Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову посилався на наступні обставини, [INFO] у віці 69 років померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 2,55 га, розташовану на території Кіровської (нині Трояндівської) сільської ради Комінтернівського (нині Одеського) р-ну Одеської області, кадастровий номер 5122782200:01:002:0322. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту Серія ЯА №288481. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Чеботарьовою О.М., яким заповіла позивачу вищевказану земельну ділянку. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, нотаріус мені відмовив у видачі свідоцтва про права на спадщину, мотивуючи це тим, що заповіт не відповідає вимогам законодавства та рекомендував звернутись до суду із вказаним позовом. Вважав, що зазначена відмова нотаріуса чинить йому перешкоди у оформленні права на спадкове майно, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача: Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву якою не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , та просить розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву якою не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , та просить розглядати справу без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у віці 69 років померла [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя померлій [INFO] [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №288481 від 18 травня 2005 року, належала земельна ділянка площею 2.55 га на території Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122782200:01:002:0322. 28 січня 2004 року [PERSON] заповідала в рівних частинах [PERSON] (спадкоємцем якої є відповідач [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] все майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і все те, що буде їй належати та на що вона за законом матиме право. Крім того 25 лютого 2008 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Чеботарьовою О.М.. Згідно вказаного заповіту [PERSON] заповідала позивачу [PERSON] належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №288481 виданий Комінтернівською державною адміністрацією 18 травня 2005 року. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 08 лютого 2021 року позивач [PERSON] 11 лютого 2021 року звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Листом від 12 лютого 2021 року державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області роз`яснив позивачу неможливість оформлення спадщини у нотаріальному порядку у зв`язку із недоліками заповіту, а саме заповітом від 25 лютого 2008 року за реєстровим №81 [PERSON] заповідала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №288481, тобто документ на спадкове майно, що суперечить ст. 1218 ЦК України. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд виходить з того, що заповітом від 25 лютого 2008 року спадкодавець [PERSON] , внесла зміни до раніше складеного 28 січня 2004 року заповіту виокремивши із загальної спадкової маси земельну ділянку належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №288481 від 18 травня 2005 року. Наявні в заповіті від 25 лютого 2008 року неточності у формулюванні змісту перешкоджають [PERSON] в оформленні спадщини у нотаріальному порядку проте, на переконання суду, не є підставою для позбавлення спадкоємця права на отримання спадщини. Крім того судом приймається до уваги визнання всіма відповідачами позовних вимог [PERSON] оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує прав інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 ЦПК України). У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх "конкуренція", оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: - по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; - по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів. Так, перший заповіт від 28 січня 2004 року стосувався всього спадкового майна, натомість другий заповіт від 25 лютого 2008 року стосується відокремлено лише земельної ділянки площею 2,55 га належної спадкодавцю на підставі визначеного заповітом державного акту серії ЯА №288481 від 18 травня 2005 року. Відповідно до ст.ст.1216-1219 ЦК України спадкування - це перехід майнових і окремих особистих немайнових прав та обов`язків спадкодавця до його спадкоємців; спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Спадкування за заповітом поставлене, серед видів спадкування, на перше місце відповідно до домінанти пріоритетності волі особи. Це закріплено у ст. 1223 ЦК, яка залишає право на спадкування спадкоємцям за законом лише за відсутності заповіту або повного чи часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття (відмови) спадщини спадкоємцем за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємця за заповітом, неохоплення заповітом усієї спадщини. Підстава спадкування як за законом, так і за заповітом не може бути предметом угоди. При спадкуванні за законом порядок і умови переходу прав та обов`язків спадкодавця визначені у ст.ст. 1258-1267 ЦК, зокрема майно спадкодавця поділяється у рівних частках між особами, перерахованими у законі і закликаними до спадкування, у відповідності із установленою черговістю. У випадках, коли підставою до спадкування є заповіт, призначення спадкоємців, розподіл прав і обов`язків між спадкоємцями, залежать виключно від волі заповідача згідно з діючим принципом свободи заповіту. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини, тобто в день смерті особи або в день, з якого вона оголошується померлою. Змістом права на спадкування є певні можливості, якими може скористатися особа, у якої виникло це право. Серед них - право прийняти спадщину, відмовитися від неї взагалі чи на користь іншої особи, не проявляти щодо неї жодного інтересу, тобто не вчиняти ніяких юридично значимих дій щодо прийняття чи відмови від спадщини (ст.ст. 1220, 1268, 1273, 1274 ЦК). Як зазначалося вище, право на спадкування виникає насамперед у спадкоємців за заповітом. В окремих випадках воно може одночасно виникнути й у спадкоємців за законом. Це може мати місце у разі складення заповіту лише щодо частини спадщини або у разі, коли хтось із спадкоємців за заповітом усунений від права на спадкування або відмовився від спадщини чи не прийняв її, якщо йому була визначена заповітом певна частина спадщини. Право на спадкування у спадкоємців за законом може виникнути тільки у разі відсутності цього права у спадкоємців за заповітом. Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Вчинення таких дій не вимагається, якщо спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї (ст.ст. 1268-1270 ЦК). При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин позов слід задовольнити та визнати за позивачем [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку. На підставі наведеного та

Outcome: approved