Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON], звернувшись в лютому 2015 року до суду, просить визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], а також стягнути з [PERSON] на свою користь документально підтверджені судові витрати - сплачений при пред'явленні позову судовий збір в розмірі 947 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 14 лютого 2008 року по 29 серпня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони як подружжя набули у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 26,6 квадратних метра, житловою площею 14,2 квадратних метра, оформивши вказане житло на ім'я [PERSON], що документально підтвердила копією договору купівлі-продажу квартири від 14 травня 2009 року, посвідченого за реєстраційним [NUMBER] приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. Разом з тим, після припинення з чоловіком подружніх стосунків та розірвання шлюбу вони не досягли взаємної згоди щодо поділу спільної квартири, тому змушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву від 24.04.2015 р. про визнання позову, де також просить розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. На підставі поданих позивачем, а також витребуваних судом письмових доказів (документів) встановлено, що з 20.05.2009 р. за [PERSON] зареєстроване право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], що вбачається з наданих реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу [NUMBER] від 14.05.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. Разом з тим, як слідує з копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області, ухваленого 29 серпня 2014 року в цивільній справі №569/8597/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, з 14 лютого 2008 року й по день набрання вказаним рішенням суду законної сили сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого і набули спірну квартиру. Відповідно до ст.60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, а саме - частиною третьою статті 368, абзацом першим частини другої статті 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з наведених норм цивільного та сімейного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Позивач документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в загальній сумі 947 грн. (а.с.1, 12), тому вказані витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved