Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства «Біолік» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зазначив, що з 05.12.2015 року він був прийнятий охоронником в дільницю охорони на ПрАТ «Біолік». З 14.01.2017 року його звільнили з роботи у зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Правомірність звільнення оскаржив в Ладижинському міському суді, який 20.04.2017 року виніс рішення, за яким позов було задоволено, звільнення визнано незаконним, його поновлено на роботі на посаді охоронника з 14.01.2017 року, а з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення було допущено до негайного виконання. Його не було повідомлено про поновлення на роботі в добровільному порядку, тому він чекав виконавчий лист, 21.04.2017 року зателефонувавши на ПрАТ «Біолік» йому повідомили, що інформації щодо наявності наказу про поновлення на роботі та відомостей про графік чергувань ще не має. 24.04.2017 року він дізнався, що є наказ про поновлення його на роботі і він мав вийти на роботу ще 21.04.2017 року, а також має виходити 25.04.2017 року. 25.04.2017 року він вийшов на роботу для вирішення питань щодо поновлення на роботі, де йому сказали, що направили по пошті лист із наказом про поновлення, лист отримав 25.04.2017 року ввечері. Позивач зазначив, що вийшов на роботу 25.04.2017 року, однак його не було допущено до виконання своїх обов'язків, при цьому взяті письмові пояснення про те що йому не було повідомлено про поновлення на роботі та графік виходу на роботу. 26.04.2017 року та 27.04.2017 року він виходив на роботу зранку, однак його також не було допущено до виконання обов'язків, ніяких пояснень йому не пропонували дати. На початку травня 2017 року він отримав лист та наказ про його звільнення від ПрАТ «Біолік». Вважає своє звільнення незаконним, зокрема, вказуючи на те, що його фактично не було допущено до роботи. Тому просив поновити його на роботі, та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позов підтримав по наведених підставах. Додатково пояснив, що 20.04.2017 року відбулося судове засідання по справі, де було оголошено про його поновлення на роботі. Наступного дня його не повідомили про те, що його поновили на роботі, про те, що змінюється графік чергування і він повинен вийти на роботу, навіть не зателефонували, хоча номер телефону є в особовій справі. 21.04.2017 року він не прийшов на підприємство, оскільки чекав, щоб повідомили, що його поновили на роботі, не знав коли йому виходити, бо працюють позмінно, не знав який графік чергування. 21.04.2017 року зателефонував охоронцю [PERSON], запитував чи є зміни до графіку, той нічого не знав. 22 та 23 квітня були вихідними днями. 24.04.2017 року знову зателефонував [PERSON], запитував за графік, той сказав, що новий графік є, згідно якого 25.04.2017 року [PERSON] має виходити на роботу. Також отримав ввечері 24.04.2017 року лист з підприємства з повідомленням про поновлення на роботі та необхідністю надати пояснення з приводу неявки на роботі 21.04.2017 року. Тому 25.04.2017 року біля 7 год. 30 хв. він прийшов на роботу. На зміні був [PERSON], згодом до нього вийшов [PERSON] і сказав чекати начальника охорони. Тому він чекав на прохідній підприємства. Потім сказали йти в відділ кадрів, де [PERSON] ознайомила його із наказом про поновлення на роботі. З графіком його не ознайомлювали, графіка він не бачив, дізнався про новий графік від охоронця [PERSON], який вказав коли має бути його зміна. Сказала написати пояснення чому його не було 21.04.2017 року і він написав. Вказав, що не був на роботі 21.04.2017 року оскільки не знав чи виконано рішення суду і чи його поновили на роботі, так як лише 24.04.2017 року отримав лист з підприємства із повідомленням про поновлення на роботі. Запитував чи заступати на зміну, йому сказали чекати директора, тому він чекав в адміністративній будівлі, біля прохідної, на територію підприємства його не пропустили. Чекав весь день 25.04.2017 року, десь до 14 години, казав, щоб допустили до роботи. 26.04.2017 року та 27.04.2017 року знову виходив на роботу десь о 8 год. 30 хв., підходив до начальника охорони, казав щоб допустили до роботи, ходив у відділ кадрів, всі відсилали до виконуючого обов'язки директора. Побувши 26.04.2017 року на підприємстві десь до 14 години пішов додому. 27.04.2017 року говорив з виконуючим обов'язки директора [PERSON] який повідомив, що по пошті йому направили лист. Оскільки його не допустили до роботи, тому хотів отримати в суді виконавчий лист 27.04.2017 року. Трудову книжку в відділ кадрів він не віддав тому, що його не допустили до роботи. Вважає, що 21.04.2017 року він не знав про наявність рішення підприємства про поновлення його на роботі, тому відсутність на роботі цього дня не може бути прогулом. Він ознайомився із наказом про поновлення на роботі лише 25.04.2017 року, цього дня і в наступні дні його не допускали до робочого місця, тому цей день теж не може бути прогулом. Вказав, що жодних коштів та умов виходу на роботу він не вимагав, такі пояснення відповідача є надуманими. Ніхто йому не пропонував надати пояснення про причини відсутності на робочому місці 25.04.2017 року, жодних пропозицій пройти інструктаж не поступало. Крім того, ставить під сумнів наявність у заступника директора повноважень щодо звільнення працівників з роботи. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що звільнено позивача законно, за прогули, які він допустив після поновлення на роботі 21.04.2017 року та 25.04.2017 року. Вказав, що винесене 20.04.2017 року судом рішення, яким позивача поновлено на роботі, підлягало негайному виконання та є обов'язковим для обох сторін спору. Відтак роботодавець 20.04.2017 року виконав рішення суду, було видано наказ про поновлення [PERSON] на роботі, затверджено новий графік змінності охоронців. Однак цього дня позивач не вийшов на роботу, хоча повинен був негайно виконати рішення суду. Згідно графіку змінності, мав заступити на зміну 21.04.2017 року, однак не з'явився на роботі, не ознайомився з наказом про поновлення та графіком, тому цей день є прогулом. Відсутнього на робочому місці [PERSON] вимушено було замінено іншим працівником. 25.04.2017 року [PERSON] дійсно з'вився біля прохідної підприємства, цього дня він ознайомився із наказом та графіком чергувань, розписався про те, що ознайомився з наказом, однак відмовився розписуватись про ознайомлення із графіком чергувань, про що було складено відповідні акти. 25.04.2017 року він відмовився прийняти робоче місце та заступити на чергування, вказував, що йому досі не виплатили кошти за вимушений прогул. Йому було запропоновано надати трудову книжку, біля 11 год. 30 хв. він сказав, що принесе трудову, пішов, десь дві години його не було, потім з'явився і сказав, що не надасть трудову книжку і знову пішов. 26.04.2017 року [PERSON] знову з'явився біля прохідної, про це повідомили начальника охорони, до прохідної вийшла комісія, запропонувала надати пояснення про причини з яких він не приступив до роботи 25.04.2017 року, позивач відмовився, вимагав коштів. Відтак, було видано наказ від 26.04.2017 року яким позивача було звільнено за прогули. Вказував, що особливістю підприємства є те, що вхід на виробничу територію підприємства відбувається через прохідну, а адміністративна будівля підприємства знаходиться через дорогу від виробничої території, вхід в адміністративну будівлю вільний. Відтак, вважає, що [PERSON] не перебував на території підприємства більше трьох годин під час своєї зміни 21 - 22 квітня та 25 - 26 квітня 2017 року, а те, що він перебував на дорозі біля прохідної не свідчить про те, що він був на роботі, тобто допустив прогул. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши покази свідків, письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.12.2015 року був прийнятий на роботу охоронником в дільницю охорони на ПрАТ «Біолік». Згідно наказу № 4 к § 2 від 10.01.2017 року, виданого директором ПрАТ «Біолік» [PERSON]., звільнений з роботи, з 14.01.2017 року, у зв'язку із скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно рішення Ладижинського міського суду від 20.04.2017 року, звільнення [PERSON] визнано незаконним, поновлено його на посаді охоронника дільниці охорони ПрАТ «Біолік» з 14.01.2017 року та стягнуто з ПрАТ «Біолік» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.01.2017 року по день ухвалення рішення в розмірі 5196,29 грн., з утриманням при виплаті вказаної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Згідно вказаного рішення суду було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становить 107,14 грн., на підприємстві відсутня діюча профспілкова організація, позивач не є членом профспілкової організації. Наказом №51к від 20.04.2017 року, за підписом заступника директора ПрАТ «Біолік» [PERSON], було вирішено поновити [PERSON] на посаді охоронника дільниці охорони, вказано приступити до роботи [PERSON] з 21.04.2017 року. Також затверджено графік чергувань охоронниками підприємства. Згідно наказу №52 к від 21.04.2017 року за підписом заступника директора ПрАТ «Біолік» [PERSON] вказано, що [PERSON] 21.04.2017 року на роботу не з'явився, тому запропоновано інспектору з кадрів відібрати письмове пояснення щодо причин неявки 21.04.2017 року. Згідно доповідних записок начальника охорони [PERSON]. від 21.04.2017 року, 24.04.2017 року вбачається, що [PERSON] не з'явився на роботі у вказані дні, про причину неявки не повідомив. З копії листа ПрАТ «Біолік» № 551 від 21.04.2017 року та поштового повідомлення вбачається, що лист від ПрАТ «Біолік» із повідомленням про те, що 20.04.2017 року позивача поновлено на роботі на посаді охоронника дільниці охорони, [PERSON] отримав 24.04.2017 року. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 25.04.2017 року, наданих на вимогу адміністрації підприємства, він зазначає, що про день виходу на роботу та про зміну в графіку чергувань не знав, його ніхто не повідомив. Вказав, що дізнався від інших працівників про наявність графіку чергувань ввечері 24.04.2017 року. Згідно доповідної записки начальника охорони [PERSON]. від 25.04.2017 року зазначено, що [PERSON] з'явився на робочому місці 24.04.2017 року о 08 год. 00 хв., його було відправлено до відділу кадрів для написання пояснювальної записки, до роботи [PERSON] більше не приступив. Працівниками підприємства складено ряд актів. Так, згідно акту від 25.04.2017 року вбачається, що комісією в складі інженера Юр'єва І.О., начальника охорони Філіпчука А.О., інспектора кадрів Гавриш С.В. вказано, що комісія засвідчує факт, що 25.04.2017 року [PERSON] з'явився на території підприємства о 08 год. 00 хв., ознайомився з наказом №51 к від 20.04.2017 року, подав письмові пояснення щодо відсутності на роботі з 21 по 24 квітня, вказав, що заступить на чергування після виплати компенсації, згодом о 13 год. 35 хв. покинув територію підприємства, на чергування не заступив, більше в цей день він на території підприємства не з'являвся. В складеному вказаною комісією акті від 25.04.2017 року зазначено, що 25.04.2017 року [PERSON] з'явився на території підприємства, ознайомився з наказом №51 к від 20.04.2017 року, подав письмові пояснення, інспектором кадрів запропоновано було надати трудову книжку, після чого [PERSON]. вийшов з адміністративної будівлі, а повернувшись сказав, що відмовляється надати трудову книжку, на чергування не заступив. В складеному вказаною комісією акті від 25.04.2017 року зазначено, що 25.04.2017 року [PERSON] ознайомився із наказом про поновлення на роботі та графіком чергувань, однак відмовився розписуватись в графіку чергувань. В складеному вказаною комісією акті від 26.04.2017 року зазначено, що 25.04.2017 року біля 9 години [PERSON] з'явився біля прохідної підприємства, комісією йому було запропоновано пройти на територію до кабінету інспектора кадрів та надати пояснення щодо причин відсутності на роботі 25 та 26 квітня, однак він відмовився. З копії наказу №55-к від 26.04.2017 року виданого заступником директора ПрАТ «Біолік» [PERSON]. вбачається, що [PERSON] було звільнено з посади охоронника на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України через прогул. Свідок [PERSON], який працює начальником охорони підприємства, в судовому засіданні вказав, що після поновлення на роботі [PERSON] стало 4 охоронці, розробили новий графік, за яким позивач мав заступити на чергування 21.04.2017 року, а потім 25.04.2017 року. Оскільки 21 квітня [PERSON] не з'явився, тому цього дня чергували по черзі - спочатку він, а потім охоронець чергував до 8 години ранку. [PERSON] з'явився біля прохідної підприємства 25.04.2017 року. З відділу кадрів йому запропонували написати пояснення чому він не був на роботі 21.04.2017 року. [PERSON] ознайомився з наказом, давали для ознайомлення новий графік, але він не розписався про ознайомлення з ним. [PERSON] сказав, що приступить до роботи коли отримає компенсацію за час вимушеного прогулу. Він вказав [PERSON] на необхідність пройти інструктаж з безпеки праці, після чого заступити на чергування 25.04.2017 року. В відділі кадрів запропонували принести трудову книжку. [PERSON] відмовився від проходження інструктажу, на чергування не заступив, перебував біля прохідної. 26.04.2017 року позивач знову прийшов на роботу, про що повідомили охоронці, але не заходив в адмінбудівлю, не підходив до нього. Тому до [PERSON] вийшла інспектор кадрів та він - начальник охорони. [PERSON] з ними не було, він випадково виходив з підприємства і приєднався до них. Вчотирьох пішли в відділ кадрів, запропонували написати пояснення про причини відсутності на роботі. 25.04.2017 року, 27.04.2017 року [PERSON] не бачив на підприємстві і біля нього. Чергування охоронців відбувається з 11 години і до 8 години наступного дня. З 8 години по 11 годину чергують працівники охорони заводу «Екстра». До старого графіка повернулись з 01.05.2017 року. В ті дні коли мав чергувати [PERSON] підміняли іншими працівниками, трохи допомагали підміняти охоронці «Екстри». Свідок [PERSON], яка працює в відділі кадрів підприємства, в судовому засіданні показала, що позивача поновили на роботі 20.04.2017 року, коли видали відповідний наказ. 21.04.2017 року у зв'язку з його неявкою на роботі керівництво сказало написати лист. 25.04.2017 року [PERSON] стояв біля прохідної і вона сказала, щоб він зайшов і ознайомився з наказом. Вона призвала [PERSON] і начальника охорони, щоб вони підтвердили факт ознайомлення з наказом. Скликали комісію, яка згодом підписувала акти, до того, як запропонували [PERSON] підписатись про ознайомлення з наказом. [PERSON] був в кабінеті [PERSON] вона сказала, щоб зайшли до неї, бо прийшов [PERSON], щоб ознайомитись з наказом. [PERSON] прийшов і ознайомився з наказом і графіком роботи, графік бачив, але не підписував. Написав пояснення про причини відсутності на роботі 21.04.2017 року. [PERSON] пропонував пройти інструктаж і приступити до роботи, однак [PERSON] відмовився, вказував на необхідність виплати коштів. Вона сказала, що йому необхідно принести трудову, він погодився і пішов, але не приніс, потім знову з'явився. 26.04.2017 року позивач прийшов до неї, відмовився писати пояснення чому був відсутній на роботі 25.04.2017 року. В подальшому свідок вказала, що 26.04.2017 року [PERSON] не заходив у відділ кадрів, йому пропонували пройти у відділ кадрів, але він не захотів, пояснення цього дня йому пропонували написати про причини відсутності на роботі біля прохідної, в присутності [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], який працює головним інженером підприємства, суду показав, що 25.04.2017 року [PERSON] з'явився на підприємство, стояв біля охорони. В відділ кадрів його запросила [PERSON] Коли заходив в відділ кадрів, бачив, як [PERSON] ознайомлювався з наказом, особисто не бачив щоб він знайомився з графіком чи розписувався в графіку. В подальшому [PERSON] довго стояв біля охорони. 26.04.2017 року [PERSON] зранку він не бачив, був зайнятий, не пам'ятає, чи бачив його протягом дня і в наступні дні. Особисто не чув, щоб [PERSON] відмовлявся проходити інструктаж, бачив такий запис в акті, який підписував. Акти підписували пізніше в той же день. Всіма питаннями з працівником займались працівник відділу кадрів та начальник охорони. [PERSON] казав, щоб виплатили йому кошти. Свідки [PERSON], який працює заступником начальника охорони підприємства, суду показав, що після поновлення [PERSON] на роботі його ознайомлювали із новим графіком виходу на роботу, де було записано чотири охоронці. Проте вони втрьох продовжували ходити на роботу по старому графіку. Вказав, що коли [PERSON] вийшов на роботу, то він заступав на чергування і міняв [PERSON], який закінчив чергування. Працюють вони з 11 по 8 годину наступного дня. Незважаючи на новий графік чергування, він заступав на зміну біля 8 години 25.04.2017 року, бо так йому сказав начальник охорони. Зміну наступного дня здавав [PERSON] біля 8 години. Свідок [PERSON], який працює охоронцем на підприємстві, суду показав, що начальник охорони сказав, що [PERSON] повертається на роботу, казав, що завтра його має міняти [PERSON], але він не вийшов, тому ходили на роботу по старому графіку. [PERSON] телефонував до нього неодноразово, запитував за графік чергування. Пам'ятає, як після того, як довели до відома новий графік, [PERSON] телефонував і він повідомив йому, що на прохідній графіка не бачить, тому сказав, щоб той телефонував начальнику охорони. Пам'ятає, як [PERSON] був біля прохідної, ходив в адмінбудівлю в той час коли було його чергування, можливо 25.04.2017 року. Потім [PERSON] багато разів приходив, питав де начальник охорони, ходив в адмінбудівлю. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Як зазначено у ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено про те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Як роз'яснено у п. 24 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно зі ст.7 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», яка ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, із набранням чинності для України 16 травня 1995 року - трудові відносини з працівником не припиняється з причин, пов'язаних з його поведінкою або роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв'язку з висунутими проти нього звинуваченнями, крім випадків, коли від роботодавця не можна обґрунтовано чекати надання працівникові такої можливості. Прогул є дисциплінарним проступком і до звільнення з даної підстави застосовуються положення статей 147,148 КЗпП України. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана або звільнення. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з вимогами ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази, передбачені ст. 57 ЦПК України. Із змісту наказу про звільнення позивача та даних в судовому засіданні пояснень представника відповідача вбачається, що роботодавець вважає, що [PERSON] без поважних причин не заступив на чергування з 21.04.2017 на 22.04.2017 року, а також з 25.04.2017 по 26.04.2017 року у визначений час з 11 по 8 годину. При цьому роботодавець посилається, зокрема, на складені членами комісії акти, накази, новий графік чергувань. Судом встановлено, що позивач дійсно не був на своєму робочому місці та не заступив на чергування після того, як було видано наказ про його поновлення на роботі. Однак, вважати, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, не можна. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Ладижинського міського суду від 20.04.2017 року на підприємстві видано наказ від 20.04.2017 року № 51 к, згідно якого позивача поновлено на посаді охоронника дільниці охорони та вказано приступити до роботи з 21.04.2017 року, затверджено графік чергування охоронників з 21.04.2017 року. 25.04.2017 року позивач прийшов на підприємство та безпосередньо ознайомився з даним наказом. Відтак, суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що позивач без поважних причин не приступив до виконання своїх трудових обов'язків та не заступив на чергування 21.04.2017 року. А посилання представника відповідача на те, що рішення суду про поновлення на роботі є обов'язковим для виконання обома сторонами не може свідчити про те, що [PERSON] вже 21.04.2017 року знав про те, що на підприємстві видано наказ про його поновлення на роботі. При цьому встановлено, що лист із повідомленням про те, що [PERSON] поновлено на роботі отриманий ним 24.04.2017 року. З урахуванням обставин справи, пояснень свідків, наданих суду доказів, суд вважає слушними пояснення позивача про те, що він, дізнавшись про своє поновлення на роботі, прийшов 25.04.2017 року для того, щоб в подальшому працювати, але його фактично не допустили до роботи. Дане підтверджується й тим, що [PERSON] і 26.04.2017 року приходив на підприємство для того, щоб працювати. Інтерес позивача до отримання інформації про своє поновлення на роботі підтвердив і свідок [PERSON], вказавши, що [PERSON] неодноразово йому телефонував, цікавився наявністю графіка виходу на роботу. Пояснення [PERSON] в судовому засіданні є послідовними, логічними та узгоджуються в деталях із іншими дослідженими судом доказами, окрім тих, які суд ставить під сумнів. Зокрема, такі пояснення позивача повністю відповідають його письмовим поясненням від 25.04.2017 року, показам свідків [PERSON], [PERSON], частково відповідають поясненням відповідача та інших свідків, журналу прийому та здачі змін, затвердженими графіками чергувань та табелям обліку робочого часу. Відтак, суд вважає такі пояснення позивача правдивими, а відповідно такими, що підтверджують те, що він з'явився 25.04.2017 року на підприємство для того, щоб працювати, однак не зміг приступити до виконання роботи з незалежних від нього причин. Юридична необізнаність позивача із тонкощами поновлення на роботі, враховуючи дії працівників адміністрації, які не провели жодних роз'яснень працівнику щодо порядку та процедури поновлення, жодним чином не поцікавились щодо можливості працівника заступити на цілодобове чергування в той же день, коли він був ознайомлений із наказом про поновлення на роботі (враховуючи цілодобове чергування), не може бути підставою для висновків про те, що позивач допустив прогул. При цьому суд враховує, що лише зранку 25.04.2017 року [PERSON], вийшовши на роботу, офіційно дізнався про те, що він цього ж дня має заступити на зміну, де потрібно працювати день і ніч. Відтак, враховуючи й особливість праці охоронника та практично цілодобове чергування, суд вважає, що й з цієї підстави неприйняття зміни [PERSON], навіть якби його допустили до роботи, не може вважатись прогулом. До того ж охоронники підприємства в судовому засіданні пояснили, що незважаючи на графік чергувань вони практично змінюються, як правило, близько 8 години ранку. Відтак, навіть до ознайомлення позивача із наказом про поновлення на роботі, вже було проведено зміну чергувань, що підтвердив свідок [PERSON] Те, що позивача не допустили до роботи частково підтверджується і поясненнями представника відповідача, показами свідка [PERSON]., складеними актами, в тій частині де зазначено, що [PERSON] вказував на необхідність пройти інструктаж з безпеки праці, після чого заступити на чергування 25.04.2017 року. Також суд бере до уваги й те, що позивач вживав й інших заходів для продовження своєї роботи на підприємстві, зокрема, він намагався звернутися до суду із заявою від 27.04.2017 року про отримання виконавчого листа на виконання рішення суду про поновлення на роботі. В подальшому отримав виконавчий лист. Позивач заперечив проти того, що кожні три місяці на підприємстві проходять інструктаж. Належних доказів на підтвердження періодичності проведення на підприємстві інструктажу з охорони праці чи пожежної безпеки та необхідності проходження інструктажу [PERSON] відповідачем не надано. Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], зокрема, в частині того, що [PERSON] пропонував [PERSON] приступити до роботи, оскільки покази вказаних свідків в іншій частині в деталях суперечать іншим дослідженим судом доказам. Зокрема, свідок [PERSON] вказував, що в зв'язку з невиходом [PERSON] на роботу збився новий графік чергувань, відтак вони чергували по черзі - спочатку він, а потім охоронець чергував до 8 години ранку, також зазначав, що в ті дні коли мав чергувати [PERSON] підміняли іншими працівниками, трохи допомагали підміняти охоронці «Екстри». Проте, в цій частині покази свідка суперечать показам свідків [PERSON], [PERSON], які вказували, що незважаючи на новий графік їх змінність та вихід на роботу жодним чином не змінились, що підтверджується також і журналом прийому та здачі змін, затвердженими графіками чергувань та табелем обліку робочого часу. Крім того, суд ставить під сумнів і складений комісією підприємства акт від 25.04.2017 року де зазначено, що [PERSON] ознайомився окрім наказу, також із графіком чергувань. При цьому члени комісії та представник відповідача не змогли чітко пояснити необхідність складення двох актів від 25.04.2017 року, в другий з яких доповнено інформацією про те, що працівник відмовився засвідчити підписом факт ознайомлення із графіком чергувань. При цьому позивач неодноразово звертав увагу суду на те, що йому надали для ознайомлення лише наказ про поновлення на роботі та не надавали ознайомлюватись із графіком чергувань. А про дні своїх змін він спочатку дізнався під час спілкування з іншими охоронниками. Крім того, суд враховує й те, що свідок [PERSON] вказував на те, що 25.04.2017 року у відділі кадрів він бачив, як [PERSON] ознайомлювався з наказом, але особисто не бачив щоб він знайомився з графіком чи розписувався в графіку. Також підлягає врахуванню і відсутність з боку відповідача ґрунтовних пояснення нелогічних з точки зору позиції відповідача дій позивача, який сам прийшов на підприємство наступного дня після отримання повідомлення про поновлення на роботі, ознайомився із наказом про поновлення на роботі, однак чомусь в цей же час відмовлявся ознайомлюватись із графіком чергувань, відмовився 25 квітня заступати на зміну, однак чомусь продовжував знаходитись біля прохідної підприємства, заходив в адмінбудівлю, прийшов на підприємство 26 квітня. Зважаючи на те, що позивач категорично заперечує те, що 26.04.2017 року йому пропонували надати пояснення про причини відсутності на робочому місці, а також те, що свідок [PERSON] вказав, що зранку 26.04.2017 року він [PERSON] не бачив, був зайнятий, суд ставить під сумнів і не приймає як доказ і акт від 26.04.2017 року про те, що [PERSON] пропонували надати пояснення про причини відсутності на робочому місці 25 та 26 квітня. Крім того, вказаний акт частково не відповідає показам свідка [PERSON], оскільки та зазначила, що 26.04.2017 року позивач прийшов до неї та відмовився писати пояснення чому був відсутній на роботі 25.04.2017 року. Проте, в акті вказано, що [PERSON] з'явився біля прохідної підприємства і комісією було запропоновано пройти на територію підприємства до кабінету інспектора кадрів, однак той відмовився. Тобто в акті зазначено те, що позивач відмовився зайти до кабінету інспектора кадрів. Відтак, зважаючи на певну неузгодженість в деталях між собою, а також неузгодженість із іншими дослідженими судом доказами, суд критично ставиться до показів свідків, які були в складі комісії, яка складала акти. Тому слід дійти висновку, що роботодавець, порушив вимоги ст. 149 КЗпП України, застосував дисциплінарне стягнення у виді звільнення, не відібравши перед цим пояснення від працівника. Крім того, даючи оцінку поважності причин, з яких [PERSON] не заступив на чергування, підлягає врахуванню й таке. З копії графіка змінності працівників служби охорони ПрАТ «Біолік», затвердженим з 01.04.2017 року, вбачається який саме час мав був відпрацьований працівниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квітні 2017 року. Зокрема, видно, що 20.04.2017 року зміну мав здавати [PERSON], а приймати зміну [PERSON] 25.04.2017 року зміну мав здавати [PERSON], а приймати [PERSON] З витягу журналу прийому та здачі зміни та табелю обліку використання робочого часу видно, що в квітні місяці 2017 року здача та прийом зміни і чергування охоронників відбувалось відповідно до графіку змінності на квітень 2017 року, затвердженого директором 01.04.2017 року. З графіка змінності працівників служби охорони ПрАТ «Біолік», затвердженим директором 20.04.2017 року, вбачається, що цей графік зовсім не відповідає графіку змінності на квітень місяць, який затверджений директором з 01.04.2017 року. Так, навіть до 20.04.2017 року змінність працівників не відповідає тій, яка вже фактично відбулась. Починаючи з 20.04.2017 року графік передбачає і вихід на зміну [PERSON]. Згідно графіка видно, що він доведений під підпис працівникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] написані прізвища вказаних працівників, містяться їх підписи. Разом з тим, прізвища [PERSON] немає. Графік є незрозумілим для виконання, а саме в частині робочого часу працівників, оскільки, зокрема, зазначено, що 20 квітня має чергувати [PERSON], 21 квітня - [PERSON], 22 квітня - [PERSON], 23 квітня - [PERSON], 24 квітня - [PERSON], 25 квітня - [PERSON], 26 квітня - [PERSON]. Разом з тим, вказано, що початок зміни об 11 год, закінчення зміни о 8 год. Таким чином,

Outcome: approved