Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] 05.02.2014 року звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою до Мар'янівської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з відповідними господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Після відкриття спадщини, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок. Проте, довідкою Мар'янівської сільської ради підтверджено, що вказаний будинок належав [PERSON] За таких підстав позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з відповідними господарчими будівлями що розташований за адресою [ADDRESS], та належав померлому [INFO] [PERSON] У судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позов повністю, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували, просили суд розглянути справу за їх відсутності. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Мар'янівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області від 09.07.2013 року підтверджено, що [PERSON] помер [INFO](а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: - житловий будинок з відповідними господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Вказане підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий КП "ВООБТІ" від 25.09.2013 року(а.с.8-10). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки що про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим, наявний запис про відсутність правовстановлюючих документів. Як видно з технічного паспорта житловий будинок був збудований 1960 року, а господарські споруди 1960, 1977, 1982, 1990 р. Довідкою Мар'янівської сільської ради № 25 від 31.01.2014 року підтверджено, що будинок який розташований по [ADDRESS] належав померлому [INFO] [PERSON]. В даному будинку на протязі шести місяців до дня смерті [PERSON] та по теперішній час зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які являються спадкоємцями після смерті [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Судом встановлено, а також доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаного об'єкта нерухомості [PERSON] Здобуті докази свідчать про те, що за життя він володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинковолодінням, яке перебувало у його власності, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно листа завідуючої Хмільницької районної державної нотаріальної контори Горщинської Ю.П. №247/01-16 від 24.03.2014 року після смерті 07.07.2014 року [PERSON] заведено спадкову справу №382/2013. З заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дружина померлого [PERSON]. Зазначеному спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину ще не видавались. Інші спадкоємці по даній спадковій справі з заявами про прийняття та/або про відмову від спадщини до Хмільницької районної нотаріальної контори не звертались. Довідкою Хмільницької районної державної нотаріальної контори від 20.01.2014 року підтверджено, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки як встановлено судом [PERSON] за життя на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS]. Також встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за законом прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім цього, відповідачі не заперечують проти задоволення позову, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved