Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

15.06.2017 р. позивач [PERSON] звернулася до Літинського районного суду Вінницької області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], яка перебуває на утриманні позивача і потребує матеріальної допомоги від батька. Батьком дитини є [PERSON] - відповідач у справі. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач відмовився надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання їхньої доньки, тому вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом яким просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частки від всіх доходів відповідача, але не менше 30%від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання доньки [PERSON], 28.01.2016 р., та аліменти у розмірі 1/5 частки всіх видів доходів відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просить: розглянути справу у її відсутність; позов задовольнити (а.с. 13). Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явився надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає (а.с. 14). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши заяви сторін, матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 165080, виданим 11.08.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області встановлюється факт шлюбних відносин між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище «Сторожук»), актовий запис № 60 (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 334327, виданого 02.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 7, батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 2325, від 13.06.2017 р., на утриманні [PERSON] знаходиться донька [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч.ч.2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Позивачкою надано належні докази, якими підтверджується проживання з нею її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Одночасно зазначена обставина не оспорювалась відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина, є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивача, визнання позову відповідачем та наявність у нього постійного доходу (а.с. 16), відсутність відомостей про наявність у відповідача інших дітей, тому суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини слід визначити в розмірі 1/4 частки доходу відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом (15.06.2017 р.) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом враховано, що відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Також суд приходить до висновку, що аліменти на утримання позивача, з якою проживає дитина, слід визначити розмірі 1/5 частки доходу відповідача щомісячно, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом (15.06.2017 р.) до досягнення дитиною трьохрічного віку. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення до негайного виконання у частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Згідно зі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн. (по 640 грн. за кожну вимогу позивача).

Outcome: approved