Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

25 січня 2019року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Позивач вказує, що він є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] , який він придбав у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2018року. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , [INFO] , який був вселений у будинок зі згоди колишнього власника [PERSON] . Позивач вказує, що реєстрація у належному йому будинку відповідача, який не є членом його сім`ї, порушує його право на власності, оскільки заважає у повній мірі використовувати об?єкт права власності. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у загальному порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи видно, що позивач з 14.12.2018року [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу посвідченим 14.12.2018року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. та витягом №149556312 від 14.12.2018року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У вищевказаному будинку, попереднім власником 15.07.2010року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №98 від 05.02.2019року. З часу придбання позивачем вищевказаного житлового будинку відповідач у ньому не проживає. З наведеного видно, що відповідач зареєстрований, але фактично не проживає у будинку за адресою [ADDRESS] , щонайменше з 14.12.2018року, наслідком чого є створення позивачу перешкод у користуванні належним йому будинком. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Тобто право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 постанові ВС від 29.01.2018 року у справі № 766/1955/16-ц. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договір найму на проживання у зазначеному вище житловому приміщенні не укладався, а відповідач залишаючись зареєстрованим у будинку за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , є сторонньою для нього особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власників. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З урахуванням викладеного вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved