Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

24.12.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати 1/2 частину нежитлового приміщення офісу - магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS], свідоцтво про право власності на яке зареєстровано у КП "ОМБТІ та РОН" за № [NUMBER] від 10.09.2008 року, № запису 241 в книзі 81неж-29 спільної сумісної власністю [PERSON] та [PERSON], та визнати за позивачкою та відповідачем за кожним право власності на 1/4 вказаного нежитлового приміщення - офісу. При цьому, позивач посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року. Під час шлюбу сторони набули право власності на ? частину нежитлового приміщення офісу - магазину. В період шлюбу на реконструкцію вказаного майна позивачем виділялись кошти, які вона отримала на підставі угоди про завдаток за договором купівлі-продажу квартири від 11.07.2005 року, що належала позивачу та її батькам. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити. При цьому пояснив, що за час розгляду вказаної справи про поділ майна, шлюб між сторонами розірвано рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.01.2014 року. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. В матеріалах справи наявна заява відповідача від 13.05.2014 року про ознайомлення із матеріалами вказаної справи, що свідчить про його обізнаність стосовно наявної справи /а.с. 43/. Тертя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 15.11.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції, актовий запис № 1184 /свідоцтво про шлюб серія № 185693/ /а.с. 5/. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.01.2014 року по справі № 509/3715/13-ц шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком. Рішення набрало законної сили 27.01.2014 року /а.с. 68/. Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.09.2008 року, наданого КП «БТІ» ОМР на виконання ухвали суду, нежитлове приміщення офісу-магазину, що розташоване за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності /[NUMBER] від 285.08.2008 року, виданого ВК ОМР /а.с. 93/. Судом досліджено також копію вказаного свідоцтва /а.с. 94/. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, судом встановлено, що ? частка нежитлового приміщення офісу - магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS], що зареєстрована за відповідачем [PERSON], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Окрім того, відповідно до п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом досліджено надану позивачем копію договору купівлі-продажу від 11.07.2005 року квартири, що розташована за адресою: Автономна [ADDRESS] /а.с. 7-8/ та копію угоди про завдаток від 06.05.2005 року /а.с. 6/, які підтверджують доводи позивача про спрямування коштів, які були отримані від відчуження нею та її батьками іншого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved