Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

22.10.2020 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на частину майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину з 2/3 частин в будинку за адресою: [ADDRESS] (загальна площа будинку: 97,2 м2, житлова площа: 58,6 м2) з відповідною частиною надвірних будівель. У власності відповідача залишити 1/2 частину з 2/3 частин в будинку за адресою: [ADDRESS] (загальна площа будинку: 97,2 м2, житлова площа: 58,6 м2) з відповідною частиною надвірних будівель. В обґрунтування позову зазначила, що 28.06.1986 Готвальдівським відділом ЗАГС було зареєстровано шлюб з відповідачем. Відповідач [PERSON] згідно даних свідоцтва про народження є батьком [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім На момент звернення до суду із позовом шлюб між сторонами не розірвано, однак справа перебуває в провадженні Зміївського районного суду Харківської області. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за взаємною згодою подружжя, за рахунок створеного сімейного бюджету було вирішено збудувати житловий будинок. У 1988 році на ім`я відповідача було виділено безстроково земельну ділянку під будівництво будинку. У тому ж 1988 році було розроблено проект будинку, а 20.09.1988 року отримано дозвіл на початок будівництва. Пізніше було розпочато будівництво будинку: придбано ряд будівельних матеріалів (шлакоблок, цеглу, шифер, перекриття та інше). 03.07.1997 рішенням ради народних депутатів виконкому місцевої ради було затверджено акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на ім`я відповідача. Крім того, за час шлюбу сторонами було придбано безліч іншого коштовного майна, вимоги про поділ якого позивач на даний час не заявляє. Перебуваючи у шлюбі сторони вирішили, що частка у будинку має належати сину і 08.11.2006 йому було подаровано 1/3 частину будинку. Відтак, на даний час позивачем заявляються вимоги щодо розподілу 2/3 частин будинку, що документально належать відповідачу [PERSON] , але які є об`єктом права спільної сумісної власності. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Учасники справи в підготовче засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву, в визнав позов та не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на частину майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину з 2/3 частин в будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з відповідною частиною надвірних будівель. У зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Згідно з частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 1, 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: 28.06.1986 Готвальдівським відділом ЗАГС між сторонами укладено шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 28.06.1986 (а. с. 11). 12.10.1988 відповідачу [PERSON] була виділена у безстрокове користування земельна ділянка під будівництво будинку та виготовлена проектна документація (а. с. 20 - 22). 03.04.1997 Виконавчим комітетом Зміївської міської Ради народних депутатів винесено рішення № 53 "Про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку" (корисна площа 97,2 кв.м, житлова 58,6 кв.м, по [ADDRESS] ). Право власності на будинок оформлено на ім`я [PERSON] . 03.07.1997 складено акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12, 13). Право власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] належить на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, посвідченого Готвальдівською державною нотаріальною конторою 11.11.1988 р. за р. № 3239, зареєстрованого в Зміївському МДП технічної інвентаризації 19.04.1997 р. за р. № 37-4012 (а. с. 25). З копії витягу про державну реєстрацію прав КП «Зміївське БТІ» № 29820621 від 28.04.2011 вбачається, що 1/3 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування 1-2824 від 08.11.2006, посвідченого Зміївською ДНК (а. с. 26). З копії технічного паспорту КП «Зміївське БТІ» на житловий будинок з надвірними будівлями під [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 4641 р. №37-4012) вбачається, що 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями належить [PERSON] , 2/3 частки належить [PERSON] (а. с. 17 19). Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За положеннями статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові ВС від 31.01.2019 у справі № 686/23104/17. Відповідно до частини 1, частини. 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 Сімейного кодексу України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було побудовано під час перебування сторін в шлюбі. Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, приймаючи до уваги позицію сторін, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину з 2/3 частин житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Учасники справи є інвалідами другої групи, що підтверджується наявними в матеріалах цивільної справи копіями довідок до акта огляду МСЕК ( [PERSON] - 12 ААБ № 273333, [PERSON] - 10 ААВ № 630169) Інвалідність встановлена безстроково. Згідно з частиною 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved