Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

20.11.2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкоду користуванні належним їй на праві власності нежитловим приміщенням загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити займане ним нежитлове приміщення, оскільки відповідач не бажає добровільно усунути перешкоди їй у користуванні її власністю. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 11.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилась, представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником нежитлового приміщення загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 28 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петковою Н.М. та довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.11.2019 року. Нещодавно позивачка дізналася, що належне їй на праві власності нежитлове приміщення без правовстановлюючих документів та будь-яких правових підстав, займає та використовує [PERSON] у власних цілях, що позбавляє її можливості використовувати приміщення та реалізовувати відносно нього свої майнові права. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про що зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації актів про одруження 25 квітня 1998 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2011 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року скасовано, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2011 року залишено в силі. 30.10.2013 року [PERSON] придбала у власність нежитлове приміщення загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 30.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 28 січня 2016 року [PERSON] подарувала вказане приміщення [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 28 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петковою Н.М.В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/1127/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподіл нерухомого майна, визнання права власності. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподіл нерухомого майна, визнання права власності залишено без розгляду. Надалі в Київському районному суді м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/7818/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання недійсним договору дарування. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання недійсним договору дарування залишено без розгляду. 12.11.2019 року я звернулась до відповідача із листом-вимогою про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, в якій просила відповідача звільнити вказані приміщення, усунути перешкоди у користуванні даним нерухомим майном власником та протягом одного тижня звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення. Попереджено відповідача, про те, що в іншому випадку я буду вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. З вищевикладеного вбачається, що на даний час договір дарування є дійсним та відповідач обізнаний про те, що майно вже значний час знаходиться у власності позивачки. 06.11.2019 року позивачка направила вимогу за місцем за місцезнаходженням нерухомого майна що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та за місцем реєстрації відповідача: [ADDRESS] . 14.11.2019 року їй були повернені повідомлення від кур`єра з відміткою про відсутність адресата за вказаними адресами. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved