Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

22.07.2014 р. позивач звернувся із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що за договором позики від 15 липня 2011 р. він надав відповідачу позику у сумі 76 160 грн. строком на два місяці, до 15 вересня 2011 р., що підтверджується розпискою. У порушення законодавства України та умов договору позики відповідач зобов'язання договором не виконав, позику не повернув. Станом на 03 липня 2014 р. заборгованість відповідача складає 82 551,18 грн., у тому числі 76 160 грн. сума простроченого зобов'язання, 6 391.18 грн. - три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України. 13.08.2014 р. відповідачем у справі [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, яка була прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом. У своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] просить суд визнати договір позики між [PERSON] та [PERSON], посвідчений розпискою від 15 липня 2014 року, недійсним, посилаючись на те, що з 2008 року по 01 березня 2011 року [PERSON] без офіційного працевлаштування, а з 01 березня 2011 року з записом у трудовій книжці, працювала продавцем непродовольчих товарів у приватного підприємця [PERSON]. 15 липня 2011 року у результаті перевірки [PERSON] начебто виявила недостачу товару на суму 76160 гривень та почала звинувачувати у цьому [PERSON] та вимагати сплатити ці кошти, насильно утримуючи [PERSON] разом з чоловіком та сином, принижуючи та погрожуючи, у тому числі і фізичною розправою, не відпускала додому. Не витримавши знущань, під примусом та погрозами, на вимогу [PERSON] [PERSON] власноручно написала розписку, що начебто взяла у борг у [PERSON] ці гроші, проте насправді такого не було. Сума начебто отриманих у борг грошових коштів, а саме 76160 гривень, виглядає дивною і вказує на те, що такої угоди насправді не було. На фактичну відсутність угоди між [PERSON] та [PERSON] про взяття грошових коштів у борг вказує і відсутність нотаріального посвідчення угоди. Стверджує, що фактично договір позики між [PERSON] та [PERSON] не укладався, а розписка була написана під впливом обману, насильства, тяжкої обставини, викликаної неправомірними діями [PERSON] Вказує, що має двоє малолітніх дітей, один з яких відстає у розвитку, родина [PERSON] бідна. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримав та просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав та просили суд відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Зазначає, що відповідач за первісним позовом, намагаючись уникнути повернення коштів, навмисно обмовляє позивача, не надає суду доказів щодо вчинення насильства відносно відповідача, відсутні медичні документи про нанесення остатньому тілесних ушкоджень, відсутні дані про порушення кримінального провадження відносно позивача. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, зазначивши, що кошти у позику відповідач за первісним позовом від позивача не отримував, вимоги за зустрічним позовом підтримує. Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволені зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі за наступних підстав. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положенням ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Ст.1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі. Виходячи зі змісту ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо - відеозапису та іншими доказами. Суд враховує, що згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав в борг від позивача 76 160 грн.-на підтвердження якого видав розписку. Отже , вказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про укладення договору позики між [PERSON], як позикодавцем, і [PERSON], як позичальником. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних за простроченого зобов'язання становить 6 391, 8 грн. (76 160 грн. х 3 : 365 дн. х 1021 дн.: 100) Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243, 60грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved