Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

23.09.2021 позивач - [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, він проживає у своїй хаті в селі Черкас Білоцерківського району та є пенсіонером, інвалідом першої групи, має посвідчення дитини війни, отримує пенсію у розмірі 2212,00 грн. на місяць, якої йому недостатньо для належного життя і він потребує допомоги дітей. Про нього піклується та доглядає його дочка [PERSON] ,\~ а відповідач - [PERSON] є його сином, який не надає йому матеріальної допомоги, хоча працює вантажником у ТОВ «Росава Тайєрс» та отримує заробітну плату більше ніж 10000,00 грн. щомісячно та має добрий стан здоров`я. Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. Однак, безумовно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Разом з тими, слід пам`ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин є утвердження почуття обов`язку перед батьками. Тому, просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. 13.10.2021, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з додатками 23.11.2021 (а.с. 21), однак у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило\~ клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , є пенсіонером по інвалідності першої групи з 19.01.2004 з пенсійним забезпеченням станом на липень 2021 року в розмірі 2212,77 грн. щомісяця, що підтверджено матеріалами справи (а.с.3-6). Згідно із довідкою за № 39/10 від 11.01.2021 ( а.с.7), [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй відповідно до Постанови КМУ № 832 «Про щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю першої групи, а також за особою, яка досягла 80 річного віку» призначено та виплачуться державна допомога у розмірі 34,75 грн., у зв`язку із доглядом за [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.2), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,16). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Таким чином, суд не приймає до уваги клопотання позивача про витребування у відповідача довідки про доходи, адже воно не відповідає вимогам ст. 84, 182-183 ЦПК України, а обов`язок повнолітніх дітей утримувати батька не залежить від майнового стану повнолітнього сина. У процесі судового розгляду судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька з підстав, викладених у ст. 204 СК України. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Враховуючи, що позивач є непрацездатною особою, є інвалідом першої групи, пенсіонером, досяг 80 річного віку, та отримує не високу пенсію, яка є єдиним його джерелом доходу, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів з відповідача. Підстав, які б унеможливлювали надання матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі визначеному позивачем суд не вбачає, адже відповідачем не подано відзив на позов з доказами в підтвердження підстав для звільнення його від обов`язку утримувати батька та на спростування доводів позивача. При визначені розміру аліментів, судом враховується, що позивач є непрацездатною особою та у зв`язку зі станом здоров`я має потреби у матеріальній допомозі, а допомога, яка надається йому дочкою є недостатньою для усіх необхідних потреб, також, враховується, що відповідач є за віком здоровою та працездатною особою та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу батьку, тому суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти на користь непрацездатного батька у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2021. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved