Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Шевченківська районна в місті Києві держана адміністрація, у якому просив усунути перешкоди, які чинити [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Як зазначає позивач, на час придбання квартири в ній ніхто не проживав, однак був зареєстрований відповідач [PERSON] . Окрім цього, позивач зазначає, що повідомляв відповідача про необхідність зняття з реєстрації у зв`язку із переходом до позивача права власності на квартиру, в свою чергу відповідач повідомив, що він вирішити питання самостійно в добровільному порядку. Однак, не зважаючи на це відповідач дій по зняттю з реєстрації не вчиняє. Внаслідок зазначеного, на думку позивача, відповідач має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а тому для захисту свого порушеного права звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, представником на адресу суду було направлено клопотання про розгляд справи без участі, при вирішені питання покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2018 року належить на праві власності позивачу (а.с. 4) . В квартирі, як вбачається з матеріалів справи, зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва. В судовому засіданні позивач звертав увагу суду на те, що відповідач у квартирі не проживає а лише зареєстрований у ній, про що свідчать докази, наявні в поданому до [PERSON] позову попереднім власником [PERSON] у травні 2018 року, справа № 761/19473/18, провадження № 2/761/5774/2018, однак позов був залишений без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, оскільки [PERSON] на час розгляду справи вже не була власником квартири. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 роз`яснив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в її власності, відповідач тривалий час не проживає в квартирі без поважних причин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved