Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

24 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що 27.08.2005 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького районного суду від 29.02.2016 року,- розірваний. Від шлюбу уних народилися сини: - [PERSON], 11.05.2006 .н., та [PERSON], [INFO], які на даний час є неповнолітніми. Зазначає, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання синів, які проживають разом із нею та знаходяться на її утримані, що є для неї одної важко. Вказує, що відповідач [PERSON] фізично здоровий, інших осіб на утриманні не має. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, також через канцелярію суду подав заяву про розглдя справи у його відсутності , позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу , у відсутності нез*явившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] 27 серпня 2005 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницької області, актовий запис № 1948, який згідно заочного рішення Вінницького районного суду від 29 лютого 2016 року було розірвано. Рішення набуло законної сили. (а.с.4). Від спільного подружнього життя у сторін народилися сини: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-АМ № 040657 (а.с.2), та [PERSON], [INFO], де батьком зазначений [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-АМ № 118846 (а.с.3). Діти проживають разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки, виданою Виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області за №679 від 16.05.2016 року (а.с.6). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у вихованні в грошевій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дітей, які проживає із позивачем та перебувають на її утриманні, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку, інвалідності не має, інших малолітніх і (або) неповнолітніх дітей та (або) непрацездатних осіб на утримані не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позов визнав , суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття - підлягає задоволенню. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 24 травня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Outcome: approved