Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказує на те, що 11.08.1990 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. У 2018 році йому стало відомо, що їх шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.2015 року. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, вони купили двокімнатну квартиру [ADDRESS].. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений 20.08.1998 року на ім'я відповідача [PERSON] В березні 2018 року відповідач зареєструвала право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На його пропозиції добровільно поділити квартиру відповідач не погоджується. Посилаючись на ст. 60,69-71 СК України просить поділити спільне майно подружжя, виділити йому у власність 1/ 2 частку квартири, виділити відповідачу у власність 1/ 2 частку квартири, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 19.03.2018 року були вжиті заходи забезпечення позову, заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам здійснювати відчуження у будь-який спосіб двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач і його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала відзив (а.с.44), в якому проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що спірна квартира була придбана на кошти, які їй особисто дав її батько. Позивач у 1991 році був звільнений з роботи і не мав постійного доходу. Тобто квартиру вона придбала самостійно, без участі чоловіка, за свої особисті кошти, а тому договір купівлі-продажу був оформлений на її ім'я. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. ЇЇ представник [PERSON] доводи, викладені у відзиві підтримав. Просить відмовити у задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка - позивач [PERSON] суду показав, що дійсно у 1990 році звільнився з роботи. З 1990 року по 1998 рік він займався підприємницькою діяльністю, їздив за товаром до Туреччини, Польщі, Росії, Білорусі і продавав разом з дружиною на ринку в м. Бердянську. Крім того у 1996 році його батьки, він та сестра продали трикімнатну квартиру, співвласником якої був і він. На виручені кошти батьки придбали двокімнатну квартиру, а залишок коштів розділили порівну між ним і його сестрою. На час придбання спірної квартири мати віддала йому 2000 доларів, які були витрачені на купівлю квартири. Відносини з дружиною були дуже добрі, тому й оформили квартиру на неї. Після розлучення пропонував їй викупити частину квартири, або сплатити йому гроші за половину квартири, але дружина відмовляється. Свідок [PERSON], мати позивача, суду показала, що у 90-х роках син [PERSON] займався підприємництвом, їздив за кордон, купував товар і продавав його на ринку в м. Бердянську. З цих доходів діти збирали на купівлю квартири. В 1996 році вони продали свою 3-кімнатну квартиру в м. Бердянську, купили 2-кімнатну. Залишок коштів розділили між сином і дочкою. Коли син з невісткою купляли квартиру, віддала сину 2000 дол. США. Свідок [PERSON] суду показав, що знає позивача з 90-х років. [PERSON] раніше часто їздив за кордон за товаром, який потім продавав в м. Бердянську. У 1997 році він позичав у [PERSON] 500 доларів США. Останній попередив його про те, що гроші треба повернути на першу вимогу, оскільки він збирається купувати квартиру. Влітку 1998 року [PERSON] сказав, що знайшов квартиру і попросив повернути борг. Свідок відповідача [PERSON] суду показав, що є батьком [PERSON] Після одруження дочки з [PERSON] він подарував дочці машину «Жигулі», яку позивач використовував для перевезення товару, яким торгував на ринку. На початку зайняття підприємницькою діяльністю він давав позивачу в борг 1000 доларів на закупівлю товару, які останній до цього часу так і не повернув. Машину дочка із зятем продали перед купівлею квартири. Виручені кошти від продажу витратили на придбання квартири. Крім цього він позичав їм ще 1000 доларів на квартиру. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи і надані суду докази, суд встановив таке. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1990 року. Шлюб був розірваний на підставі заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2015 року, яке набрало законної сили 26.05.2015 року (а.с.6). 20.08.1998 року на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» був укладений договір купівля - продажу нерухомості №680 (а.с.7), відповідно до якого [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 15.03.2018р. (а.с.8) відповідач [PERSON] зареєструвала право власності на спірну квартиру в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно… Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення закріплені в ст. 22 КпШС. Так, статтею 22 КпШС, яка була чинною на час набуття права власності на квартиру, визначалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Окрім того, згідно зі ст. 16 Закону України "Про власність", який був чинним на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була нажита подружжям Рудих за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Доводи відповідача щодо придбання спірної квартири за її особисті кошти свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли і були спростовані показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] За правилами ст.ст.70,71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і виділ кожному з них у власність по 1/ 2 частині квартири ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у загальному розмірі 6500,00 грн., а саме на оплату судового збору 1500,00 грн. (а.с.1) і витрати на професійну правничу допомогу 5000,00 грн. На підтвердження чого надав суду договір про надання правової допомоги, укладений 27.02.2018 року з Адвокатським бюро [PERSON], доручення до договору про надання правової допомоги від 27.02.2018 року., копію квитанції від 06.03.2018 р. про сплату 5000,00 грн. Адвокатському бюро [PERSON], акт приймання - передачі наданих послуг від 08.05.2018р. (а.с.51-54). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За приписами ч.1 і п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником відповідача [PERSON] жодних клопотань щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу не подано. За таких підстав, вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на суму 6500,00 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: approved