Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

18 травня 2021 року позивач [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вовчанської міської ради провстановлення юридичного факту належності померлій 15.06.1997 [PERSON] правовстановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0057816, зареєстрованого 11.10.1996 за № 319 на ім`я [PERSON] та визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) уточненим розміром 9,0 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на землях колишнього КСП ім.Фрунзе Вовчанського району Харківської області, без визначення меж в натурі, належну померлій на підставі Сертифікату серія ХР № 0057816, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів за №319, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позов обґрунтований тим, що зазначене право на частку (пай) відповідно до Сертифікату серія ХР № 0057816, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 319, належить бабці позивача -[PERSON] , померлій [INFO] . Після її смерті спадщину фактично прийняв батько позивача - [PERSON] , померлий [INFO] Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за законом відповідно до ст.1258 ЦК України. Єдиним спадкоємцем є позивач - [PERSON] відповідно до ст.,1269 ЦК України, [PERSON] звернулась до Відокремленого підрозділу в м.Люботин Харківської районної державної нотаріальної контори харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, але їй було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), який посвідчує право власності спадкодавця на неї. Відділ у Вовчанському районі ГУ ДГК у Харківській області підтвердив, що [PERSON] належить земельна частка (пай), розміром 9 умовних кадастрових гектари на підставіСертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0057816, зареєстрованого 11.10.1996 за № 319. Крім того, у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0057816 доущена помилка в написанні імені та по-батькові власника внаслідок відхилень при міжмовному перекладі, вказана [PERSON] , а в свідоцтві про смерть - [PERSON] , у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з метою встановлення факту належності правовстановлюючого документу, оскільки від нього залежить виникнення права на спадкування. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 20.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. 02 червня 2021 ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Ворони С.В. про витребування доказів, витребувано у Вовчанського відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію актового запису про реєстрацію шлюбу [PERSON] , актовий запис №19 від 15 грудня 1979 року. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ворона С.В. не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд встановити юридичний факт належності померлій 15.06.1997 [PERSON] правовстановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0057816, зареєстрованого 11.10.1996 за № 319 на ім`я [PERSON] та визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) уточненим розміром 9,0 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на землях колишнього КСП ім.Фрунзе Вовчанського району Харківської області, без визначення меж в натурі, належну померлій на підставі Сертифікату серія ХР № 0057816, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів за №319, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.45). Представник відповідача - Вовчанської міської ради Харківської області Хайло Н.А. в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, завчасно подала через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, просила суд розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.33,46-47). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в судовому порядку встановлено, що відповідно довідки ГУ Держгеокадастру у Харківській області Відділу у Вовчанському районі від 16.10.2020 № 29-20-0.23, 16-911/107-20 на ім`я [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім.Фрунзе зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серія серія ХР № 0057816, виданий на підставі розпорядження голови Вовчанської РДА від 29.07.1996 за № 426, зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 319, розмір земельної частки (паю) 9,0 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.21). Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 18.06.1997, [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). Відповідно довідки, виданою Петропалівською сільською радою Вовчанського району Харківської області від 01.12.2020 № 172, [PERSON] постійно проживала за місцем реєстрації за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с.Ганнопілля, з 1980 року по 15.06.1996 (а.с.32). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 9,0 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території колишнього КСП ім.Фрунзе, без визначення меж в натурі та належить померлій [INFO] [PERSON] на підставі Сертифікату серія ХР № 0057816, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 319. Спадщину фактично прийняв син померлої та батько позивача - [PERSON] (а.с.16,19,20). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 31.03.2010, [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Спадкова справа не відкривалася, заяв про прийняття та/або відмову від спадщини до нотаріуса не надходило (Інформаціна довідка зі Спадкового реєстру № 67390185 від 23.03.2021), а.с.13. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за законом відповідно до ст.1258 ЦК України. Єдиним спадкоємцем є позивач - [PERSON] , яка відповідно до ст.1269 ЦК України, звернулась до Відокремленого підрозділу в м.Люботин Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину. Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Радіоновою Т. від 23.03.2021, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з причин не підтвердження факту родинних стосунків зі спадкодавцем та [PERSON] , яка є власником земельної ділянки (а.с.12). Факт належності [PERSON] документу, що підтверджує право спадкодавця на земельну частку (пай) та факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцями підтверджується наступними документами: - копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданим 10.02.1969, згідно якого [PERSON] , 1914 року народження, призначена пенсія по старості, посвідчення складено російською мовою (а.с.18). - копією свідоцтва про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] , відповідно до якого батьками записано [PERSON] та [PERSON] , складено російською мовою (а.с.16); - копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, відповідно якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.12.1979, прізвище дружини після укладання шлюбу « [PERSON] », складено українською мовою (а.с.17); - актовим записом про реєстрацію шлюбу, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.12.1979, прізвище дружини після укладання шлюбу « [PERSON] » (а.с.43-44); - копією свідоцтва про народження [PERSON] Серія [NUMBER] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.19); - копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.20). Суд зазначає, що розбіжності в записах імені та по-батькові спадкодавця [PERSON] виникли внаслідок неусталеності правил і принципів міжмовного перетворення і зумовлені ситуацією контактного білінгвізму. Таким чином сертифікат на право на земельну частку (пай) серія серія ХР № 0057816, виданий на підставі розпорядження голови Вовчанської РДА від 29.07.1996 за № 426, зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 319, дійсно належить [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 31.03.2010, син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 25.04.1978 (а.с.44). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Так, у судовому порядку, на підставі вище вказаних документів, встановлено факт належності сертифікату на право на земельну частку (пай) серія серія ХР № 0057816, виданого на підставі розпорядження голови Вовчанської РДА від 29.07.1996 за № 426, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 319, [PERSON] . Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Частиною першою ст.524 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною першою ст.549 ЦК УРСР 1963 року закріплено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки після смерті [PERSON] , її син - [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не оформив її, до нього перейшло право на земельну частку (пай), розміром 9,0 умовних кадастрових гектарів, наліжні померлій [PERSON] , що підтверджується дослідженними доказами. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст..1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 22-1 Постанови ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7 зазначено, що відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 2 ст.14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналогічне відображення зазначеної норми закріплено також в ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем Вовчанською міською радою Харківської області не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved