Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з первісним позовом до Малого колективного підприємства Бімік, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 16 300, 00 грн. поворотної фінансової позики, наданої 28.04.2015 року, 20 (двадцять) грн. 00 коп. комісії банку за внесення на рахунок відповідача позики, 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. витрат на оплату судового збору. 29.08.2017 р. [PERSON] збільшив свої позовні вимоги і просив додатково стягнути з МКП Бімік 1 727, 80 грн. інфляційних та 396, 56 грн. три відсотки річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України внаслідок прострочення первісним відповідачем виконання грошового зобовязання. В обгрунтування позову представник первісного позивача адвокат [PERSON] зазначив, що [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах з 24 жовтня 2012 р. по 06 липня 2015 р. Під час перебуваня у трудових відносинах [PERSON] надав відповідачу поворотну фінансову позику в розмірі 16 300, 00 грн., і при внесенні позики сплатив комісію банку в розмірі 20, 00 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача. 01 листопада 2016 року [PERSON] надіслав директору і засновнику МКП Бімік [PERSON] претензію з вимогою про повернення вказаної позики. У претензії позивач встановив строк повернення позики протягом 3-х днів з моменту її отримання. Претензія була отримана відповідачем 02.11.2016 р., проте позику відповідач не повернув, у звязку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з МКП Бімік вказану суму боргу. 25 травня 2017 року МКП Бімік звернулось із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, в якому з урахуванням змінених 07.11.2017 р. підстав позову, просило стягнути з [PERSON] 90 067, 96 грн. в рахунок вартості майна, яке було набуте та збережене ним у себе за рахунок підприємства без достатньої правової підстави. В обгрунтування зустрічного позову МКП Бімік зазначило, що 24.10.2012 р. [PERSON] згідно наказу № 1-л приступив до виконання обовязків директора підприємства, де пропрацював на займаній посаді до 06.07.2015 року. За час роботи на посаді директора МКП Бімік [PERSON], маючи право підпису на документах, одноособово за рахунок коштів підприємства, у тому числі отриманих під звіт, на свій розсуд здійснив оплату за товари, роботи та послуги, які не були повязані з господарською діяльністю МКП Бімік. За результатами проведеної у період травень-червень 2015 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей було встановлено відсутність оплачених за рахунок підприємства матеріалів (товарів) віднесених до капітальних інвестицій на загальну суму 54 288, 15 грн. та матеріалів віднесених на 201 рахунок на загальну суму 92 713, 78 грн. З урахуванням частково повернутих коштів МКП Бімік вважає, що [PERSON], перебуваючи на посаді директора у період 2013-2015 рр., за рахунок коштів підприємства набув та безпідставно зберіг у себе майно підприємства на загальну суму 90 067, 96 грн. У звязку з цим МКП Бімік просило стягнути з [PERSON] 90 067, 96 грн. в рахунок вартості майна, яке було збережене ним без достатньої правової підстави. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представники відповідача за первісним позовом МКП Бімік адвокат [PERSON] та директор підприємства [PERSON] в судовому засіданні 20.02.2018 р. позов [PERSON] визнали. Зокрема, представник первісного відповідача [PERSON] після зясування судом чи визнає підприємство позов підтвердив, що дійсно [PERSON] надавав МКП Бімік позику в сумі 16 300, 00 грн. і вона має бути повернута. На уточнююче запитання головуючого чи визнає МКП Бімік первісний позов [PERSON] частково чи у повному обсязі, представник відповідача [PERSON] зазначив, що визнає у повному обсязі. Представники МКП Бімік адвокат [PERSON] та директор підприємства [PERSON] свій зустрічний позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили його задовольнити. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] проти зустрічного позову заперечив, 29.08.2017 р. надав письмові заперечення і просив у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши представника первісного позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, повно та всебічно зясувавши усі обставин справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що первісний позивач [PERSON] перебував з МКП Бімік у трудових відносинах з 24.10.2012 р. по 06.07.2015 р. 30.06.2015 р. [PERSON] було звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України з посади директора МКП Бімік. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.09.2016 р. визнано незаконним звільнення [PERSON] з п. 2 ст. 41 КЗпП України, змінено дату і формулювання причини його звільнення та зазначено, що позивача звільнено за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, стягнуто з відповідача заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2016 р. рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08.09.2016 р. у цій частині залишено без змін. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] надав йому поворотну фінансову позику в розмірі 16 300, 00 грн., що підтверджується заявою на переказ № 4762 від 28.04.2015 р. При внесенні позики первісний позивач сплатив комісію банку в розмірі 20, 00 грн. Доказами надання [PERSON] позики є заява на переказ від 28.04.2015 р., рішення апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2016 р., яким було встановлено дану обставину і визнання позову представниками МКП Бімік під час розгляду цієї справи в судовому засіданні 20.02.2018 р. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також встановлено, що 01 листопада 2016 року [PERSON] надіслав директору МКП Бімік [PERSON] претензію з вимогою повернути надану позику в сумі 16 300, 00 грн. Позивач встановив строк для повернення позики протягом 3-х днів з моменту отримання претензії. Проте, відповідач за первісним позовом позику не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 14.1.267 ст. 14 ПК України повортна фінансова допомога/позика підлягає поверненню. З урахуванням повного визнання первісного позову представниками МКП Бімік та встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, обставин вказаних у первісному позові, у відповідності до ст. 206 та ч. 6 ст. 263 ЦПК України суд задовольняє первісний позов [PERSON] у повному обсязі. Натомість, в задоволенні зустрічного позову МКП Бімік до [PERSON] про стягнення 90 067, 96 грн. в рахунок вартості майна, яке було набуте і збережене у відповідача за зустрічним позовом, суд відмовляє з огляду на наступні обставини. Як підставу зустрічного позову МКП Бімік зазначило перебування [PERSON] у трудових відносинах з підприємством на посаді директора у період з 24.10.2012 р. по 06.07.2015 р. і придбання ним товарно-матеріальних цінностей за кошти підприємства з подальшим збереженням цього майна у себе. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з МКП Бімік підтверджується матеріалами справи, поясненнями сторін та рішеннями Корольовського районного суду м. Житомира від 08.09.2016 р. і апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2016 р. у справі № 296/6531/15-ц. Отже, за приписом ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставин не підлягають повторному встановленню і доказуванню. Відповідно до ст. 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Оскільки відносини, з яких виник спір за зустрічним позовом, були трудовими то вони регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, яким є Кодекс законів про працю України. МКП Бімік після зміни підстави свого зустрічного позову зазначило, що [PERSON] має понести цивільно-правову відповідальність перед підприємством за ст. 1212 ЦК України і повернути вартість набутого та збереженого у себе майна у грошовій формі. Суд зазначає, що обовязковою умовою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 1212 ЦК України, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, коли мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття чи збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦКУ). Крім цього, ст. 1212 ЦК України підлягає застосуванню за наявності саме цивільно-правових, а не трудових відносин. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобовязань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Оскільки між сторонами за зустрічним позовом був укладений трудовий договір, то заявлені МКП Бімік до стягнення кошти в рахунок придбаного майна набуті [PERSON] при наявності правової підстави, а тому майно або його грошову вартість не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 р. у справі № 923/1233/15. Судом встановлено, що відносини між МКП Бімік та [PERSON] виникли з правової підстави, а саме з трудового договору. Отже, до правовідносин що виникли між сторонами зустрічного позову застосовуються норми КЗпП України, а не положення Цивільного кодексу України, і, зокрема статті 1212, яку зазначив позивач за зустрічним позовом як його підставу. Відповідно до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. МКП Бімік не надано суду доказів укладення договору з [PERSON] про повну матеріальну відповідальність. Зі змісту Статуту підприємства також не вбачається, що директор при здійсненні своїх обовязків несе повну матеріальну відповідальність. Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. МКП Бімік звернулось до суду з указаним позовом 25 травня 2017 року. Проте, рішенням судів було встановлено, що [PERSON] фактично перебував у трудових відносинах з підприємством до 06 липня 2015 р. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 р. № 14 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Отже, МКП Бімік пропустило строк для звернення до суду з указаним позовом, оскільки предявило його через два роки після виявлення факту порушення його прав (завдання шкоди), тобто підписання акта комісії за результатами інвентаризації. У звязку з цим зустрічний позов МКП Бімік не підлягає задоволенню. Такий же правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі № 6-1263цс15. Зустрічний позов МКП Бімік не підлягає задоволенню і з інших підстав. Так, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 р. № 14 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. МКП Бімік не надало доказів, які підтверджують притягнення [PERSON] в порядку кримінального судочинства до кримінальної відповідальності за заподіяну ним шкоду, що виключає відповідальність відповідача за зустрічним позовом. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 р. № 14 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд визначає відповідно до ст. 135-3 КЗпП, Закону України № 217/95-ВР від 6 червня 1995 р. "Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей" і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. № 116 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей. В свою чергу МКП Бімік не надано розрахунку майнової шкоди, визначеної у порядку, передбаченому ст. 135-3 КЗпП, Законом України № 217/95-ВР від 6 червня 1995 р. та постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. № 116, що також є підставою для відмови у його зустрічному позові.

Outcome: approved