Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

15 березня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON] про втрату права на користування житлом. На обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що проживає та є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . В даному житлі зареєстроване постійне місце проживання її бувшого чоловіка - [PERSON] , який з 2016 року в ньому не проживає. Відповідач добровільно покинув спірне майно, забрав особисті речі та участі в утриманні житла не приймає. Зазначає, що ніякого майна відповідача чи особистих її речей у квартирі не знаходиться. Реєстрація в житлі відповідача позбавляє її права на отримання більшої норми житлової субсидії. Просить суд постановити рішення, яким визнати, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , як такий, що більше шести місяців без поважних причин у спірному житлі не проживає та стягнути в свою користь судові витрати у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду письмову заяву, у якій позов підтримала, просила його задоволити, не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с. 35). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с.34). Суд, у відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Конституцією України, положеннями ст.316, ст.317, ст.319, ст. 321 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, ст.382 ЦК України). Права власника житла визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилами ст.ст.71,72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин, провадиться в судовому порядку. З копії свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 2000 року (а.с.4), позивач [PERSON] є співвласником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаному житлі зареєстроване постійне місце проживання її бувшого чоловіка - відповідача [PERSON] (а.с.5-7). Згідно акту складеного комісією у складі працівників КП "УЖК №2" (а.с.9) з 2016 року відповідач [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Жодних доказів про те, що відповідач з поважних причин не проживає в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто, однак встановлено, що перешкод у користуванні квартирою [PERSON] ніхто не чинив. Враховуючи вищевикладені норми закону, з огляду на те, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним житлом. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду, а саме судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджені документально (а.с.1).

Outcome: approved