Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] (надалі - «Позивачі») звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - "Відповідач") про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі Свідоцтва про право власності від 07.04.2005 року по 1/5 частці кожного з п`яти членів сім`ї на час приватизації. У звязку із смертю [PERSON] його частку успадковано позивачем [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.2014 року. Відповідачачка не є співвласником квартири, проте будучи одруженою з сином позивачів вселилася до них з двома неповнолітніми дітьми, зареєстрована на проживання 12.07.2018 року. На початку 2019 року відповідачка покинула їх та дітей та виїхала за межі області, з того часу в квартирі не проживає, не несе жодних обовязкув по її утриманню, з ними не спілкується і їм не відоме її місце знаходження. Тому просять суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винисення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач до суду повторно не з`явилася, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, шляхом оголошення на сайті суду. Письмового відношення Відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомила, відзиву на позов до суду не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності від 07 квітня 2005 року позивачам та членам їх сім`ї на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , розмір частки 1/5 (а.с.7,8). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.2014 року, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , 1923 року народження, який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/5 частини квартири [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки копії № 4406 від 12.07.2018 року про реєстрацію місця проживання особи, відповідачка [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с.14). Як зазначено в позові Відповідачка з 2019 року залишила вищезазначене житло та виїхала за межі області. Відповідачка фактично не проживає в житловому приміщенні понад один рік. Як випливає з матеріалів позовної заяви реєстрація Відповідачки у вказаній квартирі, яка являється власністю позивачів порушує їх права як власників квартири, оскільки Відповідачка, будучи зареєстрованою в даній квартирі відмовляється виселетись в добровільному порядку. З матеріалів позовної заяви випливає, що Відповідачка не проживає у спірній квартирі з 2019 року, не утримує її, не сплачує комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, Позивачі звернулися до суду з даним цивільним позовом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить Позивачу на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З позовної заяви вбачається, що Відповідачка не проживає у квартирі [ADDRESS] понад один рік. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачкою, а після остаточного виїзду з даної квартири та встановлення факту не проживання близько 1 року по місцю реєстрації, Відповідачка втратила таке право на користування житлом. При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Отже, враховуючи те, що Відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Як зазначено Позивачами в позовній заяві, квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідачка не проживає у вказаній квартирі з 2019 року, не несе витрат по утриманню квартири, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 383, 386, 391 ЦК України, ст.. 150 ЖК України ,

Outcome: approved