Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

18.09.2019 року [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради, [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0690 га за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом померлого [INFO] [PERSON] , як правонаступником [PERSON] , посилаючись на те, що вона, як спадкоємець, набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті її батька - [PERSON] . Вказаний будинок він отримав на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2003 р. від [PERSON] , яка в свою чергу отримала вказаний будинок в порядку спадкування від свого батька [PERSON] . Разом з тим, під час оформлення права на спадщину останньою, оформлено лише право власності на будинок, та не оформлено на земельну ділянку площею 690 кв.м., яка належала померлому [PERSON] , на підставі рішення Виконкому Великорениської селищної ради №14/17 від 13.04. 1993 року, та державного акту на землю. У звязку із чим, в порядку ст. 120, 125 ЗК України, Позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, оскільки воно нерозривно пов`язано із нерухомим майном житловим будинком. Ухвалою від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Родіонова В.Є.. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала згоду на ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачів. В судове засідання відповідачі Миколаївська міська рада та [PERSON] , не з`явилися, про час, дату і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Справа розглянута за відсутності сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 18.07.2019 року, яке отримано в порядку спадкування за заповітом, що підтверджується свідоцтвом про прав на спадщину за заповітом від 18.7.2019року. Об`єкт нерухомого майна складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме : житловий будинок літ. А , загальною площею 39,6кв.м, житловою 25,6 кв.м., літня кухня літ. Е, сарай літ. Д, вбиральня літ. З, огорожі 4,7, споруди 6,1. Вказане нерухоме майно належало батькові [PERSON] - спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2003 року, укладеному з [PERSON] . Договір купівлі-продажу від 09.09.2003 року належним чином зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом №1671456 від 08.10.2003 року. Відповідно до п. 1 умов зазначеного договору, вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 690 кв.м. житлового будинку літ. А , житловою площею 25,6 кв.м., літня кухня літ. Е, сарай літ. Д, вбиральня літ. З, огорожі - 4,7, споруди -6,1. Пунктом 2 умов договору встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2003 року, зареєстрованого Миколаївським бюро технічної інвентаризації, від 08.10.2003 року за реєстровим №378 в книзі 3. У п. 9 договору, зазначено, що нотаріусом роз`ясненно сторонам правові наслідки ст. 120 Земельного кодексу України. Частиною 1 ст. 120 Земельного кодексу України, передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування, тобто право на володіння земельної ділянкою належить особі, яка має на праві власності будівлю та/або споруду. Вказана норма кореспондується із ст. 377 Цивільного кодексу України, яка зазначає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Відповідно до довідки №01-326д від 22.07.2019 року, виданою Управлінням земельних ресурсів ММР, повідомлено що гр. [PERSON] на підставі рішення виконкому Великорениська селищної ради №14/17 від 13.04.1993 року отримав у власність шляхом приватизації земельну ділянку 690 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] . До довідки надано копію державного акту на право власності на землю на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 26.05.1994 №262. Станом на 1993 рік, земельним ділянкам не передбачалось присвоєння кадастрового номеру. У зв`язку з чим відсутній кадастровий номер на ділянку. Отже, до [PERSON] правомірно перейшло право власності на земельну ділянку, яка належала на праві власності [PERSON] по [ADDRESS] . Разм з тим під час укладення договору купівлі-продажу від 09.09.2003 року, [PERSON] , через юридичну необізнаність, не мала оригіналу державного акту на право приватної власності на землю виданого [PERSON] , а тому, договір купівлі продажу земельної ділянки не можливо було укласти. Проте нотаріусом було роз`яснено вимоги ст.120 Земельного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] , до мого батька [PERSON] - [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку розміром 690 кв.м Із змісту ст. 120, 125 ЗК України випливає, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини, передбачене п."г" ч. 1 ст.81 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, що передбачено чч.1 ,2 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 20 правової позиції ВССУ за 2015 рік зазначено, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави що спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Суд приходить до висновку, оскільки земельна ділянка площею 690 кв.м по [ADDRESS] була правомірно отримана [PERSON] , а саме на підставі рішення Виконкому Великорениської селищної ради №14/17 від 13.04. 1993 року, виготовлено технічний паспорт з погодженням меж сусідніх землекористувачів, отримано державний акт на землю, тому правомірно перейшло право власності до [PERSON] , також під час укладення договору купівлі продажу від 09.09.2003 року, до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку, та під час оформлення спадщини після спадкодавця [PERSON] до [PERSON] перейшли усі права, які належали спадкодавцю, однак не були оформлені у відповідності до вимог законодавства Пунктом 1 ч. 3 ст.152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема і шляхом визнання права. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема визнання права власності. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. На підставі викладеного, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved