Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

3 листопада 2016 року [PERSON], який представляє інтереси [PERSON], звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що належало його батькові [PERSON], який помер [INFO] в с. Вила Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) площею 2,16 умовних кадастрових гектара, що знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області і виділена із земель КСП «Антонівське» с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 12 лютого 1997 року за № 583, яке було прийнято [PERSON], як спадкове майно після смерті його баби [PERSON], яка померла [INFO], по спадковій трансмісії. Позов обгрунтовано наступним. [INFO] померла баба батька позивача [PERSON], яка за життя все своє майно заповіла своєму внуку-батькові позивача-[PERSON]. [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 405/2001. Батько позивача отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, однак право на земельну частку (пай) не оформив; спадкова справа була закрита 22 липня 2005 року. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Представник позивача зазначає, що на час смерті батька позивача, останній був розлучений. Сам позивач на час смерті батька був малолітнім, тому відповідно до законодавства спадщину фактично прийняв. Як виявилося, спадкодавець [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай), однак оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] був втрачено. Батько позивача спадщину прийняв після смерті своєї баби, однак не встиг її до кінця до оформити, оскільки помер. Представник позивача вважає, що в даному випадку має місце спадкова трансмісія. Окрім того, представник позивача вказує, що позивач виявив бажання оформити спадкові права на земельну частку (пай), тому звернувся до нотаріуса, однак йому нотаріусом було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб набула права власності на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 12 лютого 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів за № 583, однак оригінал сертифікату спадкодавцем був втрачений ще за життя. Згідно з п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частику (пай), не передбачена. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак голова Антонівської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяви інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с.Вила Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.17). Згідно довідки виконкому Антонівської сільської ради, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю), що розташована на території Антонівської сільської ради, майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 2425 грн.; спадкоємцями за законом залишилися діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх, згідно яких [PERSON] значиться їхнім батьком (а.с.14, 16). Як вбачається із матеріалів справи, на ім'я [PERSON] 15 вересня 2000 року у Антонівській сільській раді [PERSON] склала заповіт, яким все своє мано, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона має право за законом (а.с.32). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2005 року, [PERSON] успадкував майно після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.33). Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не міг оформити права на спадщину, що складається із земельної частки (паю), оскільки спадкодавцем [PERSON] було втрачено оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Згідно узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт або сертифікат на земельну частку (пай) на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимоги закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, згідно яких відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частику (пай), не передбачена. Витягом з протоколу № 2 зборів уповноважених КСП «Антонівське» с.Антонівка від 15 лютого 1995 року, рішенням Антонівської сільської ради від 3 лютого 1997 року № 20, списком пенсіонерів КСП «Антонівське» с.Антонівка на паювання землі підтверджується, що [PERSON] буда виділена земельна частка (пай) (а.с.10-13). Відповідно ст.. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.. 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку успадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до с. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст..ст. 1217, 1218 ЦК України та ст.. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Отже, спадкодавець [PERSON] у визначених законом спосіб набула права власності на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 12 лютого 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів за № 583, однак ще за життя спадкодавцем даний сертифікат було втрачено. Відповідно до вимог ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно доч.4 ст.. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом встановлено, що син спадкодавця [PERSON]-[PERSON] на час смерті батька був малолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про його народження, тому вважається таким, що спадщину фактично прийняв. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця (а.с.15). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я батька. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], заведена на підставі заяви [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок (а.с. 30-33). Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], заведена на підставі заяви [PERSON] (а.с.37). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, позивач [PERSON] набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті його батька належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, інший спадкоємці не претендує на спадкове майно, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved