Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом про визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, що є спільною власністю, до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим що, він є власником ? частки домоволодіння та земельної ділянки по вулиці Данила Галицького, 149. ? частина вказаного вище домоволодіння належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом його тітці [PERSON]. Зазначає, що згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 16.02.2017 року, домоволодіння складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу сараю, вбиральні душу, водопроводу, воріт та огорожі. Будинок складається з чотирьох житлових кімнат - площею 4,9 кв.м.; 5,8 кв.м; 5,5 кв.м; 14,0 кв.м, а також допоміжних приміщень коридор 6,6 кв.м., передпокій 13,8 кв.м., кухні 7,7 кв.м, тамбуру 1,5 кв.м. Загальна площа будинку складає 59,9 кв.м., житлова площа 30,3 кв.м. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 1414100000:01:014:1939. Вказує на те, що дане домоволодіння є його єдиним житлом. Після розлучення з колишньою дружиною він залишив свою частку квартири по вул. Новосодівській в місті Словянську своїм дітям. Звертає увагу суду на те, що у березні 2016 року він одружився з [PERSON]. На цей час вони очікують дитину і йому необхідно привести успадковане домоволодіння у житловий стан. На цей час будинок не має опалення, його потрібно відновити, також будинок потребує ремонту. Зазначає, що домовитися з відповідачкою щодо порядку користування будинком він не має можливості, остання готова йому продати свою частку, але враховуючи, що вартість всього будинку згідно оцінки становить 2 тис. дол. США, відповідачка вимагає за свою половину 5 тис. доларів. Вказані обставини вказують та те, що з відповідачкою він перебуває у неприязних відносинах, він був змушений звернутися до суду з дійсним позовом. З огляду на викладене просив суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування домоволодінням № 149 та земельною ділянкою кадастровий номер 1414100000:01:014:1939, площею 0,1000 га по вулиці Данила Галицького (Смольна) в м. Словянськ. У користування позивача [PERSON] виділити наступні кімнати 1-5, площею - 5,5 кв.м, 1-6 площею 14,0 кв.м., 1-7, площею 7,7 кв.м., вбиральню, душ Літера И, літню кухню літера Б загальною площею 31,43 кв.м., з відповідною часткою земельної ділянки площею 0,500 га. У користуванні відповідачки виділити кімнати 1-4 площею 5,8 кв.м., 1-2 площею 13,8 кв.м, 1-1 площею 6,6 кв.м., 1 площею 1,5 кв.м. загальна площа 27.7 кв.м., гараж - сарай - літера З, погріб літера Г загальною площею 32,35 кв.м., з відповідною часткою земельної ділянки площею 0,500 га. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] була повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилась, суд зі згоди позивача вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ? частина житлового будинку № 149 з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами розташованого у м. Словянську по вул.. Данила Галицького (колишня Смольна) належить позивачу [PERSON]М.( а.с. 27), вказане також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 45142808, виданого Першою Словянською державною нотаріальною конторою.(а. с. 28-29) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2016 року, свідоцтво про право на спадщину на ? частку майна, а саме земельної ділянки, розташованої : Донецька область, м. Словянськ, вул. Данила Галицького (колишня Смольна),149, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ДН 004182, виданого Словянською міською радою народних депутатів від 10.12.1997 року № 500/1, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 4182 - належить [PERSON] (а. с. 18) ? частина вищевказаного майна, а саме домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по вул. Данила Галицького, 149 м. Словянська Донецької області також належить відповідачу по справі [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна. (а. с. 6-7) Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 16.02.2017 року домоволодіння складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гараж сараю, вбиральні душу, водопроводу, воріт та огорожі. Будинок складається з чотирьох житлових кімнат - площею 4,9 кв.м., 5,8 кв.м; 5,5 кв.м; 14,0 кв.м, а також допоміжних приміщень коридор 6,6 кв.м., передпокій 13,8 кв.м., кухні 7,7 кв.м, тамбуру 1,5 кв.м. Загальна площа будинку складає 59,9 кв.м., житлова площа 30,3 кв.м. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 1414100000:01:014:1939. (а. с. 8-11) Відповідно до звіту про оцінку майна від 16.03.2017 року, вартість земельної ділянки, розташованої по вул. Данила Галицького, 149 м. Словянська Донецької області кадастровий номер: 1414100000:01:014:1939 без ПДФ, складає 29\~270 грн., а ? частки вказаної ділянки вартість складає 14 635 грн. (а. с. 12) Зі звіту про оцінку майна від 18.03.2017 року вбачається, що вартість житлового будинку, розташованого по вул. Данила Галицького, 149 м. Словянська Донецької області складає 45\~927 грн., вартість ? частини вказаного житлового будинку складає 22 \~963 грн. 50 коп. (а. с. 13) Також в судовому засіданні було досліджено план будинку, на якому вказані кімнати для користування їх відповідачем та позивачем, а також схема користування земельною ділянкою позивачем та відповідачем. (а. с. 16,17) Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1\~ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обовязковою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це\~\~позовом\~\~встановити\~\~порядок\~\~користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Згідно\~ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір"я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Оскільки в процесі користування земельною ділянкою у сторін виникають непорозуміння, суд вважає за необхідне вирішити питання визначення порядку користування цією земельною ділянкою. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що заявлений [PERSON] позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved