Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

28 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. В позовній заяві зазначила, що 05 березня 2010 року уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають двох дітей, сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, з квітня 2015 року шлюбні стосунки між ними фактично припинені, позивачка проживає окремо від відповідача. [PERSON] матеріальної допомоги дітям не надає, вихованням не займається. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, в зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]", дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, стягнути з відповідача судовий збір. Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу та стягненні аліментів наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05 березня 2010 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 7 ( а.с.4). Від шлюбу сторони мають двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області (а.с.7). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, інших стягнень за виконавчими документами не має. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; 4) інші обставини, що мають істотне значення . На підставі викладеного вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про повне задоволення вимог позивачки. Статтею 192 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved