Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

28 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в березні 2016 року зустрівся з відповідачкою, яка запропонувала йому купити частину належного їй на праві власності домоволодіння [ADDRESS] . За усною домовленістю починаючи з березня 2016 року по червень 2017 року він передав в рахунок укладання в майбутньому договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння 8000 доларів США, про що з боку [PERSON] було надано 7 письмових розписок про отримання грошей. Проте усна домовленість [PERSON] до дня звернення в суд не була виконана, угода про купівлю-продаж не була укладена. Приблизно на прикінці 2018 року він почав вимагати від [PERSON] повернення грошей або укладання угоди, проте відповідачка його вимоги ігнорує, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом свої прав. Просив суд стягнути на його користь 215040 гривень, що на час подання позовної заяви згідно курсу НБУ України дорівнює 8000 доларів США (26,88х8000=215040), а також стягнути на його користь судові витрати пов`язані із зверненням до суду у сумі 2150,40 гривень. 12 квітня 2019 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області за вказаним позовом відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання на 01 липня 2019 року. 03 березня 2020 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті на 02 квітня 2020 року. В судове засідання будучи повідомленим належним чином позивач [PERSON] не з`явився, письмовою заявою просив суд розглянути його позовні вимоги без його участі за участі представника - адвоката Калініченко А.В. Представник позивача - адвокат Калініченко А.В. в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти передані відповідачу є фактично авансом в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу нерухомості, оскільки відповідачка не виконала умов усної домовленості просив суд стягнути грошові кошти на користь [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, просила суд відмовити в їх задоволенні. По суті справи пояснила, що дійсно в 2016 році вона підшукувала покупця на частку належного їй домоволодіння [ADDRESS] , в якийсь момент до неї звернувся позивач зі своїм братом. За усною домовленістю вона звільнила будинок після надання їй першої частини грошей в березні 2016 року, вона при цьому передала ключі позивачу, а сама почала проживати в найманому житлі. Остаточно вартість домоволодіння було узгоджена в сумі 13000 доларів США. Позивач наполягав на оформленні з її боку права власності на земельну ділянку на якій розташовано домоволодіння та ставили це обов`язковою умовою укладання майбутнього договору купівлі-продажу. Перебуваючи на той час в складній життєвій ситуації та потребуючи додаткових кошів погодилась на таку умову. При цьому розуміла, що виконати цю умову їй буде складно, вказана умова існувала протягом всього часу коли вона отримувала грошові кошти від позивача та останній на ній наполягав. Не заперечує, що усього отримала 8000 доларів США згідно наданих нею розписок. Гроші витратила на власні потреби. Вважає передані їй грошові кошти є платою за проживання позивача та його родини в домоволодінні на протязі трьох років. В подальшому позивач відмовився купувати домоволодіння через невиконання нею умови щодо земельної ділянки, а вона в свою чергу відмовила йому в повертати гроші. Умова щодо належного оформлення права власності на земельну ділянку не виконана й до тепер. Крім того, в обґрунтування своїх заперечень відповідачкою [PERSON] та її представником - адвокатом Кашуба Н.О. на адресу суду надано письмові пояснення щодо обставин справи. Відповідачкою зазначено та підтверджено існування домовленостей щодо продажу на користь позивача домоволодіння, а також отримання нею грошових коштів в сумі 8000 доларів США. Проте, відповідачка та її представник в письмових поясненнях, що передували безпосередньо наданим суду поясненням не зазначаючи існування обов`язкової умови укладання договору купівлі-продажу: приватизація земельної ділянки, просили суд врахувати, що [PERSON] виконала усі необхідні дії спрямовані на продаж належного їй домоволодіння ще на прикінці 2016 року, а саме отримала письмову згоду чоловіка на вчинення таких дій з нерухомістю та підготувала інші документи для нотаріального посвідчення угоди. Позивач, будучи обізнаним про її скрутне матеріальне положення - хворобу її матері, на яку вона витрачала значні грошові кошти продовжував проживати у будинку, а в момент коли для себе вирішив недоцільним придбання домоволодіння відмовився від укладання угоди, таким чином користувався будинком три роки. У зв`язку з наведеним просили суд вважати передані грошові кошти в розумінні положень ЦК України завдатком, який фактично відповідачка залишила у себе, через невиконання позивачем домовленостей та ухилення від укладання договору купівлі-продажу. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно оригіналів письмових розписок складених відповідачкою [PERSON] , остання 26.03.2016р. отримала від [PERSON] 2500 доларів США; 13.05.2016р. - 2000 доларів США; 10.10.2016р. - 300 доларів США; 20.10.2016р. - 1000 доларів США; 04.02.2017р. - 900 доларів США; 19.05.2017р. - 500 доларів США; 20.06.2017р. 500 доларів США; розписка без зазначення дати - 300 доларів США в якості передплати за частину будинку розташованого по [ADDRESS] . Вказані в розписках суми - усього 8000 доларів США, дату їх отримання та призначення в судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник не заперечували. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.11.2011р. та витягу про державну реєстрацію прав №32608529 від 21.12.2011р [PERSON] на праві власності належить 74/150 будинку [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] про, що зроблено відповідний актовий запис №240 від 18 жовтня 2007 року та отримала призвище після реєстрації шлюбу " [PERSON] ". Відповідно до положень ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Правила ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Враховуючи, що завдаток це грошова сума, що мала б бути видана продавцю покупцем в рахунок належних з неї платежів за вже укладеним договором купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення виконання покупцем або продавцем умов вже укладеного договору; договір купівлі-продажу між сторонами у справі укладено не було, а відсутність зобов`язання (укладеного договору купівлі-продажу) виключає й завдаток, як засіб його забезпечення, тому суд приходить до висновку, що всі сплачені позивачем кошти за попереднім договором є не завдатком, а авансом. Як було встановлено судом, відповідачка отримала від позивача в якості авансу грошові кошти в розмірі 8000,00 доларів США. Обговорюючи питання суми авансу, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та звернувся з позовною заявою про стягнення сум саме в гривневому еквіваленті. Суд в повній мірі не може погодитися з наданим позивачем [PERSON] розрахунком суми авансу, який підлягає поверненню шляхом стягнення з урахуванням офіційного курсу долара США станом на дату звернення із позовною заявою - 26.03.2019 року (26, 88 гривень за 1 долар США). Частиною 1 та 2 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на день ухвалення рішення суду - 09.03.2021 року офіційний курс гривні до долара США складав 27,7091 грн за 1 долар США. Отже, обравши валюту зобов`язання та заявивши вимогу про стягнення заборгованості у гривневому еквіваленті, обґрунтованим є її розрахунок за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення суду, тобто станом на 09.03.2021 року, в розмірі: 221672, 80 грн (27,7091х8000). З наведеного судом розрахунку виходить, що сума авансу, що підлягає стягненню на користь позивача є дещо більшою, ніж та, яку позивач просить стягнути з відповідача та становить 221672, 80 гривень, замість розрахованих позивачем - 215040 гривень. Проте, вирішуючи цивільну справу по суті, суд виходить з принципу диспозитивності, за змістом якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Уклавши договір в іноземній валюті, а заявивши вимоги про стягнення боргу в національній валюті України, позивачу необхідно було виходити з офіційного курсу іноземної валюти на день ухвалення судового рішення, а не на час звернення до суду із позовом про стягнення грошових коштів. Таким чином, оскільки сторони не уклали основний договір купівлі-продажу, тому отриманий відповідачкою аванс у розмірі 8000 доларів США підлягає поверненню позивачу у розмірі 215040 гривень, тобто в тій сумі, яку зазначив позивач в своєму позові, а тому суд здійснює перевірку з урахуванням саме цієї суми, а саме 8000 доларів США із розрахунку 26 гривень 88 копійок за 1 долар США станом на день складання позову - 26 березня 2019 року дорівнює 215040 гривень і саме ця сума підлягає стягненню на користь [PERSON] з відповідачки [PERSON] . Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 2150, 41 грн, які він просив стягнути з відповідачки. Оскільки позовні вимоги судом задоволено повністю з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору також у повному обсязі.

Outcome: approved