Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 20 березня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 січня 1996 року. Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають трьох дітей повнолітню - [PERSON], [INFO] та неповнолітніх - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя через, що виникають постійні непорозуміння та сварки, що негативно впливає на здоров'я позивача. На час розгляду справи сторони разом не проживають більше п'яти місяців Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів та підстав викладених у позовній заяві, просила шлюб розірвати. Відповідач проти позову заперечував на розлучення був не згодний. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що сторони разом не проживають близько 5 місяців, спільного господарства, спільного побуту та спільного бюджету не ведуть. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1996 року. Зазначені обставини, що встановлені судом, підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають трьох дітей: повнолітню [PERSON] та неповнолітніх дочок - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Вказані обставини, що встановлені судом, підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 6, 7). Неповнолітні дочки подружжя проживають разом із позивачем та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали непорозуміння та сварки між подружжям, внаслідок чого позивач та відповідач перестали проживати однією сім'єю, підтримувати шлюбні стосунки. Судом встановлено, що розлад в сім'ї носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, оскільки відносини, які склалися між подружжям негативно впливають на її здоров'я. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved