Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений та зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі "Марія" за №55 між ним та [PERSON], та визнати за ним право власності на нього. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 21 жовтня 1999 року він придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] з господарськими та побутовими спорудами і будівлями. Відчужувана домобудівля належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23 липня 1999 року, зареєстрованого Миколаївським обласним БТІ за реєстровим №15 від 23 липня 1999 року. Під час укладення договору сторони дійшли згоди про всі істостні його умови та виконали в повному обсязі всі зобов'язання одна перед одною за ним, зокрема, позивач сплатив вартість будинку, прийняв його у власність, а відповідач звільнила будинок від побутового майна, здійснила виселення та зняття з реєстрації всіх проживаючих в ньому осіб, в зв'язку з чим зазначений договір ніким не оскаржується та не оспорюється. В теперішній час позивач бажає розпорядитися майном, тому вимушений звернутися із зазначеним позовом до суду та просить його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від його представника [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу за їх відсутності та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та третя особа Універсальна Товарна Біржа «Марія» в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про час та дату слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до письмового договору купівлі-продажу за №55 від 21 жовтня 1999 року, укладеного та зареєстрованого на Універсальній Товарній Біржі «Марія», 21 жовтня 1999 року позивач [PERSON] купив у відповідача [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будининок загальною площею 94,5 кв.м, який складається з житлового будинку - літ.А, сараю - літ.В, навісу - літ.Б, сараю - літ.Г, сараю - літ.Д, огорожі - №1-7, належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23 липня 1999 року, зареєстрованого Миколаївським обласним БТІ за реєстровим №15 від 23 липня 1999 року. Договір зареєстрований в ММ БТІ за реєстровим №15 від 21 жовтня 1999 року (а.с.4). Згідно даних технічного паспорту та довідки ММ БТІ за №2-1782 від 18 березня 2014 року власником вказаного домоволодіння зазначений позивач [PERSON] (а.с.5-7,8). Разом з тим, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 21 вересня 2007 року позивачу [PERSON] належить земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] в межах території Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.9). Виходячи з даних Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 04.07.2014 року, відомості щодо власника та наявності обмежень чи обтяжень на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], відсутні (а.с.19-20). Аналізуючи надані докази, судом встановлено, що 21 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку, умови зазначеного договору сторони виконали: покупець прийняв від продавця домоволодіння, сплатив обумовлену суму коштів, а продавець передала його у власність позивачу. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України (в ред.1963 р.) договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки, де однією із сторін є громадянин, підлягає нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї умови тягне за собою недійсність угоди. Однак, на підставі ч.2 ст.47 ЦК України (в ред. 1963 р.) така угода може бути визнана судом дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що має місце в даній справі, у зв'язку з чим вимоги позивача суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, як встановлювала ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» N 697-XII від 07 лютого 1991 року, чинного на час укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, одержане, зокрема, внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Виходячи з викладеного, суд вважає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, виконали угоду, зазначений договір ніким не оскаржується та не оспорюється, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved