Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

23 червня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] До складу спадщини відповідно до Державного акту серії КВ № 6047098 входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2491 га, яка розташована по [ADDRESS]. Однак, вона не може оформити свої спадкові права, оскільки дані про земельну ділянку відсутні в Національній кадастровій системі. Крім того, площа, зазначена у даному акті, значно менша від дійсної та зазначений кадастровий номер цієї діялянки 3221955100:04:001:0319 не відповідає цій ділянці, тому просить визнати частково недійсним спірний державний акт в частині площі та кадастрового номера та в разі задоволення позову не застосовувати положення ст. 88 ЦПК України. В ході розгляду справи представник позивача за довіреністю збільшила позовні вимоги та просить визнати недійсним Державний акт серії КВ № 047098, виданий 26.01.2004 року, на право власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], площею 0,2491, кадастровий номер якої 3221955100:04:001:0319 для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім»я [PERSON], померлої [INFO] та визнати недійсним рішення Згурівської селищної ради від 27.11.2003 року (восьмої сесії 24 скликання) про надання цієї земельної ділянки [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] Однак позивачка не може прийняти спадщину, так як дані на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2491 га, яка розташована по [ADDRESS], відповідно до Державного акту серії КВ № 6047098 відсутні в Національній кадастровій системі. Крім того, площа, зазначена у даному акті, значно менша від дійсної та зазначений кадастровий номер цієї ділянки 3221955100:04:001:0319 не відповідає цій ділянці. В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи пояснили, що дійсно мають місце порушення при прийнятті рішення відповідачем та відповідно при видачі державного акту. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є спадкоємицею за законом померлої [INFO] [PERSON], прийняла спадщину у встановленому порядку. Інші спадкоємці у встановленому порядку відмовились від прийняття спадщини. Спадкова справа відкрита (а.с.27-57 - копія спадкової справи). Згідно з рішенням Згурівської селищної ради Київської області від 27 листопада 2003 року № 63.7-08-24 "Про затвердження технічної документації з видачі громадянам державних актів на право приватної власності на землю в межах смт. Згурівка та с. Леніна" [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2491 га, яка розташована по [ADDRESS]. Також цим рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на землю [PERSON] на спірну земельну ділянку. На підставі зазначеного рішення позивачці видано Державний акт серії КВ № 047098 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2491 га, кадастровий номер якої - 3221955100:04:001:0319 (а.с.10, 61-79 - копії технічної документації та Державного акту). При прийнятті спірного рішення відповідачем щодо прав на земельну ділянку спадкодавиці та відповідно при видачі державного акту були допущені порушення. Дані про спірну земельну ділянку відсутні в Національній кадастрові системі (а.с.9 - копія інформації відділу Держземагенства). Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне спадкове майно у зв'язку із зазначеним (а.с.8 - відмова). Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, яка регулювала порядок видачі державних актів на право приватної власності на землю, втратила чинність з 23.08.2013 року. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами. Ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що при прийнятті рішення від 27 листопада 2003 року щодо прав на землю [PERSON] та видачі спірного Державного акту були допущені порушення. Іншого способу захисту порушених прав позивачки, окрім обраного нею, на даний час не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: approved