Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Братський райагрошляхбуд», в якому просить визнати за ним право приватної власності на комплекс нежитлових будівель, що розташований по [ADDRESS] та визнати договір купівлі-продажу дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2013 року він та ПП "Братський агрошляхбуд» в особі директора Бартовщук М.В. домовились про купівлю-продаж належного підприємству нерухомого майна, а саме:комплекса нежитлових будівель, що знаходиться по [ADDRESS]. На основі цієї домовленості [PERSON] купив у відповідача вказану нерухомість за 60600 гривень, про що цього ж дня уклали простий письмовий договір. Зобов'язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: останній здійснив з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а відповідач віддав всі правовстановлююочі документи на комплекс та ключі від нього. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на комплекс дізнався, що вказаний договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, нотаріально посвідчити даний договір в нотаріальній конторі, не мас можливості у позивача, так як відповідач ухиляється від посвідчення договору мотивуючи тим, що всі свої зобов'язання щодо продажу майна він вже виконав у 2013 році. До початку судового засідання позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив справу слухати в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути в його відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки наданими позивачем документами підтверджується факт купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель по [ADDRESS]. 01 жовтня 2013 року [PERSON] та ПП "Братський агрошляхбуд» в особі директора Бартовщук М.В. домовились про купівлю-продаж належного підприємству нерухомого майна, а саме:комплекса нежитлових будівель, що знаходиться по [ADDRESS]. На основі цієї домовленості [PERSON] купив у відповідача вказану нерухомість за 60600 гривень, про що цього ж дня уклали простий письмовий договір. Зобов'язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: останній здійснив з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а відповідач віддав всі правовстановлююочі документи на комплекс та ключі від нього. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на комплекс дізнався, що вказаний договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, нотаріально посвідчити даний договір в нотаріальній конторі, не мас можливості у позивача, так як відповідач ухиляється від посвідчення договору мотивуючи тим, що всі свої зобов'язання щодо продажу майна він вже виконав у 2013 році. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ч.1 ст. 220 ЦК України передбачає, що у разі недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Проте на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, такий договір може бути визнано судом дійсним, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови договору, що має місце у даній справі. Частиною 2 ст. 328 ЦК України, визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом, Цією ж статтею ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Інше в процесі судового розгляду не встановлено. У судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що при укладені договору купівлі-продажу ні одна із сторін не порушила умов договору, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved