Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

23 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31 серпня 2007 року у Виконавчому комітеті Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області із [PERSON] , актовий запис № 09. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31 серпня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них дітей не має. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає не порозуміння, різні погляди на життя. Понад сім років вони не проживають разом. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, суперечить його інтересам. Ухвалою судді від 30 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Позивач [PERSON] про розгляд справи повідомлений, процесуальні права та обов`язки позивачу роз`яснено шляхом направлення пам`ятки з текстами статей 43 та 49 ЦПК України. Позивач надав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, шлюб розірвати (а.с.8). Будь-яких інших заяв та клопотань що стосуються предмету позовних вимог не подав. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена, процесуальні права та обов`язки відповідачу роз`яснено шляхом направлення пам`ятки з текстами статей 43 та 49 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні у її відсутність, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 18). Будь-яких інших заяв та клопотань що стосуються предмету позовних вимог та зустрічного позову не подала. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] у Виконавчому комітеті Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 09 (а.с.6). Від шлюбу дітей не має. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] не заявила, яким вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися, суд вважає за необхідне залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved