Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

23.03.2015 р. [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що [PERSON] на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04.11.2011 р. оформила право власності на житловий будинок [ADDRESS] Після чого звернулась до Середньодеражнянської сільської ради із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, для обслуговування вищевказаного житлового будинку, площею - 0,25 га. Рішенням Середньодеражнянської сільсьради [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер - [NUMBER], та надано дозвіл на безоплатну передачу даної земельної ділянки у власність. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 07.11.2012 року було скасовано рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 4.11.2011 року про визнання за [PERSON] права власності на вищезазначений будинок. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.07.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування визнано за [PERSON] Позивач звернулась до реєстраційної служби Новоград-Волинського МУЮ із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок, однак їй було відмовлено, оскільки не скасовано державної реєстрації права власності [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача та позивач просили позов задовольнити. Представник відповідача Середньодеражнянської сільської ради в судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що вона понесла витрати на виготовлення технічної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] тривалий час проживала разом з [PERSON] після смерті якого оформила право власності на його будинок та земельну ділянку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04.11.2011 року було визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS]. (а.с. 8) Відповідно до рішення Середньодеражнянської сільради № 75 від 20.06.2012 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, яка передається у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд" було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, яка передається у власність [PERSON], площею 0,25 га, кадастровий номер - [NUMBER], по [ADDRESS]. (а.с. 7) Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 07.11.2012 року було скасовано рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 4.11.2011 року про визнання за [PERSON] права власності на вищезазначений будинок (а.с.9-11). Не зважаючи на це, [PERSON] звернулась до Реєстраційної служби Новоград-Волинського МУЮ, де за її заявою було зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку та видано свідоцтво [NUMBER] від 13.05.2014 року на її ім'я. Відповідач [PERSON] відмовилась у судовому засіданні надати суду копію свідоцтво [NUMBER] від 13.05.2014 року. Реєстраційна служба Новоград-Волинського МУЮ на запит суду також не змогла надати копію вказаного свідоцтва. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.07.2013 року було задоволено позов [PERSON] та визнано за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування. (а.с. 12) Згідно свідоцтва про шлюб від 04.08.2014 року [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 6). Судом встановлено, що рішенням державного реєстратора № 11828428 від 21.03.2014 року [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS], оскільки власником вищевказаного житлового будинку рахується інша особа, відмінна від спадкодавця. (а.с. 14) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, власником земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS], Житомирської області, цільове призначення - обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, є [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 13.05.2014 року. (а.с. 38) Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на житловий будинок [ADDRESS], власником будинку зареєстрована [PERSON], на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-1552/11 від 04.11.2011 р.(а.с. 40-41). На виконання ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/1111/15-ц від 18.06.2015 р. Реєстраційною службою Новоград-Волинського МУЮ було надано копії правовстановлюючих документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], а саме: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки, рішення Середньодеражнянської сільської ради № 75 від 20.06.2012 р. Згідно з ч. 1 ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч.1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 07.11.2012 року скасовано рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04.11.2011 р., про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] Таким чином, підстава за якою [PERSON] приватизувала земельну ділянку за тією ж адресою - зникла. Право власності на вищезазначений житловий будинок відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/3269/13-ц від 24.07.2013 р. визнано за [PERSON], та рішення вступило в силу 23.12.2013 р. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (статті 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.152 ЗК України, захист прав здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. У відповідності із ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За положенням глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а земельна ділянка перебувала у користуванні попереднього власника будинку [PERSON], спадкоємцем якого є позивач. Отже [PERSON] права на користування та на приватизацію земельної ділянки за вказаною адресою не має. На підставі вищевикладеного, суд визнає незаконним та скасовує рішення Середньодеражнянської сільської ради № 75 від 20.06.2012 року. Оскільки зазначене рішення було підставою для державної реєстрації права власності за відповідачем, суд також визнає недійсним та скасовує свідоцтво [NUMBER] від 13.05.2014 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Позовні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа є немайновими. Судовий збір по даній справі складає 243,60 грн. Разом з тим з банківської квитанції від 19.03.2015 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 974,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, по 121,80 грн. з кожного відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачений судовий збір в розмірі 730,80 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України

Outcome: approved