Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного підприємця [PERSON], третьої особи на стороні відповідача Ковельського міськрайонного центру зайнятості про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свою заяву мотивує тим, що 20.07.2015 року між позивачем та приватним підприємцем [PERSON] був укладений трудовий договір , за умовами якого позивач повинна була здійснювати продаж товарів в магазині «Ромашка», що знаходиться в с. Облапи Ковельського району. При його укладенні позивач [PERSON] передала відповідачу паспорт та трудову книжку. Паспорт одразу був повернутий відповідачем, а трудова книжка залишилась в останньої. В листопаді 2015 року відповідач вирішила закрити магазин, а позивача звільнити та розірвати трудові відносини. Крім того, пообіцяла що після того, як Ковельський міськрайонний центр зайнятості поставить відмітку в її трудовій книжці, поверне її позивачу. Однак, до цього часу так цього і не зробила. Телефонні дзвінки позивача повернути їй трудову книжку залишились поза увагою. 12.07.2016 року позивач надіслала листа до відповідача з проханням повернути трудову книжку, який особисто був вручений відповідачу 14.07.2016 року, однак вона до цього часу не виконала прохання про повернення трудової книжки. Позивач зазначає, що через невидачу трудової книжки з вини відповідача вона не має змоги влаштуватись на роботу або хоча б стати на облік у центрі зайнятості як безробітна, а тепер не може оформити ряд виплат у звязку із народженням дитини. Просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12\~545,40 грн, зобовязати фізичну особу-підприємця [PERSON] повернути їй трудову книжку та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, попередньо подавши суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просить встановити факт її звільнення за згодою сторін, з посади продавця продовольчих товарів в магазині "Ромашка" фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 24.11.2015 року та стягнути з відповідача судові витрати по справі, а також подала суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить судове оголошення в газеті «Волинь-Нова». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позов слід задовольнити повністю. Представник третьої особи на стороні відповідача Ковельського міськрайонного центру зайнятостів судове засідання, не зявився, хоча належним чином та завчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи.Про причини неявки суд не повідомив. Суд, з' ясувавши обставини справи , вважає, що заява підставна і підлягає задоволенню. Згідно трудового договору від 20.07.2015 року укладеного між підприємцем [PERSON] та позивачем [PERSON]остання зобовязана виконувати посадові обовязки, нести матеріальну відповілальність за товар.Договір є безстроковим. 24.11.2015 року позивач [PERSON] була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України про що свідчить запис в трудовій книжці ЯЯ №050856 від 29.07.2015 року копія якої надана суду. Як вбачається з заяви [PERSON] остання в липні 2016 року звернулась до відповідача [PERSON] з вимогою повернути їй трудову книжку на зберігання. Дану вимогу відповідачем було проігноровано, позивач отримала трудову книжку пізніше, однак запис про її звільнення не завірено підписом відповідача. З повідомлення Управління Держпраці у Волинській області №3-137-з/06-06 від 12.08.2016 року вбачається, що на неодноразові телефонні звернення за номером, наданим позивачем, приватний підприємець [PERSON] не відповідає. За адресою реєстрації м. Ковель, вул. Косачів, 8/1, яка зазначена і у трудовому договорі, приватний підприємець відсутній. З урахуванням вказаних обставин та наданих [PERSON] документів, суд вважає, що позивачем було доведено належними доказами факт її звільнення за згодою сторін з посади продавця продовольчих товарів в магазині «Ромашка» фізичною особою підприємцем [PERSON] з 24.11.2015 року, та цей факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З огляду на те, що приватний підприємець [PERSON] неодноразові звернення Управління Держпраці у Волинській області з проханням повернути трудову книжку та належно завірити в ній запис [PERSON]А ігнорує, тому заявник має право в судовому порядку встановити даний юридичний факт. Також встановлення і підтвердження даного юридичного факту звільнення з підприємства та перебування в якості безробітної особи несуть для позивача певні юридичні значення та правові наслідки , зокрема стати на облік у центрі зайнятості та отримати статус безробітної особи та оформити ряд виплат в звязку з народженням дитини. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за нормами ЦПК в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Наведений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Отже, враховуючи вищенаведені роз'яснення та положення ЦПК України, наявні в матеріалах справи докази припинення трудових відносин позивача з вказаним підприємцем та відсутності можливості довести звільнення позивача іншим шляхом, ніж встановити факт звільнення в судовому порядку, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість вимог позивача та можливість їх задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved