Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

18 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 01 березня 2003 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 89. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2015 року. За період шлюбу сторонами було придбано квартиру № 83 за адресою м. Кіровоград, вул. Дзержинського, 19, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.04.2004 року. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. На даний час сторони припинили шлюбні відносини, згоди про розподіл спільного сумісного майна подружжя ними не досягнуто, тому виникло питання про поділ майна, що є спільним сумісним майном подружжя. Просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 19 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання квартири [ADDRESS] її особистою приватною власністю, придбаною за її власні кошти, зазначив, що 01.03.2003 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з [PERSON] не склалося з причин постійних сварок і різних поглядах у питаннях влаштування побуту і виховання дитини, шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09.12.2015 року шлюб було розірвано. Дійсно квартира № 83 за адресою м. Кіровоград, вул. В. Чміленка (Дзержинського), 19 була придбана нею під час шлюбу з позивачем [PERSON] Проте, відповідно до договору купівлі продажу квартири від 22.04.2004 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3460319 від 28.04.2004 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2016 року № 56990553 вона є її особистою приватною власністю. Відповідно до п.2.1 Договору від 22.04.2004 року продаж квартири сторони вчинили за 9900 грн. Вищевказана квартира придбана за кошти, отримані від продажу квартири № 5 за адресою м. Кіровоград, вул. Маршала Конєва, 5, корпус 2, що була особистою приватною власністю відповідача та була отримана нею у власність до моменту укладення шлюбу. Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2004 року, довідки приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу № 270/01-16 продаж квартири сторони вчинили за 26 600 грн. Продаж вищевказаної квартири № 5 за адресою м. Кіровоград, вул. Маршала Конєва, 5, корпус 2, був направлений якраз на придбання квартири № 83 за адресою м. Кіровоград, вул. В. Чміленка ( Дзержинського), 19. Розрахунки, виселення та вселення по вищевказаним правочинам проводилось одночасно. Позивач не брав жодної участі у купівлі квартири № 83 за адресою м. Кіровоград, вул. В. Чміленка (Дзержинського) 19, а тому його позовна вимога про визнання права власності на 1/2 частину квартири є безпідставною і такою, що направлена на позбавлення її частини приватної власності - приватної власності подружжя на квартиру, отриманої в період шлюбу. Придбана у шлюбі квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя у відповідності до ст. 60 Сімейного Кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. В даному випадку звернення позивача до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири, що є її приватною власністю та була придбана за її власні кошти є фактично невизнанням, з його боку її титульного права на вищевказаний обєкт нерухомості. Просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ( Дзержинського) в м. Кіровограді, придбаною на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2004 року. Стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічних вимог відповідача просила відмовити, посилаючись на обставини, зазначені в позовних вимогах. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги відповідача підтримали, а в задоволенні позовних вимог позивача просили відмовити, посилаючись на обставини, зазначені в зустрічних позовних вимогах. Заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню зі слудуючих підстав. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 01 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 89. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2015 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2494, вбачається, що [PERSON] купила за 9900 грн. квартиру за № 83 , що знаходиться в будинку за номером 19, розташованому по вул. Дзержинського в місті Кіровограді, квартира двокімнатна, загальною площею 47,4 кв.м, у тому числі житловою площею 25,3 кв.м. (а.с.61). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 717 вбачається, що [PERSON] продала однокімнатну квартиру загальною площею 38,76 кв. м., житловою площею 18,9 кв.м. за адресою [ADDRESS], яка належала їй на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON]І від 13 листопада 2002 року (а.с.24). У відповідності до п.2.1 Договору зазначено, що продаж вищевказаної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 26600 грн., які були одержані Продавцем від Покупця під час оформлення цього Договору, оскільки Сторони встановили, що умови Договору щодо сплати ціни Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання ( ч.3 ст.631 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання. У відповідності до п. 4.9 Договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2004 року за адресою [ADDRESS] встановлено, що чоловік продавця [PERSON] гр. [PERSON] у своїй заяві, дає згоду на продаж зазначеної квартири, яка являється особистою власністю дружини. Відповідно до пунктів 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем [PERSON] до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б підтверджували, що спірна квартира набута під час шлюбу в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти колишнього подружжя, а також, що позивачем були понесені відповідні грошові витрати у створенні даного майна, суд приходить до висновку, що 22 квітня 2004 року [PERSON] придбана спірна квартира за № 83, що знаходиться в будинку № 19, розташованому по вул. Віктора Чміленка (Дзержинського) в місті Кіровограді, за кошти, які вона отримала від Покупця за домовленістю до укладання договору купівлі - продажу квартири від 30 квітня 2004 року за адресою [ADDRESS], яка належала відповідачу на праві особистої приватної власності, тому необхідно визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] (Дзержинського), а в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири повинно бути відмовлено. У відповідності до ст.79, 88 ЦПК України, Закону України « Про судовий збір » підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2000 грн.

Outcome: approved