Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

14 червня 2019 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , є сином [PERSON] . Встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 04.09.1985 року, про що Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Центральної районної ради депутатів трудящих м. Одеси Одеської області зроблено запис за № 1037. Встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є сином [PERSON] . Ухвалою судді від 18.06.2019 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 15.07.2019 року було витребувано від Київської державній нотаріальній конторі у м. Одеса (65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11-А) належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] також просив задовольнити заяву у повному обсязі. Заінтересована особа державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіна Тетяна Миколаївна у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заяви про розгляд справи у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, а також реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 1958 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00022925251 від 23 травня 2019 року. В період даного шлюбу, а саме [INFO] народився син російською мовою було записано як « [PERSON] », про що свідчить копія Свідоцтва Серії [NUMBER] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022925232 від 23 травня 2019 року, прізвище ім`я та по батькові українською мовою вказано як « [PERSON] », де його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Однак, 18 грудня 1996 року Київським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , де українською мовою було записано « [PERSON] ». З урахуванням вказаного суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] . Також судом вставлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис за № 2366. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , який належав їй на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18 травня 1995 року . Спадкоємцем першої черги її майна є син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем за адресою [ADDRESS] , про що свідчить копія паспорта гр.. України Серії [NUMBER] , та довідки органу самоорганізації населення-комітет мікрорайону «10 станція великого фонтану у місті Одесі» Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Однак, [INFO] [PERSON] помер, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис за № 7810. Після його смерті відкрилась спадщина. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї . Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до ст.66 Закону України „ Про нотаріат " на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно ч.1 ст.68 Закону України „Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Однак, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Тетяною Миколаївною 24 травня 2018 року було винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, до майна померлого « [INFO] [PERSON] . Підставою для відмови зазначено, що аналізуючи документи, які були подані [PERSON] та [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з`ясувалось, що у них відсутні документи, які є доказом того, що вони є спадкоємцями [PERSON] , а померлий « [INFO] [PERSON] , є спадкоємцем [PERSON] , яка померла « [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Факт того що, [PERSON] є дружиною, а [PERSON] сином померлого « [INFO] [PERSON] підтверджується наступним. Так судом встановлено, що 04 вересня 1985 року Київським відділом РАЦС м. Одеси було зареєстровано шлюб між - російською мовою « [PERSON] » [INFO] та - російською мовою « [PERSON] », [INFO] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Разом з тим в матеріалах справи міститься Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00022925194 від 23 травня 2019 року де українською мовою прізвище, ім`я та по - батькові заявниці та її чоловіка вказано - « [PERSON] та [PERSON] ». Проте відповідно до паспорта громадянина України Серії [NUMBER] виданого 18 грудня 1996 року прізвище ім`я та по-батькові заявниці українською мовою записано як « [PERSON] ». Таким чином, розбіжність в прізвищі заявника та її чоловіка сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську прізвища « [PERSON] ». Тобто матеріалами справи встановлено, що « [PERSON] » (як записано у Повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб), « [PERSON] » (як записано у паспорті гр.. України ) та - російською мовою « [PERSON] [PERSON] » є однією і тією ж особою та є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] . Також судом встановлено, що в період вказаного шлюбу народився син, російською мовою, « [PERSON] », [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , де батьками вказані « [PERSON] » та « [PERSON] ». Натомість у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022925211 від 23 травня 2019 року українською мовою ПІП дитини вказано « [PERSON] », а також батьків - « [PERSON] та [PERSON] ». Також як вбачається з паспорта гр.. України Серії [NUMBER] , виданого Київським РВ УМВС України в Одеській області 12 грудня 2001 року, прізвище, ім`я та по батькові українською мовою записано як « [PERSON] ». Таким чином, судом достовірно встановлено факт того, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] , померлого [INFO] . Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved