Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

27 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позові позивач зазначив, що 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 11323498000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 22300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,90 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 березня 2029 року. Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11323498000 сторони дійшли згоди, що банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цій додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 336690 гривень 79 коп. у порядку і на умовах зазначених у Договорі та цій Додатковій угоді. В дату укладення цієї Додаткової угоди позичальнику надається транш в національній валюті в розмірі 169059 грн. 88 коп. в межах ліміту кредитної лінії. Відповідно до п. 6.1 Додаткової угоди №2 сторони домовилися, що за використання кредитних коштів за договором з 28 лютого 2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 11,9 % річних, з 28 жовтня 2012 року в розмірі 14,4 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банк та позичальник уклали договір іпотеки № 987, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,8 кв.м, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки складає 160968,75 грн. 21 вересня 2015 року між Публічним акціонерним банком «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11323498000 від 27 березня 2008 року перейшло до позивача. Відповідач не виконував зобовязання за кредитним договором і станом на 21 вересня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 180 052,43 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 159253,67 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 20798,76 грн. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11323498000 від 27 березня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,8 кв.м, шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною 160968,75 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання представник позивача ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія не зявився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином шляхом розміщення оголошенням на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути грошові кошти та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідач не виконував зобовязання за кредитним договором № 11323498000 від 27 березня 2008 року і станом на 21 вересня 2015 року за ним утворилася заборгованість у сумі 180052,43 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 159253,67 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 20798,76 грн. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобовязання не буде виконане у встановлений строк, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» закріплює право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, та встановлює порядок його продажу. Суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню, оскільки боржник не виконував умови кредитного договору належним чином. Разом з тим, стаття 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Предмет іпотеки - квартира [ADDRESS], яке внесено до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Таким чином право іпотекодержателя ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія на продаж предмета іпотеки зупинено на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2700,79 грн.

Outcome: approved