Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] третя особа Орган опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що [PERSON] та [PERSON] із 30.05.2014 року по 09.02.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Костопільського районного суду Рівненської області . В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Ще до народження доньки подружжя перестало проживати разом, після народження дитини [PERSON] деякий час проявляв інтерес до дитини, зрідка її навідував. Проте після досягнення дитиною одного року відповідач перестав цікавитися донькою і жодного разу її не навідував, не телефонував, не цікавився її розвитком та взагалі втратив будь-який інтерес до дитини. Матеріальним забезпеченням дитини від її народження займається позивачка самостійно. Рішенням Костопільского районного суду Рівненської області у справі № 564/1129/15-ц, яке було змінено постановою Апеляційного суду Рівненської області зі [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/3672/19 розмір стягнутих аліментів збільшено. Оскільки [PERSON] нехтував своїм обов?язком по сплаті аліментів і утворився значний розмір заборгованості, за заявою [PERSON] . Рівненським ВП ГУНП було порушене кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідач, ухиляється від спілкування з донькою, байдуже відноситься не лише до її фізичного стану, а й до емоційного, байдуже ставиться до її майбутнього, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ухиляється від виховання та утримання доньки, ухиляється від її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що в свою чергу негативно впливає на фізичний та емоційний розвиток дитини, як складової виховання; не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та формуванню моральності. Представник позивачки, адвокат Штогрін В.С., подала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та просить задовольнити. Не заперечує протии ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією, СМС повідомленнями та шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади України Рівненського міського суду (http://court.gov.ua/) від 17.05.2021 р., 29.09.2021 р.103.11.2021 р., що є належним повідомленням, в судове засідання не з`явився . З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила представник позивачки . Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради Самолюк І.Р. не заперечила проти задоволення позову та розгляд справи у її відсутність. Висновок ООП від 25.08.2021 р. № 08-1533 підтримує. Ухвалою суду від 25.03.2021 р. відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 29.09.2021 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд позову по суті у судовому засіданні з викликом учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 30.05.2014 року по 09.02.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Костопільського районного суду Рівненської області у справі № 564/2879/15-ц. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 35, зареєстрований виконавчим комітетом Малолюбашівської сільської ради Костопільського району Рівненської області є [PERSON] та [PERSON] . З оглянутого свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON] 26.04.2016 р. змінила прізвище на " [PERSON] ", згідно актового запису № 13, зареєстрованого відділом ДРАЦС Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області. Із матеріалів справи вбачається, що матеріальним забезпеченням дитини від її народження займається позивачка самостійно. Рішенням Костопільского районного суду Рівненської області у справі № 564/1129/15-ц, яке було змінено постановою Апеляційного суду Рівненської області зі [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/3672/19 розмір стягнутих аліментів збільшено. Оскільки [PERSON] нехтував своїм обов?язком по сплаті аліментів і утворився значний розмір заборгованості, за заявою [PERSON] Рівненським ВП ГУНП було порушене кримінальне провадження № 12020185010001142 за ч. 1 ст. 164 КК України. Із Довідки ЗДО (ясла-садок) № 06 від 09.03.2020 року вбачається, що [PERSON] доньку [PERSON] , в дитячому садку не відвідував, не був присутнім на батьківських зборах, з вихователями не спілкувався. Із Довідки Рівненської ЗОШ № 11 РМР № 63 від 10.03.2021 року вбачається, що за час навчання дитини у 1-му класі, батько, [PERSON] , збори батьків не відвідував, з класним керівником не спілкувався, навчанням дитини не цікавився. Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-1533 від 25.08.2021 року вбачається, що дитина, [PERSON] , батьком вважає цивільного чоловіка своєї матері, [PERSON] , з яким вони проживають однією сім?єю вже понад п?ять років, у даній сім?ї дитині створені належні та комфортні умови для проживання та повноцінного, різностороннього розвмтку, свого батька [PERSON] при спілкуванні вона не згадувала. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки, [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що [PERSON] цікавиться здоров`ям, умовами проживання, та навчанням доньки, судом не встановлено. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав», ухиленнябатьківвідвиконаннясвоїхобов`язківмаємісце, коли вони не піклуються про фізичний і духовнийрозвитокдитини, їїнавчання, підготовку до самостійногожиття, зокрема: не забезпечуютьнеобхідногохарчування, медичного догляду, лікуваннядитини, що негативно впливає на йогофізичнийрозвиток як складовувиховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаютьдитині доступу до культурних та іншихдуховнихцінностей; не сприяютьзасвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляютьінтересу до йоговнутрішньогосвіту; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначеніфактори, як коженокремо, так і в сукупності, можнарозцінювати як ухиленнявідвихованнядітейлише за умовивинноїповедінкибатьків, свідомогонехтування ними своїмиобов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батькоможуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вінухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 1,2 ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежновід того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова уваг априділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частина 1 стаття 9 «Конвенції про права дитини» визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійногожиття, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїй постанові в справі № 643/1090/17 від 3 липня 2019 року стверджує, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ст.18 «Конвенції про права дитини», батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , [INFO] , що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов про позбавленнябатьківських прав підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного, ч.5 ст.164,166, 180-184,191 СК України

Outcome: approved