Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

27.11.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.06.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільна донька навчається на денній формі навчання в Київському національному університеті будівництва та архітектури. Позивачка самостійно утримує доньку, оплачує її навчання у університеті, проїзд до місця навчання, проживання, придбання одягу, харчування, підручників тощо. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти, тому звернулась з позовом до суду. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно починаючи від дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років. 02.12.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 14-15). 25.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки у шлюбі з позивачкою в них народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 20.11.2020 року на підставі судового наказу виданого Святошинським районним судом м. Києва з нього стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] на користь позивачки, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно починаючи з 18.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Твердження, які викладені позивачем у позовній заяві вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки саме він оплачує навчання дитини [PERSON] , [INFO] у Київському національному університеті будівництва та архітектури, а саме 21.08.2019 відповідачем було перераховано 12 501,00 грн. за перший курс навчання; 07.02.2020 було перераховано 12 501,00 грн. за перший курс навчання; 10.08.2020 року було перераховано 13 061,00 грн. за другий курс навчання; 22.02.2021 було перераховано 1883 грн. за другий курс навчання. Крім того, відповідачем було перераховано на користь позивача грошові кошти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також відповідачем сплачувались комунальні послуги за адресою проживання доньок. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.26-28). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 07.06.2002 року було укладено шлюб. (а.с. 30) У шлюбі з позивачкою в них народились діти [PERSON] , [INFO] (а.с.4) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). [PERSON] , [INFO] , навчається на денній формі навчання в Київському національному університеті будівництва та архітектури (а.с.5). Відповідно до наданих відповідачем доказів, навчання спільної дитини [PERSON] , [INFO] у Київському національному університеті будівництва та архітектури здійснюється відповідачем (а.с.34, 35, 47, 48). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результаті інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а також те, що відповідачем до суду надані докази того, що саме він сплачує навчання спільної дитини [PERSON] , [INFO] у Київському національному університеті будівництва та архітектури, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У задоволенні заяви відповідача про визнання позивачем зловживання процесуальними правами - відмовити, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а отже це є правом позивача звертатися до суду із позовом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збірна користь держави в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved