Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

28.12.2019 року адвокат Сивоненко О.В. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 02.01.2020 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 04.01.2020 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача адвоката Сивоненко О.В. про усунення недоліків позову та позовна заява про визнання права власності в оновленому вигляді. В обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві зазначено, що 14.03.1959 року батько позивачки [PERSON] придбав житловий будинок, проте у порядку ст. 227 ЦК України від 18.07.1963 року (який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу) не зареєстрував його у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Зазначена угода фактично виконана обома сторонами. Протягом життя [PERSON] разом зі своєю сім`єю був зареєстрований та фактично проживав у зазначеному будинку. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка не зверталася. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , який також із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька не звертався. Як вказала далі в позові позивач, з 1977 року по день смерті кожного із членів сім`ї всі були зареєстровані в будинку [ADDRESS] та проживали в ньому. Крім того, з 24.12.1999 року і дотепер у згаданому будинку зареєстрована та проживає позивачка (дочка покійного [PERSON] ) [PERSON] , [INFO] . Протягом часу проживання сім`я проводила за свої кошти поточні та капітальні ремонти, підтримувала будинок та прибудинкову територію у належному технічному та естетичному стані, укладали від свого імені договори на постачання електроенергії, користування телефоном, сплачували по рахункам за ці послуги. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім позивача немає. Таким чином, як далі слідує з тексту позовної заяви, протягом часу проживання сім`я позивачки вважала договір купівлі-продажу правовстановлюючим документом, що підтверджував виникнення права власності на даний будинок. Про той факт, що покійна мати та брат не оформлювали спадщину дізналася лише після смерті останнього, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і після пояснень нотаріуса знайшла документи на будинок. Далі позивач зазначила, що зверталася до КП «Імпульс» Пологівської районної ради, де виготовлявся техпаспорт на вказаний будинок. Ними їй також було повідомлено, що реєстрації на паперових носіях, у відповідності до раніше діючого законодавства, здійснено також не було. Додала, що самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські споруди не є аварійними та придатні до користування. Також в позові зазначено про те, що позивачка, спочатку разом із сім`єю, а потім і сама добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, тобто добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном будинком [ADDRESS] , в зв`язку з чим прохає визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок, з усіма надвірними будівлями та спорудами, за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв, клопотань не надала. В судове засідання представник позивача Сивоненко О [PERSON] . не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохала розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягала, прохала їх задовольнити (а.с. 56). В судове засідання представник відповідача Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради не з`явився, подали через канцелярію суду клопотання, в якому зазначили, що визнають заявлені позивачем вимоги та не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, прохали засідання проводити без їх участі (а.с. 57). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , відповідно до відмітки про реєстрацію у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14.05.2004 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5 на звороті). Позивач, в дівоцтві [PERSON] , 18.01.1992 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 18.01.1992 року відділом РАГС Гуляйпільського райвиконкому Запорізької області (а.с. 6). 23.06.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 70, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 15.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 7). 08.11.2003 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та після одруження стала іменуватися прізвищем « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис № 93, відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 15.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 8). [INFO] помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 101, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.06.1987 року Гуляйпільським відділом ЗАГС Запорізької області (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 27, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.02.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 80, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.02.2019 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 11). Відповідно до довідок Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 11-11/3364, № 11-11/3365, № 11-11/3366 від 10.06.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , (з 14.12.1979 року до дня своєї смерті [INFO] ); [PERSON] , [INFO] , (з 19.02.1977 року до дня своєї смерті [INFO] ); [PERSON] , [INFO] , з 20.05.1983 року по день своєї смерті [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 14, 15). 16.07.2019 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці мірою 600 м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був укладений 14.03.1959 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали належне їм домоволодіння [PERSON] . Договір зареєстровано за № 368 та посвідчено Гуляйпільською державною нотаріальною конторою з зазначенням про те, що цей договір повинен бути під страхом його недійсності поданий для реєстрації до Гуляйпільської міської ради Запорізької області (а. с. 17). Згідно повідомлення № 119 від 10.06.2019 року КП «Імпульс» Пологівської районної ради про результати огляду нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано, міни в плануванні та складі об`єкта нерухомого майна не виявлені. Вартість будинку станом на 10.06.2019 року 63181,00 грн. (шістдесят три тисячі сто вісімдесят одна грн. 00 коп.) (а.с. 18). Відсутність реєстрації права власності підтверджується також відміткою у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-21). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00025280137 сформованого 21.01.2020 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на запит Шаповал В.І., встановлено, що 21.09.1958 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , актовий запис № 9, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Актовий запис про шлюб зареєстровано 27.03.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 42). Відповідно до наданих копій квитанцій за 2017, 2018, 2019 роки, здійснювалась плата за спожиту електроенергію [PERSON] , адреса [ADDRESS] (а.с. 43-49). Згідно відповіді державного нотаріуса Дмитрієвої Н.П. спадкові справи після померлих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заводилися. Перевірка здійснена за алфавітними книгами спадкових справ за 1987-2020 роки. Таким чином, судом встановлено, що позивач та її сім`я понад 10 років фактично користується та володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , проте наразі немає правової підстави для звернення до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію, оскільки не має документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, так як 14.03.1959 року батько позивачки [PERSON] придбав житловий будинок, проте не надав його до Гуляйпільської міської ради Запорізької області для реєстрації, як того вимагали умови самого договору, що унеможливлює набуття позивачем права власності на нерухоме майно та повного розпорядження ним. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений у 1959 році, то придбання будинку не суперечило нормам Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Радою Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Відповідно до ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що втратила чинність на підставі наступної Інструкції, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року в пунктах 6, 7 цієї передбачала, що підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Відповідно до п. 18 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем. Інформації щодо того ким, коли та за яких обставин був збудований спірний житловий будинок суду не надано. Не виявилося за можливе встановити це і з технічного паспорта, який був складений на нього. Відомостей про те, що [PERSON] отримував свідоцтво про право власності на житловий будинок не здобуто. Як передбачає ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.\~316\~ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність\~поширюється на\~випадки фактичного\~володіння чужим\~майном та\~виключає наявність\~у володільця\~певних правових\~підстав користування\~майном (наприклад,\~ордеру,\~договору найму,\~тощо).\~Володіння має\~бути відкритим,\~очевидним для\~третіх осіб.\~Позивач володіла будинком відкрито, бо вона не могла знати дійсних власників цього будинку, оскільки вже життя вважала таким свого батька [PERSON] .. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Судом не встановлено того, що визнання представником відповідача позову буде порушувати права будь-яких осіб чи суперечити закону. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Як зазначено у п. 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником. Проте, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач не могла знати колишніх власників спірного житлового будинку, оскільки на час укладення договору ще не народилася, а потім в силу свого віку не була обізнана щодо права власності на будинок, в якому проживала. Її батько [PERSON] помер, і з 1987 року ніхто зі спадкоємців останнього не з`ясовував питання щодо права власності на будинок.\~\~ Згідно п. 2\~ст. 120 ЗК України\~якщо житловий будинок, будівля, або споруда розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього користувача. Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, містяться в\~ст. 388 ЦК України. Заволодіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння, не знала і не могла знати про те, що заволодіння нею майном є незаконним. Добросовісне володіння це те, що засноване на щирому, хоча й помилковому уявленню володільця про право володіння. Володіння небросовісне, як протилежність добросовісному, є володіння свідомо незаконне таке, що порушує чиє-небудь право. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved