Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

24 листопада 2016 року представник позивача [PERSON], [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Миколаївської області та [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок та земельну ділянку. Позовну заяву мотивувала тим, що 19 листопада 2012 року померла матір позивачки [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований в смт. Веселинове Миколаївської області, вул.. Елеваторна (Димитрова), 82, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] заповіту не залишила, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримала позивачка, як донька померлої, яка прийняла спадщину шляхом подання до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу заяви про прийняття спадщини. Після витоку шестимісячного строку позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, а державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на імя «Мірошніченко», тоді як прізвище спадкодавці в інших документах «Мірошниченко». В звязку з цим, просить визнати за позивачем [PERSON] право власності у порядку спадкування на успадковані нею після смерті матері [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позов визнають повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, проти позову не заперечують. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 19 листопада 2012 року в смт. Веселинове померла [PERSON], смерть якої була зареєстрована 21 листопада 2012 року відділом ДРАЦС [PERSON] РУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 120. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять житловий будинок розташований за адресою: смт. Веселинове Миколаївської області, вул. Елеваторна, 82, та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,65 га, розташована в межах території [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та \~1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 28/2013 встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадкування за законом у першу чергу набула донька [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] подала приватному нотаріусу [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області заяву про прийняття спадщини. При звернені позивача до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 вересня 2016 року у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 Закону України «Про нотаріат», а саме: відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, а державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на імя «Мірошніченко», тоді як прізвище спадкодавця в інших документах «Мірошниченко». Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області "Про видачу свідоцтва про право особистої власності будинку" № 192 від 12 листопада 1998 року [PERSON] 10 лютого 1999 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в смт. Веселинове Миколаївської області, вул. Димитрова, 82. Право власності [PERSON] на житловий будинок зареєстроване [PERSON] філією Миколаївського МБТІ від 10 лютого 1999 року за реєстром № 1853. Розпорядженням виконкому [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 21-р від 19 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків селища Веселинове та ліквідацію атрибутів тоталітарного режиму» вул. Димитрова перейменована на вул. Елеваторна. Таким чином, [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, вул. Димитрова, а після перейменування вул. Елеваторна, 82, після її смерті власність на нерухомість переходить до її спадкоємців, якою є позивачка [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що ж стосується земельної ділянки, то судом встановлено наступне. За життя [PERSON] набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,65 га, розташовану в межах території [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Це її право було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 047425, виданим на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації від 10 квітня 2003 року № 228-р, 04 серпня 2003 року [PERSON] райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 9. Матеріалами справи встановлено, що при складані та видачі вказаного державного акта, було допущено помилку в написані прізвища власника земельної ділянки та замість правильного «Мірошниченко» було зазначено невірно «Мірошніченко». Це підтверджується зокрема, архівним витягом розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області від 10 квітня 2003 року № 228-р «Про затвердження технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землю громадян (19 чоловік) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території [PERSON] сільської ради», на підставі якого було видано вище вказаний державний акт, так в додатку до розпорядження під № 14 в списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) по [PERSON] сільській раді значиться «Мірошниченко Валентина Єфремівна». Через зазначену помилку в написанні прізвища спадкодавця в державному акті на право власності на земельну ділянку позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому звернулась до суду. Згідно ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції від 31.07.2003 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. У відповідності до\~статей 1225 ЦК України\~і 131\~ЗК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та це право не припинилося внаслідок її смерті, то позивачка має право його успадкувати і набути права на успадковане майно шляхом пред'явлення позову про визнання такого права. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] права власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved