власник цього житла вправі отримувати від використання свого нерухомого майна. Так, судом встановлено, що на ім'я позивача [PERSON] відкрито окремий особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг, що отримуються ним для забезпечення умов проживання та перебування у спірній квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 27.10.2016р. №3352, виданою дільницею №5 КП «ЖКС «Фонтанський». Отже, з урахуванням змісту ст.20 Закону України від 24.06.2004р. №1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", саме позивач несе майнову відповідальність перед виконавцями послуг - суб'єктами господарювання, якими позивачеві як споживачу надаються житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладених договорів. При з'ясуванні того факту, чи дійсно факт реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири її колишньої власниці [PERSON] створює позивачеві перешкоди у здійсненні ним правомочностей співвласника, судом береться до уваги також абзац восьмий пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, яким передбачено, що за умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень розподіляється за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі. Так, з урахуванням відсутності згоди між сторонами щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг, що споживаються у спірній квартирі, суд вважає доведеною наявність з боку [PERSON] перешкод позивачеві у використанні ним спірної квартири. У позовній заяві вказується також про те, що неодноразові спроби з боку [PERSON] (спільно з [PERSON]) вирішити юридичну долю вказаного нерухомого майна шляхом укладання договору про його оплатне відчуження наштовхуються на законні вимоги потенціальних набувачів щодо зняття з реєстрації [PERSON], місце проживання якої зареєстроване за адресою спірної квартири. На думку суду, ця обставина свідчить про наявність перешкод для позивача у здійсненні ним права розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини сьомої ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частинами першою та другою ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Суд дійшов висновку про те, що у даному випадку відсутні будь-які правові чи фактичні підстави для покладання на позивача як співвласника спірної квартири обов'язку допустити до користування його майном [PERSON] Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник/співвласник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Так, у даному випадку у зв'язку з укладенням договору від 15.01.2004 р. припинилось право власності [PERSON] на спірну квартиру. Одночасно 15.01.2004 р. припинилось також і похідне від права власності право [PERSON] на користування спірною квартирою. Водночас відповідно до частини першої ст.7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання особи. Між тим, договір від 15.01.2004 р. є документом, який свідчить про припинення підстав на право користування спірною квартирою. У зв'язку з цим суд вбачає наявність передбаченої частиною першою ст.7 Закону №1382-IV підстави для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою спірної квартири. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів відповідає визначеним законом механізмам матеріально-правових засобів здійснення охорони цих прав та інтересів та узгоджується з практикою застосування судами України законодавства під час розгляду справ про захист права власності та інших речових прав. Судом також беруться до уваги роз'яснення, надані судам в п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено: «…Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». При вирішенні даної справи судом береться до уваги також відсутність будь-яких обтяжень стосовно спірної квартири, що вбачається з наявної у справі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2016р. №71544296. Крім того, вирішуючи спір, суд виходить з того, що за змістом абзацу п'ятого ст.3 Закону №1382-IV, місце проживання - це житло, в якому особа проживає. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання особи чи її перебування в житлі за певною адресою. Проте, як встановлено судом, після укладання договору від 15.01.2004 р. відповідачка [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Оскільки після 15.01.2004 р. спірна квартира перестала бути місцем проживання [PERSON], суд має підстави для ухвалення рішення про зняття з реєстрації її місця проживання за адресою спірної квартири. Таким чином, оскільки судом встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідачки за адресою спірної квартири створює позивачеві перешкоди у здійсненні правомочностей співвласника, позов підлягає задоволенню повністю. Статтею 217 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, визначаючи порядок виконання рішення, суд бере до уваги, що абзацом тринадцятим ст.3 Закону №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації - це внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. За вимогою позивача у зв'язку з ухваленням рішення про задоволення позову суд визначає порядок його виконання, вказавши про те, що рішення суду про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] є підставою для внесення цієї інформації до відповідних документів, до реєстру територіальної громади м.Одеси або до Єдиного державного демографічного реєстру (у разі підключення органу реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру).

Outcome: approved