Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

26.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: встановити факт батьківства, а саме той факт, що померлий [INFO] [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]; виключити відомості про [PERSON] як батька з актового запису №30 від 24.01.2007 року про народження [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилалася на те, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. З 2005 року її син [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою у справі [PERSON] і від вказаних відносин у них народився [INFO] син [PERSON]. Тобто, документально її сина [PERSON] не визначено батьком малолітнього [PERSON] і, таким чином, документально не підтверджено родинні відносини між позивачкою (як бабусі та онука) та [PERSON]. [INFO] син позивачки - [PERSON] - помер. Останнім місцем його реєстрації була наступна адреса: 61000, [ADDRESS], хоча він постійно проживав з 2005 року з відповідачкою за адресою: 63433, [ADDRESS]. Як на день звернення до суду, так і на день розгляду справи її онук періодично проживає разом з нею за місцем її реєстрації або у с. Курортне Зміївського району. Мати [PERSON] належним чином його вихованням та здоров'ям не цікавиться, участі у вихованні з початку вересня 2017 року та утриманні - не приймає. Коли позивачка довідалася, що [PERSON] не відвідує школу, то вона вирішила встановити причини цього. Як виявилося, мати [PERSON] навіть не знала цього, а вчитель вже повідомила про це до сільської ради, а в подальшому цю інформацію було передано до служби по захисту прав дітей Зміївської РДА. Також, як вказала позивачка, їй відомо, що відповідачка вживає наркотичні засоби і з приводу цього існують кримінальні провадження. Також, за твердженнями позивачки, відповідачку було засуджено 27.12.2016 року за зберігання концентрату макової соломи за ч. 1 ст. 309 КК України (справа №621/2480/16-к). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] його батьками визначено [PERSON] та [PERSON] (іменем та по батькові сина позивачки були саме [PERSON]). Саме за вказівкою відповідачки, за твердженнями позивачки, такі дані були вказані у свідоцтві про народження мого онука (ст..135 СК України). Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності на підстав і наявних у справі доказів, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомила, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду - не зверталася. Представники третіх осіб: Орджонікідзевського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації в Харківській області у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено наступне: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 22.04.1968 року Слатинською селищною радою Дергачівського району Харківської області, позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 8). [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 9). Згідно довідки Орджонікідзевського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.06.2008 року, в актовому запису №30 від 24.01.2007 року про народження [PERSON], [INFO], відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно вказано вище свідоцтва, батьками малолітнього [PERSON] визначено [PERSON] та [PERSON]. Тобто, документально [PERSON], [INFO] не визначено батьком малолітнього [PERSON] і, таким чином, документально не підтверджено родинні відносини між позивачкою (як бабусі та онука) та [PERSON]. [INFO] син позивачки - [PERSON] - помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER], лікарським свідоцтвом (а. с. 11, 12). Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] підтверджуються даними свідоцтва про його народження серії [NUMBER] та даними свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] між позивачкою та [PERSON] (а. с. 8, 18). [PERSON] належним чином вихованням та здоров'ям сина не цікавиться, участі у вихованні з початку вересня 2017 року та утриманні не приймає. Коли позивачка довідалася, що [PERSON] не відвідує школу, то виявилося, що вчитель вже повідомила про це до сільської ради, а в подальшому цю інформацію було передано до служби по захисту прав дітей Зміївської РДА. Також, як вказала позивачка, відповідачка вживає наркотичні засоби і з приводу цього існують кримінальні провадження. Також її було засуджено 27.12.2016 року за зберігання концентрату макової соломи за ч. 1 ст. 309 КК України (справа №621/2480/16-к) Заперечень від відповідача з цього приводу до суду не надходило. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується актом, що складений депутатом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області 18/.10.2017 року у присутності свідків, з якого вбачається, що дійсно [PERSON] з [PERSON] мешкали разом з початку 2005 року, мають сина [PERSON] (а. с. 13). З фотокарток, що надані нею у якості додатків, вбачається, що їх було виконано у різні періоди часу і на них зображено [PERSON] та [PERSON], в тому числі і в момент, коли дитину [PERSON] забирав з пологового будинку (а.с. 20-22). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 ст. 135 СК України. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно положень, що містяться у науково-практичному коментарі до Сімейного Кодексу України, встановлення факту батьківства провадиться в порядку окремого, а не позовного провадження. Проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатися в порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши надані докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позивачкою підтверджено належними та допустимими доказами ту обставину, що її син [PERSON] з2005 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою у справі [PERSON] і від вказаних відносин у них народився [INFO] син [PERSON]. Саме за вказівкою відповідачки такі дані були вказані у свідоцтві про народження [PERSON] (ст. 135 СК України), де батьками [PERSON] визначено [PERSON] та [PERSON] (іменем та по батькові [PERSON] були саме [PERSON]). Крім того, Геніївській сільській раді Зміївського району Харківської області, на території якої мешкали [PERSON] та [PERSON], відомо про обставини, на які посилається позивачка та підтверджено їх шляхом складання акту депутату 18.10.2017 року у присутності свідків. Відповідачу відзиву на позовну заяву не надала. Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved