Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

25 лютого 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товарна Універсальна Біржа «Нерухомість С», в якій позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №62, посвідченого 01.11.2001 року на Товарній Універсальній Біржі «Нерухомість С», між покупцями [PERSON] , [PERSON] , яка на момент посвідчення угоди діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON] та продавцем [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Цього ж дня матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у загальному позовному провадженні. 18.11.2021 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року надала копію спадкової справи №2/2021 заведеної після смерті [PERSON] . У судове засідання 16.12.2021 року сторони у справі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явилися з невідомих суду причин. Правом на подання відзиву до суду відповідачі не скористалися. Представник позивача адвокат Івко Л.В. надала суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд дослідивши матеріали справи вважає за можливе провести підготовче судове засідання у відсутність сторін, які не з`явилися. Зважаючи на те, що будь-яких клопотань, які слід вирішити у підготовчому судовому засіданні, від сторін не надійшло, суд дійшов висновку, що у підготовчому судовому засіданні вчинені усі необхідні дії, передбачені статтею 197 ЦПК України вчинено і тому підготовче судове засідання по цій справі слід закрити. Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача про можливість розгляду справи без його участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] (продавець) та [PERSON] , [PERSON] , що діє від свого імені, а також від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] (продавці) на Товарній Універсальній Біржі «Нерухомість С» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Під час укладання договору продавець [PERSON] , покупець [PERSON] діяли від свого імені та покупець [PERSON] діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] . Згідно із пунктом 2.2. цього договору вказана квартира продана за 1 700 грн, які отримані Продавцем до підписання цього договору. У пункті 4.3. договору зазначено, що договір належить зареєструвати у БТІ міста Миколаєва. Відповідно до пункту 4.3. договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Універсальній Біржі «Нерухомість С» за №62 від 01.11.2001 року. Цей договір записано в реєстрову книгу №108, за реєстровим №18760 05.11.2001 року у ММБТІ. Відповідно до відомостей Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 26.01.2021 року №2-336, право власності за адресою: [ADDRESS] станом на 28.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу /р. №62 від 01.11.2001 р/Товарна Універсальна Біржа «Нерухомість С», яке зареєстроване в КП ММБТІ 05.11.2001 р, р№ [NUMBER] . У січні 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотраліьного округу Грищенко Л.А. із заявою про прийняття спдащини після смерті її баби [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 2001 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2001 року № 62 слідує, що ця угода укладена на Товарній Універсальній Біржі «Нерухомість С» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 62 від 01.11.2001 року, укладений на Товарній Універсальній Біржі «Нерухомість С» між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачами була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 05.11.2001 року (у реєстровій книзі за № 108, за реєстровим № 18760 зроблено відповідний запис). Зі змісту договору від 01.11.2001 року № 62 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1 700 грн. На час розгляду справи спірна квартира [ADDRESS] є зареєстрованим місцем проживання позивача. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду - договір купівлі-продажу №62 квартири [ADDRESS] укладений 01 листопада 2001 року на Товарній Універсальній Біржі «Нерухомість С» між [PERSON] та [PERSON] , які діяли від свого імені та [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , що зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 05 листопада 2001 року слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved