Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [INFO], в якому просить постановити рішення про виселення відповідача з належного йому житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння за № 217 від 10.12.1988 р. він є власником згаданого житлового будинку. В житловому будинку на прохання його дочки - [PERSON] був зареєстрований її чоловік [PERSON]. 01.10.2010 р. рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області був розірваний шлюб між дочкою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON], який був зареєстрований в 1989 р. З часу одруження відповідач проявляв неповагу до своєї дружини сім'ї, батьків дружини. Відповідач зловживав спритним, внаслідок чого виникали сварки, приниження дружини, нанесення побоїв, нищення майна та будинку. Заради онуків позивач та члени сім'ї терпіли зневаги, образи, знущання і надіялись, що відповідач змінить ставлення до сім'ї та батьків дружини. З приводу неправомірної поведінки відповідача позивач звертався до виконкому Рашківської сільської ради, однак відповідач на той час переходив проживати до свої батьків. Весною 2010 р. відповідач вчинив черговий «погром», побив свою дружину, дітей, копав позивача. Після чого, з метою уникнення відповідальності, відповідач перейшов проживати в с. Вербівці, де жив з іншою дружиною. З позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] до суду звертався [PERSON]. Перед розірванням шлюбу відповідач у відсутності позивача, його дочки та інших членів сім'ї, забрав спільно нажиті речі: легковий автомобіль, скутер, причіп до автомобіля, холодильник, ДВД, пральну машинку, електронасос для перекачування води, дробілку (млин) для мелення зерна, телефон, два телевізори, електрозварку, електроболгарку, електродрель, супутникову антену, тачки, стіл, чотири крісла, посуд, два вазони. Надіючись на те, що відповідач створив нову сім'ю, добровільно випишеться з господарства позивач, позивач не звертався до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання у житловому будинку, що належить [PERSON]. Проте, в квітні 2012 р. [PERSON] самовільно, без згоди позивача та членів його сім'ї, поселився в одній із кімнат будинку позивача, заявляючи, що він в даному господарстві прописаний і нікуди звідси не піде, вчинив сварку, ображав і принижував позивача, погрожував розправою та підпалом житлового будинку. Перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння 27.05.2012 р. він обзивав свою дочку [PERSON] нецензурними словами, в зв'язку з чим вона зверталась в Городенківський РВ УМВС. Черговий конфлікт відповідач вчинив вдома 21.06.2012 р., ображав та принижував всіх, розбив скло в міжкімнатних дверях і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню житлового господарства, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння систематично нищить будинок та майно, яке йому не належить. За вчинення насильства в сім'ї відповідач притягувався до адміністративної відповідальності і з 11.06.2012 р. перебуває на профілактичному обліку. 09.03.2013 р. відповідач вчинив конфлікт з позивачем, обзивав та ображав нецензурними словами, наносив йому удари ногами. Крім того, відповідач вчиняв конфлікти в будинку позивача 26.03.2013, 28.03.2013 р.: вчиняв насильство щодо своєї бувшої дружини, наносив їй та позивачу побої, внаслідок чого вони були вимушені ночувати в сусідів. 29.03.2013 р. відповідач притягувався до адміністративної відповідальності. Повернувшись наприкінці грудня 2013 р. перед різдвяними святами з м. Калінінград Російської Федерації, відповідач запевнив позивача, що не буде випивати, після чого протягом двох місяців поводив себе нормально. В березні 2014 р. знов почав випивати, вчиняв сварки, бійки побив бувшу дружину та свою дочку. За їх зверненням до Городенківського РВ УМВС, відповідача попереджували і притягували до адміністративної відповідальності. На великодні свята 18.04.-20.04.2014 р. відповідач в черговий раз вчинив погром в будинку позивача, ображав, принижував всю сім'ю, стукав у двері, ламав їх, поламав крісла, погрожував розправою своєму синові, тому вони звертались до Городенківського РВ УМВС Відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає в позові, що він є літнім чоловіком, має хворе серце, постійні хвилювання, які він переживає з вини відповідача, негативно відбиваються на його здоров'ї. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг. Добровільно виселитися з належного позивачеві будинку відповідач не бажає, що порушує права позивача, як власника житла. Поведінка відповідача робить неможливим і нестерпним проживання позивача, членів його сім'ї. Позивач просить виселити відповідача, покликаючись на ст.ст. 9,116, 157 ЖК України. В судове засідання позивач не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та зазначив, що згідний на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням відповідно до ст. 224 ЦПК України заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи,приходить до наступного. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 та ст. 391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ст. 116 ЖК України визначено - якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], що стверджено свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння від 10.12.1988 р., виданим на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради №134 від 13 липня 1988 р. Крім позивача, в будинку зареєстровані його дружина [PERSON], дочка [PERSON], внуки [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Останній був чоловіком дочки позивача. За позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб розірваний, що стверджено Рішенням Городенківського районного суду по справі № 2-450/2010р. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в будинку позивачки. В судовому засіданні знайшли підтвердження посилання позивача на те, що відповідач, приходячи додому в нетверезому стані, вчиняє скандали, обзиває позивача, його дочку нецензурними словами, в присутності дітей. Зазначене стверджено Протоколами про адмінправопорушення: серії ІВ № 00007259 від 18.04.2014 р., серії ІВ № 00007278 від 24.04.2014 р. З виданої 24.04.2014 р. Рашківським сільським головою характеристики на [PERSON] встановлено, що він схильний до вчинення сімейних конфліктів в стані алкогольного сп'яніння, за що мав неодноразові приводи в міліцію, на зауваження правоохоронних органів та сільського голови не реагує. До виконкому сільської ради від родичів неодноразово поступали скарги на поведінку [PERSON] Відповідно до ст.116 ч.1 ЖК України виселенню підлягають особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 р. за № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Про те, що відповідач систематично порушував правила співжиття свідчить відповідь Городенківського РВ УМВС № 8/2830 від 27.03.2013 р., з якої слідує, що відповідач з 11.06.2012 р. перебуває на профілактичному обліку в Городенкяіівському РВ УМВС, як особа, що вчиняє насильство в сім'ї. Постановами Городенківського районного суду: від 22.06.2012р. по справі № 905/2012/2012, від 22.06.2012р. по справі № 905/2013/2012, від 18.04.2014р. по справі № 342/529/14, від 24.04.2014р. по справі № 342/539/14, від 24.04.2014р. по справі № 342/540/14 стверджено, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КупАП. Виселитися з будинку в добровільному порядку відповідач не бажає, що порушує права позивача, як власника житлового будинку. За таких обставин суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому позовні вимоги про виселення відповідача,який робить неможливим для інших осіб проживання разом з ним, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися, користуватися і володіти своїм будинком. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 9,116 Житлового Кодексу України, ст.ст. 16, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved