Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

25 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи в особі Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи та просив визнати протиправним та скасувати наказ №10-Ос від 25 лютого 2016 року Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про його звільнення з посади завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів року Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; поновити його на посаді завідувача цього відділу; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. 25 травня 2016 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати протиправним та скасувати наказ №35-Ос від 23 травня 2016 року. 02 червня 2016 року позивач надав уточнену позовну заяву та просив суд визнати протиправним та скасувати наказ № 10-Ос від 25 лютого 2016 року Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про його звільнення з посади завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертиз; визнати протиправним та скасувати наказ № 35-Ос від 23 травня 2016 року Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про внесення змін до наказу № 10-Ос від 25 лютого 2016 року; поновити його на посаді завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; стягнути з Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 29253 грн. 23 коп.. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до наказу № 2-ОС від 31 грудня 2014 року він був призначений на посаду завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі за текстом ХФ ДНДІЛДВСЕ).1 березня 2016 року він отримав лист ХФ ДНДІЛДВСЕ за вих. № 79 від 26 лютого 2016 року, яким його було повідомлено про звільнення з посади 25 лютого 2016 року відповідно до наказу № 10-Ос від 25 лютого 2016 року та необхідність прибути до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Зазначений наказ про звільнення та трудову книжку він отримав 22 березня 2016 року. Із наказом № 10-Ос від 25 лютого 2016 року ХФ ДНДІЛДВСЕ, на підставі якого його було звільнено з посади завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, він не згодний, вважає його протиправним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства України, таким що порушує його права . Відповідно до оскаржуваного наказу № 10-Ос від 25 лютого 2016 року ХФ ДНДІЛДВСЕ його було звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Таким чином, трудове законодавство не тільки визначає підстави для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є, передбачена ч. 3 ст. 40 КЗпП України, заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Вказана вище імперативна норма права, яка встановлює пряму заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, була грубо порушена під час винесення оскаржуваного наказу про звільнення його з посади, оскільки з 25 лютого 2016 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЦ № 564807. Враховуючи, що його було звільнено з посади в період тимчасової непрацездатності, наказ № 10-Ос від 25 лютого 2016 року ХФ ДНДІЛДВСЕ був винесений із порушенням встановленого порядку, а отже є незаконним, таким, що порушує його права і має бути скасований. Крім того, що оскаржуваний наказ №10-Ос від 25 лютого 2016 року був прийнятий з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, також зазначений наказ є незаконним з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 п. 22 Положення про Харківський філіал Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, затвердженого наказом Державної ветеринарної та фіто-санітарної служби України від 20 жовтня 2014 року, завідувачі відділів - лікарі ветеринарної медицини, які є державними інспекторами ветеринарної медицини, а також головний бухгалтер призначаються на посаду і звільняються з посади директором Філіалу за погодженням з директором інституту. Інші працівники Філіалу та їх структурних підрозділів призначаються на посаду і звільняються з посад відповідно до чинного законодавства. Оскільки він займав посаду завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, отже звільнення його з посади було можливим лише за погодженням з директором інституту. Однак, як вбачається з наданого відповідачем до суду копії листа Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи № 198 від 16.02.2016 року, в якому міститься згода на його звільнення з посади, даний лист підписаний заступником директора, а не директором інституту. Таким чином згоди на моє звільнення директором ДНДІЛДВСЕ не надавалося, чим порушено встановлений положенням про філію порядок звільнення його з посади, а отже його звільнення є незаконним. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. В порушення наведеної норми закону письмові пояснення щодо порушень трудової дисципліни, які я начебто я допустив, від мене ніхто не намагався отримати. Викладена в оскаржуваному наказі №10-Ос від 25.02.2016 року інформація про те, що він відмовився від надання письмових пояснень про що складено акт, не відповідає дійсності та є неправдивою. Із наданих до суду відповідачем копій документів видно, що подання про його звільнення датоване 12 лютого 2016 року. Отже, враховуючи вимоги ст. 149 КЗпП України його пояснення щодо порушень трудової дисципліни або ж акт про відмову від надання таких пояснень мали би також датуватись не пізніше ніж 12 лютого 2016 року. Однак, акту про начебто його відмову від надання пояснень щодо порушень трудової дисципліни в матеріалах справи не міститься, відповідачем такий акт не складався. Натомість в матеріалах справи міститься копія акту складеного, як виходить з його змісту, 25.02.2016 року о 10 год. 40 хв., в якому зазначено, що він відмовився від надання пояснень щодо наказу №10-Ос від 25.02.2016 року про моє звільнення, а не пояснень про порушення трудової дисципліни. Отже такий акт не є підтвердженням того, що він відмовився від надання пояснень щодо начебто допущених мною порушень. Крім того, відповідачем до суду надана копія службової записки від 25.02.2015 року завідувача сектору кадрової роботи [PERSON]., відповідно до якої наказ № 10-Ос від 25.02.2016 року про звільнення його з роботи був доведений йому на виробничий нараді о 9-00 год. Враховуючи, що в самому наказі № 10-Ос від 25.02.2016 року, який оголошений йому о 9-00 год. міститься інформація про відмову від надання мною пояснень про що складений акт, при цьому сам акт складений тільки о 10 год. 40 хв., то такі обставини підтверджують те, що документи, які надані до суду відповідачем, зокрема, акт від 25.02.2016 року складений о 10 год. 40 хв. та наказ № 10-Ос від 25.02.2016 року, в якому викладена недостовірна інформація, - є сфальсифікованими, а отже є незаконними. Окрім викладених вище порушень процедури застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення,т позивач вважає, що звільнення його з роботи є незаконним, оскільки порушень трудової дисципліни, які викладені в наказі № 10-Ос від 25.02.2016 року він не допускав, і зазначений наказ прийнятий безпідставно. Викладені в п.п. 1-7 мотивувальної частини наказу начебто порушення трудової дисципліни, які на думку відповідача свідчать про невиконання покладених на нього трудових обов'язків, взагалі не є порушеннями. Щодо розходження по датах (акт відбору зразків зареєстровано однією датою, видано в роботу відділів іншою датою - від одного до п'яти днів) про що вказано в п. 1 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року слід зазначити наступне. По-перше, в наказі не конкретизовано яке саме порушення він начебто допустив: в наказі відсутня інформація які конкретно розходження в датах відповідають конкретним програмним ідентифікаторам. По-друге, розходження між датою акту відбору зразків та датою надходження зразків до ХФ ДНДІЛДВСЕ, не є порушеннями взагалі. Такі розходження в датах можуть виникати в тому випадку, коли замовники послуг звертаються до ХФ ДНДІЛДВСЕ не в день відбору зразків та складення відповідного акту, а пізніше. Строки надання зразків на дослідження після їх відбору та складення акту не унормовані. Крім того однозначно такі розбіжності виникають у випадках надходження зразків до ХФ ДНДІЛДВСЕ поштою, в тому разі, коли замовник не може надати зразки самостійно безпосередньо до ХФ ДНДІЛДВСЕ.По-третє, в наказі про звільнення не зазначено, вимоги яких саме нормативно-правових чи розпорядчих актів відповідача ним не дотримані чи порушені. Отже будь-яких порушень трудової дисципліни в даному випадку ним не допускалося. Щодо порушень, викладених в п. 2 та 3 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року (видача проб у програмному забезпеченні щодо реєстрації зразків «ВетСанЕксп» зареєстрований один час (дата), у відділи фактично передається пізніше) позивач зазначає наступне . Порядок приймання, ідентифікації, реєстрації зразків, передачі у відділи лабораторії, оформлення звітів, експертних висновків врегульовано наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України № 141 від 12.09.2011 року, яким затверджені Методичні вказівки з приймання, ідентифікації, реєстрації зразків, передачі у відділи лабораторії, оформлення звітів, експертних висновків у відповідності до ISO/IEC 17025 (надалі Методичні вказівки). Жодною нормою вказаних Методичних вказівок, будь-яких інших нормативно-правових актів чи розпорядчих документів відповідача не визначений строк (час), протягом якого прийняті від замовників та зареєстровані в програмному забезпеченні та/або в журналі реєстрації зразків зразки повинні бути передані до відділів, в яких проводяться відповідні дослідження. Також жодною нормою вказаних Методичних вказівок, будь-яких інших нормативно-правових чи розпорядчих документів відповідача не встановлено обов'язку спеціаліста відділу приймання та реєстрації зразків передавати зразки до відділів, які проводять відповідні дослідження. Пункт. 9.2 вказаних Методичних вказівок встановлено порядок отримання зразків із відділу реєстрації зразків. Встановлено, що завідувач відділу, лабораторії (сектору), в який направляється зразок, доручає своєму спеціалісту відділу, лабораторії (сектору) отримати зразок у відділі приймання та реєстрації зразків разом із «Супровідною» для кожного ідентифікованого зразку. У випадку використання спеціалізованого програмного забезпечення, завідувач відділом повинен оперативно отримувати інформацію про наявність зразків для дослідження відразу після їх реєстрації у програмному забезпеченні. Таким чином унормовано обов'язок завідувача відділу, в якому буде проводитися дослідження, оперативно отримувати інформацію про зареєстровані зразки відразу після їх реєстрації та доручати підлеглим йому спеціалістам отримувати такі зразки у відділі реєстрації. Будь-якого обов'язку завідувача відділу приймання та реєстрації зразків чи спеціалістів такого відділу оперативно передавати зразки до відділів, що проводять дослідження, не встановлено. Таким чином ані він, ані працівники його відділу в цій частині будь-яких порушень не допускали. Крім того, п. 9.3. Методичних вказівок встановлено, що після отримання завдань, які вказані у «Супровідній», завідувачі відділів (секторів) проводять реєстрацію зразків продукції в «Журналі реєстрації зразків у відділі (секторі)». Такий журнал ведеться як в електронній так і паперовій формі безпосередньо у відділі, в якому проводяться дослідження. Таким чином будь-які невідповідності між датою та/або часом реєстрації зразка з датою та/або його реєстрацією у відділі, який буде проводити дослідження, цілком залежить від добросовісного виконання обов'язків завідувачами таких відділів та підлеглими їм спеціалістами. Ані він, ані спеціалісти відділу, завідувачем якого він був, не контролюють та не можуть контролювати фактичне отримання та факт реєстрації у конкретному відділі прийнятих зразків. Обов'язки спеціаліста відділу приймання та реєстрації вважаються виконаними з моменту реєстрації зразка в програмному забезпеченні та/або в паперовому журналі реєстрації. Надалі виникають обов'язки працівників відділів, в яких буде проводитись дослідження - прийти та отримати зразки та супровідні документи для досліджень, а повернувшись до свого відділу, зареєструвати отримані зразки у журналі реєстрації зразків свого відділу і приступити до дослідження. Таким чином в оскаржуваному наказі № 10-Ос від 25.02.2016 року про його звільнення зазначено про начебто порушення його обов'язків, які в дійсності на нього не покладені, а відповідно він не може бути притягнутий до відповідальності за порушення обов'язків, які покладаються на працівників інших відділів. Щодо порушення, викладеного в п. 4 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року (відсутність реєстрації в бактеріологічному відділі у програмному забезпеченні по програмному ідентифікатору № 000169 е/16) позивач зазначає наступне. За даним програмним ідентифікатором дослідження зразків в бактеріологічному відділі взагалі не проводилося. Це було викликано тим, що супровідна, яка формується програмним забезпеченням та в якій виконавцем дослідження був зазначений бактеріологічний відділ, була сформована помилково. Одразу після виявлення мною помилки, яка була допущена спеціалістом відділу, реєстрація зразка в програмному забезпеченні з визначенням виконавців дослідження була виправлена, зазначення виконавцем дослідження бактеріологічного відділу - анульоване. Отже, оскільки дослідження зразків бактеріологічним відділом за даним програмним ідентифікатором не проводилося, такі зразки до відділу не передавалися, відповідно і відсутня реєстрація зразків в цьому відділі. Порушень в даному випадку допущено не було. Виправлення виявлених помилок не заборонено і таке виправлення допускається, оскільки в програмному забезпеченні передбачена функціональна можливість видалення реєстрації, після чого формується новий запис з таким же програмним ідентифікатором. Щодо порушень, викладених в п. 4.1 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року позивач зазначає наступне. Як порушення зазначено, що зразок з програмним ідентифікатором 000100 е/16 згідно з програмним забезпеченням надійшов у роботу у відділ 18.01.2016 року, а фактично надійшов 15.01.2016 року. Так само зразок з програмним ідентифікатором 000196 п/16 згідно з програмним забезпеченням надійшов у роботу у відділ 28.01.2016 року, а фактично надійшов 29.01.2016 року . Така невідповідність в датах вказує на неналежне виконання обов'язків завідувачем відділу, в якому проводилося дослідження, щодо реєстрації у Журналі реєстрації зразків у відділі (секторі) зразка, отриманого у відділі приймання та реєстрації, про що вказувалося вище. Відділ приймання та реєстрації зразків не відповідає за реєстрацію зразка безпосередньо у відділі, в якому проводиться дослідження. Таким чином будь-яких порушень з його боку в даному випадку допущено не було. Щодо порушень, викладених в п. 5 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року позивач зазначає наступне. Як порушення вказується, про те, що 10.02.2016 року завідувачем радіологічного відділу [PERSON] у присутності заступника директора - завідувача імунологічного відділу [PERSON] та працівників відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів начебто було виявлено зразки, які знаходилися у відділі без відповідної реєстрації та з порушенням умов п.п. 3.2., 3.3. Договору «Про надання платних послуг» контрагентами. В даному випадку взагалі не конкретизовано, які саме зразки були виявлені, та з яких підстав особи, які начебто їх виявили, дійшли висновку, що такі зразки знаходяться у відділі без реєстрації. Також в наказі не зазначено, в чому саме полягало порушення п.п. 3.2., 3.3. Договору «Про надання платних послуг». Крім того, сам факт начебто виявлення таких зразків нічим не підтверджується. Будь-яких актів щодо цього учасниками комісії, яка начебто проводила перевірку відділу з 09.02.2016 року по 12.02.2016 року, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не складалося. Якщо б такий акт складався, то я обов'язково мав би в ньому розписатися, оскільки являвся працівником відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів, в присутності якого начебто було виявлено незареєстровані зразки. Крім того не зрозуміло з яких мотивів та підстав виявленням зразків займався завідувач радіологічного відділу [PERSON], який не був включений до комісії по перевірці відділу, завідувачем якого він був. Наведені обставини беззаперечно вказують на необ'єктивність та упередженість перевірки відділу, яка начебто проводилося та фальсифікації акту перевірки від 12.02.2016 року. Вбачається, що учасники комісії по перевірці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підписали даний акт не вчиняючи будь-яких перевірочних дій. З аналізу акту від12.02.2016 року та наказу про його звільнення видається, що, які начебто виявлення незареєстрованих зразків, було здійснено без участі учасників комісії, а відповідно підписаний ними акт містить інформацію, яка внесена туди зі слів [PERSON], який не входив до складу комісії. Щодо порушення, викладеного в п. 6 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року позивача зазначає наступне. Як порушення зазначено, що у відділі відсутній Журнал інструктажу працівників відділів Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, уповноважених на відбір зразків для дослідження та зроблено висновок про не проведення інструктажів, що є порушенням Наказу Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ від 5 січня 2016 року № 3. Із цього приводу зазначу, що ведення Журналу інструктажу працівників відділу жодною нормою чинного законодавства України, інших нормативно-правових чи розпорядчих актів відповідача не передбачено, в тому числі зазначеним вище наказом. Будь-яких обов'язків на мене, як на завідувача відділу, щодо інструктажу працівників, уповноважених на відбір зразків, та ведення відповідного журналу, не покладалося. Також відповідно до п. 5.2. Методичних вказівок встановлено, що список спеціалістів державних лабораторій ветеринарної медицини, які мають право приймати участь у відборі зразків товарів затверджується наказом директора відповідної державної лабораторії. За необхідності в наказ вносяться зміни та/або його поновлюють. Зазначеним вище наказом від 5 січня 2016 року № 3 саме і був затверджений список спеціалістів Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, які мають право здійснювати відбір зразків. Наявність такого наказу підтверджує абсурдність необхідності інструктажів та ведення відповідного журналу, оскільки віднесення осіб до числа тих, хто має право на відбір зразків, безумовно вказує на те, що такі особи володіють необхідним рівнем знань та навичок щодо відбору зразків і не потребують будь-яких додаткових інструктажів. Таким чином відсутність зазначеного журналу не є порушенням його трудових обов'язків. Щодо порушення, викладеного в п. 7 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року позивач зазначає наступне. Як порушення зазначено про відсутність Журналу реєстрації відбору зразків продукції фахівцями Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ. Такий журнал вівся до лютого 2013 року з метою контролю часу, затраченого працівниками лабораторії на відбір зразків для досліджень, оскільки відбір зразків відносився до платних послуг, які надавалися ветеринарними лабораторіями. В лютому 2013 року набрав чинності Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 96 від 13.02.2013 року «Про затвердження розмірів плати за послуги з питань ветеринарної медицини, захисту рослин, охорони прав на сорти рослин, які надаються органами та установами, що входять до сфери управління Державної ветеринарної та фіто санітарної служби», яким відбір зразків до лабораторних досліджень вже не було віднесено до платних послуг. З лютого 2013 року й дотеперішній час відбір зразків для досліджень здійснюється ветеринарними лікарями безоплатно. Таким чином необхідність ведення Журналу реєстрації відбору зразків відпала, у зв'язку з відсутністю необхідності контролю часу, затраченого спеціалістами на здійснення відбору зразків для вирахування суми оплати за таку послугу. Отже порушень в даному випадку ним також не допущено. Наведене вище беззаперечно вказує на безпідставність та незаконність його звільнення. Сукупність конкретних фактів порушень, які були допущені, як під час перевірки відділу, завідувачем якого він був, так і порушень, допущених вже безпосередньо під час процедури звільнення та прийняття самого наказу про звільнення дає всі підстави стверджувати, що наказ № 10-Ос від 25.02.2016 року про його звільнення з посади завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ є безпідставним, незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, під час розгляду справи відповідачем було винесено наказ № 35-Ос від 23.05.2016 року, яким було внесено зміни до наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року про його звільнення, в частині дати звільнення. Позивач вважає, що даний наказ № 35-Ос від 23.05.2016 року також є незаконним з огляду на наступне. Після прийняття наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року про звільнення його з роботи,він вже не був працівником Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, а отже прийняття відносно нього будь-яких наказів відповідно до норм КЗпП України, зокрема тих, які стосуються його прав та обов'язків, після його звільнення з установи є незаконним та не відповідає вимогам закону. Крім того, враховуючи, що наказ від 23.05.2016 року тільки уточнив дату звільнення, то даний наказ не може існувати окремо без наказу №10-Ос від 25.02.2016 року, який є незаконним. Оскільки ж наказ від 25.02.2016р. є незаконний, відповідно й будь-які інші накази, які створені на його основі, є незаконними. Наказ власника або уповноваженого ним органу про звільнення працівника є ненормативним актом індивідуальної дії одноразового застосування. Такий акт вичерпує свою дію фактом його виконання, а тому в подальшому він не може бути скасований чи змінений суб'єктом який його виніс, оскільки буде порушено принцип юридичної визначеності, що є гарантією стабільності суспільних відносин. Отже наказ № 10-Ос від 25.02.2016 року про моє звільнення є актом індивідуальної дії, дію якого було вичерпано фактом його виконання, а саме внесенням відповідного запису до його трудової книжки та видачі йому, проведенням остаточного розрахунку з ним, які на думку роботодавця повинні були бути йому виплачені, а отже будь-яких змін до наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року внесено бути не може. Позивач вважає, що винесенням наказу № 35-Ос від 23.05.2016 року відповідач самостійно визнав, що наказ № 10-Ос від 25.02.2016 року дійсно є незаконним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору №02/03-16 про надання правової допомоги від 25 березня 2016 року повністю підтримали позовні вимоги, та надали пояснення відповідні вищенаведеному. Представник відповідача Венгер В.Л. , який діє на підставі довіреності , виданої 22 квітня 2016 року проти задоволення позову заперечував, вважає його необґрунтованим та не законним. В своїх запереченнях проти позову представник відповідача Венгер В.С. посилався на те, що відповідно до наказу №2-ОС від 31 грудня 2014 року [PERSON] був призначений на посаду завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи . Його трудові обов'язки були визначені Посадовою інструкцією затвердженою Наказом Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ від 5 січня 2015 року. Відповідно до п. 1.1 інструкції, завідувач відділу підпорядкований директору Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, згідно п. 1.2 призначається та звільняється з посади наказом директора Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, відповідно до п. 1.4 здійснює реєстрацію зразків продукції та підтримує зв'язок із замовниками. Згідно п. 2.1 наділено повноваженнями з приймання, реєстрації зразків, що доставлені у Харківський філіал ДНДІЛДВСЕ згідно документів наданих замовником , та формування експертних висновків. Відповідно до п. 2.3 інструкції наділено повноваженнями впровадження та підтримання системи управління якості на своєму робочому місці. Відповідно до п. 3.5 покладена відповідальність за правильну реєстрацію та ідентифікацію зразків; якість, своєчасність та правильність оформлення експертного висновку; ведення відповідних реєстраційних форм; виконання поручень директора Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ та Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області. Згідно п. 3.8 виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку і дисципліни, техніки безпеки і протипожежної безпеки. Відповідно до наказу від 25 лютого 2016 року №10-ОС позивача було звільнено з займаної посади з 25 лютого 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором , згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом №35-ОС від 23 травня 2016 року було внесено зміни до вищевказаного наказу про звільнення , враховано непрацездатність [PERSON] в період з 25.02.2016 року по 02.03.2016 року. Та змінено дату звільнення з 3 березня 2016 року. Крім того головного бу3хгалтера було зобов'язано провести відповідний розрахунок з [PERSON] по заробітній платі з врахуванням вказаного періоду непрацездатності. Під час судового розгляду справи, позивачем не спростовано факти систематичного невиконання ним трудових обов'язків без поважних причин, за які відповідно до наказу від 25.02.2016 року № 10-ОС зі змінами внесеними наказом № 35-ОС від 23.05.2016 року його було звільнено з займаної посади. Тобто не доведено його посилання на проведення звільнення без законної підстави. Матеріалами справи підтверджується систематичне невиконання позивачем трудових обов'язків без поважних причин. Наказом від 24.12.2015 року за № 94-ОС та наказом від 27.01.2016 року за № 04-ОС до [PERSON] були застосовані заходи дисциплінарного впливу у виді догани за неналежне виконання трудових обов'язків, що свідчить про те, що [PERSON] систематично не виконував обов'язків покладені на нього трудовим договором. Вказані накази позивач не оскаржував. Щодо п.1 наказу про звільнення - матеріалами справи підтверджується розходження по датах актів відбору зразків продукції для дослідження та їх реєстрації у філіалі відділом яким керував позивач, і видачі таких зразків в інші відділи для проведення відповідних досліджень, за номерами ідентифікаторів вказаних у п.1 наказу про звільнення, що зафіксовано у відповідних журналах реєстрації зразків. Зокрема зразок за програмним ідентифікатором № 000010 і/16 було отримано працівником філіалу [PERSON] 28.12.2015 року, а зареєстровано та передано для дослідження лише 05.01.2016 року, тобто з значною затримкою - 8 днів. Зразок за програмним ідентифікатором № 000058 і/16 отримано 11.01.2016 року працівником філіалу [PERSON], а зареєстровано позивачем та передано для дослідження 13.01.2016 року, тобто з затримкою на 3-й день. Зразок за програмним ідентифікатором № 000089і/1/16 відібрано працівником філіалу [PERSON] 14.01.2016 року, а зареєстровано позивачем 15.01.2016 року, тобто на наступний день. Зразок № 000119і/16 відібрано працівником філіалу [PERSON] 18.01.2016 року, а зареєстровано позивачем 21.01.2016 року, тобто із затримкою на три дні. Зразок за № 000120і/16 було відібрано працівником філіалу [PERSON] 19.01.2016 року, а зареєстровано позивачем 21.01.2016 року із затримкою на два дні. Зразок за № 000173і/16 було відібрано працівником філіалу [PERSON] 20.01.2016 року, а зареєстровано позивачем 26.01.2016 року, тобто на 7-й день (6 днів зразок зберігався без реєстрації). Зразок за № 000176і/16 було відібрано працівником філіалу [PERSON] 22.01.2016 року, а зареєстровано позивачем 26.01.2016 року, тобто із затримкою на 4-й день. Зразок за № 000195і/16 відібрано працівником філіалу [PERSON] 16.01.2016 року, а зареєстровано позивачем 28.01.2016 року, тобто із затримкою на 13-й день. Позивач в усних поясненнях наданих суду вказав, що вищевказані зразки продукції, які відбирались працівниками філіалу в день їх відбору передавались до керованого ним відділу і зберігались на території філіалу. Дана обставина також підтверджується письмовими поясненнями (доповідні записки) працівників філіалу, які відбирали такі зразки, що були надані під час проведення перевірки по таким фактам. Тобто позивачем було допущено порушення обов'язку щодо правильної, своєчасної реєстрації зразків відібраної продукції, безпосередньо в день їх відбору і надання до відділу та зберігання філіалом незареєстрованої продукції, що відповідно негативно впливало на облік отриманих зразків, контроль за їх зберіганням відповідно до умов встановлених відповідними ТУ, ГОСТами і ДСТУ, та своєчасність проведення досліджень і складання відповідних висновків, у строки встановлені відповідними нормами та стандартами і виконання зобов'язань перед замовниками. Тобто недотримані обов'язки встановлені п.п. 2.1. п.2 посадової інструкції, за що на позивача покладена відповідальність відповідно до п.п.3.5 п.3 посадової інструкції. Щодо п.2 наказу про звільнення - підтверджується несвоєчасна передача зразка до відділу для проведення дослідження за програмним ідентифікатором № 000114 п/1/16 (зареєстровано о 10-35 год., а передано для дослідження 0 14-04 год.). Пояснення позивача, що він не несе відповідальності за несвоєчасне передання до відділів для проведення досліджень зразків продукції з посиланням на те, що обов'язок отримання зразків покладено на працівників відповідних відділів, що виконують такі дослідження безпідставне, оскільки така обставина не звільняє позивача від кореспондуючого обов'язку своєчасно передати такі зразки до цих відділів, та від відповідальності за невиконання обов'язку щодо належної організації проведення дослідження та своєчасного і правильного оформлення відповідного висновку за результатами таких досліджень. Крім того, відповідно до доповідних записок працівників філіалу, позивач неодноразово затримував видачу для дослідження зареєстрованих в електронному та паперовому журналах зразків. Щодо п. 3. Наказу про звільнення - матеріалами справи підтверджується несвоєчасна передача зразків за програмними ідентифікаторами вказаними в наказу, тобто не в день реєстрації зразків. Зокрема зразок за програмним ідентифікатором № 000020 п/16 зареєстровано позивачем 06.01.2016 року, а до радіологічного відділу передано для проведення дослідження лише 11.01.2016 року (паперовий журнал реєстрації та відмітка в електронному журналі про час початку проведення дослідження) на 5-й день після реєстрації. Вищевказане стосується і пунктів 4, 4.1 Наказу про звільнення. Щодо п. 6 Наказу - встановлено невиконання позивачем вимог Наказу № 3 від 05.01.2016 року щодо обов'язку проведення інструктажу з працівниками філіалу які направляються ним для відбору зразків, про що свідчить відсутність відповідного журналу. Відповідно до положень п. 4 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, - за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах установи відповідають їх керівники. Щодо п. 7 Наказу про звільнення, у відділі керованому позивачем встановлено факт відсутності (не ведення) журналу реєстрації відбору зразків продукції працівниками філіалу за формою встановленою ФСУ-5.7/02. В уточненій позовній заяві від 02.06.2016 року та усних поясненнях наданих у судовому засіданні позивач підтвердив не ведення вказаного журналу та пояснив, що вказаний журнал ним вівся за його ініціативою до лютого 2013 року, після чого вважав за непотрібне його вести, оскільки на його думку така необхідність відпала зважаючи на те, що з лютого 2013 року було скасовано плату за відбір зразків, тобто вказана послуга виконувалась безоплатно і на його думку відпала необхідність обліку часу витраченого працівниками на відбір зразків. Відповідно до п.п.1.1. п.1 Посадової інструкції, позивач підпорядковується директору Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ та його заступнику і не наділений повноваженнями на свій розсуд вирішувати виконувати чи не виконувати накази та розпорядження керівника філіалу, а зобов'язаний їх виконувати. Таким чином позивач безпідставно не виконав наказ керівника філіалу яким було затверджено форму такого журналу та встановлено обов'язок його ведення позивачем - керівником відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу. Посилання представника позивача на відсутність обов'язку у позивача вести такий журнал, спростовується п.п.2.1 п.2 Посадової інструкції завідувача відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу ДНДІ з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, відповідно до якого на позивача було покладено обов'язок приймання, реєстрації зразків та оформлення відповідних документів. Відповідно до ПСУ-5.7/01 визначено відповідальним за заповнення такого журналу керівника відділу (КВ) до повноважень якого віднесено прийняття та документальне оформлення зразків. Одним із наслідків не ведення вказаного журналу являється несвоєчасність реєстрації зразків у філіалі (розходження з датами відбору вказаних в актах відбору зразків та в журналі реєстрації зразків у відділі керованому позивачем), тобто недотриману своєчасну реєстрацію зразків в день та час їх надходження (передачі) до відділу керованого позивачем (п.3.5 Посадової інструкції). Невідповідальність наказу про звільнення вимогам закону щодо недопущення звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника, позивачем була усунута після врахування наданого позивачем листка непрацездатності. При цьому, спору щодо врахування часу непрацездатності з позивачем не виникало, оскільки листок непрацездатності позивачем було надано відповідачу лише 23.05.2016 року, тобто в день внесення відповідних змін до наказу про звільнення позивача. До цього часу відповідач з незалежних від нього причин не мав підстав врахувати таку обставину, зважаючи на положення п.п.1.1. п.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, що затверджена Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001т року № 455 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за № 1005/6196, відповідно до якого, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Аргументи позивача, щодо незаконності внесення змін до наказу про звільнення щодо дати звільнення не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав. Відповідно до п.89 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242, після підписання наказу (розпорядження) зміни до нього вносяться лише шляхом видання нового наказу (розпорядження) про внесення змін. За таких обставин посилання представника позивача про те, що єдиним способом приведення у відповідність до вимог закону наказу є його скасування - безпідставне. Наказ про внесення змін до наказу про звільнення виданий у межах повноважень працедавця та стосується трудових відносин сторін. Тому аргумент позивача, про те, що на т час видання наказу № 35-ОС від 23.05.2016 року позивач не являвся працівником і зміни до наказу про звільнення внесені неправомірно, оскільки відповідно до ч.1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників не може бути прийнятий до уваги, як безпідставний. Наказом № 35-ОС від 23.05.2016 року приведено у відповідність до вимог закону наказ від 25.02.2016 року № 10-ОС про звільнення [PERSON], в частині яка йому не відповідала. В іншій частині наказ був законний. Тому твердження позивача, що наказ про внесення змін не може існувати окремо від наказу про звільнення і зважаючи що наказ про звільнення незаконний, незаконним являється і наказ виданий на його осонові - безпідставне не основане на законі. Правовий висновок Конституційного Суду України в рішенні № 7-рп/2009 на який посилається позивач, стосується рішень місцевих органів самоврядування, якими особи наділяються певними правами які ними реалізуються, тобто на їх основі виникають правовідносини які ними реалізуються в майбутньому. Тому в ході їх реалізації, такі рішення не можуть скасовуватись чи змінюватись без згоди осіб що їх реалізують, оскільки це приведе до порушення прав останніх. Однак даний правовий висновок не стосується відносин які виникли у звізку з виданням наказу про звільнення позивача та наказу про внесення змін до наказу про звільнення. Наказ про звільнення не наділяв позивача жодними повноваженнями (правами) які б він реалізовував у майбутньому. Наказом про внесення змін до наказу про звільнення, останній приведено у відповідність до вимог закону. Такі дії відповідача узгоджуються з правовим висновком Конституційного Суду України у вищезгаданому рішенні, відповідно до якого орган, що прийняв рішення вправі самостійно його змінити чи скасувати з мотивів невідповідності закону, тобто привести у відповідність до вимог закону. За таких обставин доводи позивача безпідставні, а доповнення позовних вимог суперечить підставам на які посилався позивач в обґрунтування позову про скасування наказу про звільнення, щодо незаконності його звільнення під час його непрацездатності. Звільнення позивача було здійснено уповноваженою особою, погоджено з керівником Інституту відповідно до вимог законодавства та установчих документів, про що свідчать письмове погодження та відповідні довідки. Директор філії діяв у межах своїх повноважень щодо звільнення позивача, відповідно до п.п. 22, 23 Положення про Харківський філіал ДНДІЛДВСЕ. Погодження було отримано від заступника директора Інституту, який виконував обов'язки директора у відсутність останнього, тобто був наділений повноваженнями директора Інституту як органа управління. Відсутність директора Інституту на роботі на час погодження звільнення підтверджено відповідною довідкою лікаря. Посилання представника позивача на відсутність листа непрацездатності директора Інституту, не спростовує факту його відсутності на роботі з поважних причин. Зважаючи що в даному випадку відсутнє посилання на непрацездатність директора (непрацездатність не встановлюється), а лише вказано не відсутність директора з зазначенням причин, довідка лікаря відноситься до належного та допустимого доказу. Доказів які спростовують факт відсутності директора Інституту на робочому місці на час погодження звільнення, позивачем не надано. Також матеріалами справи спростовується твердження позивача про порушення процедури звільнення, у зв'язку з ненаданням йому можливості надати пояснення з приводу виявлених порушень. В п. 7 наказу про звільнення вказано про відмову надати пояснення про що складено акт. [PERSON] ознайомився та підписав вказаний наказ. Після підписання жодних заперечень не надавав. За таких обставин звільнення проведено на законних підставах з дотриманням процедури, тобто законно, права позивача не порушені, а позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, обставини на які посилався позивач в обґрунтування позову спростовуються матеріалами справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як встановлено судом та підтверджується документально позивач [PERSON] був призначений на посаду завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі за текстом ХФ ДНДІЛДВСЕ) наказом № 2-ОС від 31 грудня 2014 року. Відповідно до наказу № 10-Ос від 25 лютого 2016 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 25 лютого 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України Наказом відповідача № 35-ОС від 23.05.2016 року до наказу № 10-ОС від 25 лютого 2016 року було внесено зміни , а саме враховано непрацездатність позивача в період з 25.02.2016 року по 02.03.2016 року та змінено дату звільнення на 3 березня 2016 року. Як вбачається з наказу №10-Ос від 25 лютого 2016 року підставою для звільнення [PERSON] був акт від 12.02.2016 року відповідно до якого було виявлено ряд порушень в роботі завідувача відділу організації моніторингових досліджень реєстрації зразків та оформлення документів [PERSON] , а саме у програмному забезпечення щодо реєстрації зразків /проб/ «ВетСанЕкс» - розходження по датах /акту відбору зразків - зареєстровано одною датою, видано в роботу у відділи другою датою - від одного дня до п'яти/- програмний ідентифікатор №000002 п/16,000005 п/16,000006 і/16,000010 і/16,000029 е/16,000054 е/16,000058 і/16,000073 п.16,000076 п/16,000089 і/16000093 п/16,000104 п/16,000105 і/16,000119 і/16,000120 і/16, з000144 п/16 по 000151 п/16,000157 п.16,000158 п/16,000159 п.16,000162 п/16,000163 п.16,000169 п/16,000171 п./16,000173 і/16,000175 п. 16,000176 і/16,000195 і/16, з 000202 і/16 по 000206 е/16,000213 і/16, з 000224 і/16 по 000227 і/16,000231 е/16, з 000237 п/16 по 000239 е/16,000242 п/16,000249 п/16; видача проб у програмному забезпеченні щодо реєстрації зразків /проб/»ВетСанЕксп» зареєстрований один час /10635/, у відділи фактично передається пізніше /14:04/ - програмний ідентифікатор №000114 п/16; видача проб у програмному забезпеченні щодо реєстрації зразків /проб/ «ВетСанЕксп» зареєстрована одна дата /06.01.16/ , у відділі фактично передається пізніше /11.01.16/ - програмний ідентифікатор № 000020 п/1/16, 000021 п/1/16, зареєстрована дата 11.0116, фактично передається -12.01.16, програмний ідентифікатор №000029е/1/16; зареєстрована дата 12.01.16., передано фактично - 13.01.16 р. /№000049п/1/16, зареєстрована дата 13.01.16,передано фактично- 14.01.16 р. /№000068п/1/16/, зареєстрована дата 13.01.16, передано фактично -14.01.2016 р. /№000070і/1/16, зареєстрована дата 14.01.16 р., передано фактично - 15.01.16р. /№000083п/1/16,№000084п/1/16/, зареєстрована дата 15.01.16., передано фактично - 16.01.16 р. /№000101 е/1/16/, зареєстрована дата 18.01.16 р., передано фактично - 19.01.16 р./№000104п/1/16/. Згідно супровідної записки програмний ідентифікатор №000169 е/16 від 26.01.2016 року в бактеріологічному відділі у програмному забезпеченні щодо реєстрації зразка /проб/ «ВетСанекс» взагалі відсутня реєстрація; програмний ідентифікатор №000100 е/16 згідно програмного забезпечення щодо реєстрації зразка /проб/ «ВетСанЕксп», в програмі видано в роботу у відділ 18.01.2016 року , а фактично згідно супровідних документів зразок /проба/ надійшла 15.01.16; програмний ідентифікатор №000196 п/16 в програмі видано у відділ 28.01.16 р, а фактично зразок /пробу/ отримано 29.01.2016 року ; 10.02.2016 року директором Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ , у присутності завідувача імунологічного відділу [PERSON] та працівників відділу організації моніторингових досліджень, реєстрація зразків та оформлення документів було виявлено зразки /проб/ . які знаходились у відділі без відповідної реєстрації та з порушенням умов п. 3.2,3.3 Договору «Про надання платних послуг» контрагентами; у відділі відсутній Журнал інструктажу працівників відділів Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, які уповноважені на відбір проб /зразків/ для дослідження і відповідно , перед вибуттям, не проводиться інструктаж, що є грубим порушенням Наказу Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ від 05 січня 2016 року №3;у відділі відсутній журнал реєстрації відбору зразків продукції фахівцями Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ /згідно ФСУ-5.7/01/. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. У цьому випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин Ш. посадових обов'язків та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП, суд, вирішуючи спір, повинен був з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню. П.п.22,23 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено судом наказом від 24 грудня 2015 року за №94-ОС /а.с.30 т. 1/ та наказом від 27 січня 2016 року за №04-ОС /а.с.35 т.1/ до [PERSON] були застосовані заходи дисциплінарного впливу у виді догани за неналежне виконання трудових обов'язків . Пунктом 23 вищезазначеної постанови роз'яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При оскарженні до суду наказу про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити усі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк; у даному випадку головним є те, що чи оспорюються ці накази позивачем при оспоренні самого звільнення. Вищевказані накази позивачем не оскаржувалися та не оскаржуються . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. На думку суду , відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення № 10-ОС від 25 лютого 2016 року було порушено процедуру звільнення, яка встановлена ч. 1 ст. 149 КЗпП України, де зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Зазначеною нормою права чітко встановлено, що пояснення від порушника мають бути відібрані до моменту прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Але в порушення наведеного письмових пояснень щодо порушень трудової дисципліни саме до моменту застосування до позивача дисциплінарного стягнення від нього не відбиралося. Позивачу навіть не було запропоновано надати такі пояснення. Це підтверджується безпосередньо поясненнями позивача, наданими ним в судовому засіданні, а також іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Так, в матеріалах справи міститься копія акту перевірки від 12.02.2016 року відділу, керівником якого був позивач. Також в матеріалах справи містяться копії подання Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ від 12.02.2016 року (Т.1 а.с. 39) про звільнення позивача з посади та лист ДНДІЛДВСЕ № 198 від 16.02.2016 року (т.1 а.с. 40), в якому викладене погодження щодо звільнення позивача з посади. Так, подання на звільнення датоване тим же числом, що і акт перевірки - 12.02.2016 року, отже по суті рішення про звільнення [PERSON] з посади було прийняте директором ХФ ДНДІЛДВСЕ [PERSON] в останній день перевірки. Доказів же того, що позивачу в цей день пропонувалося надати пояснення щодо начебто допущених порушень в матеріалах справи не міститься. Разом з тим, свідок [PERSON] в своїх показах зазначила, що до 25.02.2016 року [PERSON] не пропонувалося дати пояснення і він їх не давав з об'єктивних причин, так як був на лікарняному. Також [PERSON] показала, що оскаржуваний наказ про звільнення готувався нею в день його прийняття 25.02.2016 з 8-00 год. до 9-00 год. ранку за розпорядженням керівника установи [PERSON] Вищенаведене дає право зробити висновок , що станом на 8-00 год. 25.02.2016 року, коли [PERSON] отримала розпорядження про підготовку наказу, [PERSON] пояснень не давав і йому не пропонувалося цього зробити. Суд вважає, що надана до суду представником відповідача копія акту від 25.02.2016 року, складеного о 10-40 год. (т.1 а.с. 29) про відмову від надання позивачем пояснень, по-перше, не є доказом дійсної відмови позивача від реалізації наданого йому права, а по-друге, спростовує пояснення представника відповідача про те, що [PERSON] було запропоновано надати пояснення з приводу допущених ним порушень до прийняття рішення про його звільнення. Вказаний вище акт складений 25.02.2016 року о 10-40 год., тоді як встановлено в ході судового розгляду, зокрема, з показів свідка [PERSON], наказ про звільнення позивача був доведений йому 25.02.2016 року на виробничий нараді о 9-00, при цьому вже в самому наказі вказано, що [PERSON] відмовився від надання пояснень про що складено акт. Вимога закону про необхідність отримання роботодавцем пояснень працівника до моменту застосування дисциплінарного стягнення є важливою гарантією захисту прав працівника, оскільки надає останньому можливість довести роботодавцю правомірність своїх дій, а роботодавцю - розглянути пояснення працівника, врахувати їх під час прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення й відмовитися від такого, у разі якщо пояснення будуть обґрунтованими. Відповідно до вказаного вище акту [PERSON] відмовився від надання пояснень щодо наказу про звільнення, а не щодо допущених порушень. Однак норма закону вимагає від роботодавця зажадати від працівника пояснень саме щодо допущених порушень. Крім того, відповідачем було порушено процедуру погодження звільнення позивача з роботи. Так, відповідно до ч. 3 п. 22 Положення про Харківський філіал Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, затвердженого наказом Державної ветеринарної та фіто-санітарної служби України від 20 жовтня 2014 року, на яке посилався відповідач в своїх запереченнях, а також відповідно п. 11 Положення про регіональну державну лабораторію ветеринарної експертизи, затвердженого наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України № 63 від 11.06.2007 р. із наступними змінами, зокрема, завідувачі відділів призначаються на посаду і звільняються з посади директором Філіалу (лабораторії) за погодженням з директором Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи. Оскільки позивач займав посаду завідувача відділу, отже його звільнення з посади було можливим лише за погодженням з директором інституту. Однак, лист ДНДІЛДВСЕ № 198 від 16.02.2016 року, в якому міститься згода на звільнення [PERSON] з посади, підписаний заступником директора, а не директором інституту, що є порушенням вказаних вимог Положення про інститут. В обґрунтування правомірності звільнення, представник відповідача в своїх поясненнях вказав, що погодження на звільнення позивача підписано заступником директора, оскільки директор інституту в цей період був на лікарняному. На підтвердження цього представником відповідача надані довідка ДНДІЛДВСЕ від 13.06.2016 року за № 835 (т.1 а.с. 148) про право підпису документів першим заступником та заступниками директора інституту на час відсутності останнього, а також довідка від 08.06.2016 року з підписом доктора медичних наук, професора [PERSON] та його особистою печаткою лікаря (т.1 а.с. 149), відповідно до якої директор ДНДІЛДВСЕ [PERSON] з 05.02.2016 по 16.02.2016 року обстежений та пройшов курс лікування. Крім того представником відповідача в наданих до суду поясненнях вказано, що відповідно до Положення про інститут на час відсутності директора його обов'язки виконує його заступник, а на час підписання погодження на звільнення позивача виконання обов'язків директора інституту було покладено на його заступника [PERSON] (т. 6 а.с. 127). Положення про Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, затверджене наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України № 63 від 11.06.2007 р. із наступними змінами не містить жодної норми щодо того, що заступники директора інституту набувають його повноважень на час його відсутності. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повноваження з надання погодження на звільнення працівників в лютому 2016 року, коли був відсутній директор інституту [PERSON], покладалося саме на його заступника [PERSON], а не на будь-кого з інших двох заступників директора чи його першого заступника. Відповідно п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 455 від 13.11.2001 р., тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Пунктом 1.2 вказаної інструкції визначено, що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Відповідно до п. 2.7. Інструкції особам, направленим фельдшером здоров пункту під час робочої зміни до лікувально-профілактичного закладу, видається або листок непрацездатності або довідка якщо непрацездатність не підтвердилася. Таким чином довідка від 08.06.2016 року, хоча і з підписом доктора медичних наук, професора [PERSON] та його особистою печаткою лікаря, не є документом, у розумінні чинного законодавства України, яка підтверджує тимчасову непрацездатність директора інституту [PERSON] Отже доказів тимчасової непрацездатності та відсутності на робочому місці директора інституту [PERSON] в лютому 2016 року в матеріалах справи не міститься, а довідка від 08.06.2016 року не є допустимим доказом таких обставин. З огляду на викладене, згоди на звільнення позивача з роботи саме директором ДНДІЛДВСЕ [PERSON] не надавалося, а доказів того, що право надавати таке погодження в лютому 2016 року мав саме заступник директора інституту [PERSON], в матеріалах справи не міститься. Таким чином, в ході судового розгляду належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідачем під час звільнення [PERSON] було грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 149, ч. 3 ст. 40 КзПП України, а також вимоги Положення Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, що в цілому вказує на порушення відповідачем процедури звільнення позивача . Викладені в п.п. 1, 2, 3, 4.1. мотивувальної частини наказу № 10-ОС від 25.02.2016 року порушення трудової дисципліни [PERSON] зводяться до начебто недотримання позивачем часових нормативів реєстрації зразків, які надходять на дослідження, а також часових нормативів передачі зареєстрованих зразків у відділи лабораторії для роботи. Ані в посадовій інструкції позивача (т. 1 а.с. 162-164), ані в документах системи управління Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ ПСУ-5.7/01 та ПСУ-5.8/01 (Т. 1 а.с. 190-213 ), на які посилається представник відповідача в своїх поясненнях, не міститься жодних часових нормативів приймання, реєстрації зразків та передачі зареєстрованих зразків у відділи лабораторії для роботи. Крім того в зазначених документах також не міститься обов'язку завідувача відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ передавати зареєстровані зразки для роботи у відділи. Як вбачається з пояснень позивача, наданих ним в ході судового розгляду, відповідно до п. 9.2 Порядку приймання, ідентифікації, реєстрації зразків, передачі у відділи лабораторії, оформлення звітів, експертних висновків, затвердженого наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України № 141 від 12.09.2011 року, встановлено обов'язок керівника та спеціалістів відділу, в якому буде проводитися дослідження, отримувати зареєстрований зразок із відділу реєстрації зразків, керівником якого був позивач. Матеріалами справи, а саме паперовими та електронними журналами реєстрації зразків, передачі їх для роботи у відділи лабораторії та реєстрації зразків у відділах лабораторії (т.2-6 ) підтверджується, що будь-яких невідповідностей в датах та часі реєстрації зразків позивачем не допускалося. Наявна в журналах інформація повністю спростовує доводи представника відповідача та інформацію, викладену в наказі про звільнення. Разом тим, детальним аналізом зазначених журналів встановлено, що розходження по датах містяться саме в журналах, які ведуться у робочих відділах лабораторії, що проводять дослідження і до яких позивач жодного відношення не має. Зокрема, це стосується зразків з програмним ідентифікаторами 000020 п/16, 000021 п/16, 000029 е/16, 000049 п/16, 000068 п/16, 000070 і/16, 000083 п/16, 000084 п/16, 000100 е/16, 000101 е/16, 000104 п/16, 000196 п/16, 000237 п/16, 000238 е/16. Так, зразок з програмним ідентифікатором 000238 е/16 зареєстрований у паперовому журналі бактеріологічного відділу 07.02.2016 року, а в електронному журналі цього ж відділу 08.02.2016 року. При цьому первинна реєстрація зразка у відділі реєстрації зразків була проведена 08.02.2016 року. Сьомого ж лютого була неділя - вихідний день, а отже зареєструвати зразок у бактеріологічному відділі в цей день, та й взагалі до моменту первинної реєстрації зразка у відділі реєстрації зразків було фізично не можливим. Зазначене вказує на неналежне виконання своїх обов'язків керівниками та працівниками відділів, в яких проводяться дослідження, а не позивачем та працівниками його відділу. Як встановлено судом більша частина невідповідностей між паперовим та електронним журналом має місце у радіологічному відділі. Викладена в наказі про звільнення інформація, що зразок № 000196 п/16 був зареєстрований 28.01.2016 року, а фактично отриманий відділом, в якому проводилося дослідження, 29.01.2016 року взагалі не відповідає дійсності. Це підтверджується, зокрема, журналом видачі завдань для роботи у відділ (Т. 3 а.с. 202), паперовим журналом реєстрації зразків в бактеріологічному відділі (Т. 5 а.с. 138), а також журналом по дослідженню харчових продуктів бактеріологічного відділу (т.1 а.с. 186-188), відповідно до якого дослідження розпочаті саме 28.01.2016 року. Що стосується зразків з іншими програмними ідентифікаторами, які вказані в наказі про звільнення, то будь-яких розходжень в датах реєстрації цих зразків немає ані журналах, які ведуться у відділі, яким керував позивач, ані в журналах робочих відділів лабораторії. Щодо розходжень між датами актів відбору зразків та датами первинної реєстрації зразків у відділі реєстрації зразків зазначимо, що будь-якими законодавчими актами України чи розпорядчими актами відповідача часових нормативів передачі відібраних зразків до лабораторії, а також реєстрації зразків, які надійшли до лабораторії, не встановлено. Відповідачем доказів зворотного до суду не надано. Крім того, фактично реєстрація зразка проводиться після підписання договору замовником дослідження та 100% сплати ним вартості дослідження. Таким чином забезпечується виконання вимог наказу Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ № 25 від 22.01.2016 року (Т.1 а.с. 156) про розподіл функціональних обов'язків при оформленні договорів, відповідно до п. 2 якого на [PERSON] було покладено обов'язок постійно додержуватися та виконувати п. 3.3 Договору на виконання платних послуг, згідно з яким виконання лабораторних досліджень розпочинається після підписання даного договору замовником з наступного дня та 100 % сплати відповідно рахунка-фактури. Що стосується порушення, викладеного в п. 4 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року (відсутність реєстрації в бактеріологічному відділі у програмному забезпеченні по програмному ідентифікатору № 000169 е/16), то за даним журналів відділів, в яких проводилось дослідження даного зразка, та які містяться в матеріалах справи, реєстрація відсутня саме в електронному журналі реєстрації надходження зразків бактеріологічного відділу (т. 5 а.с. 151). За ведення цього журналу відповідають працівники бактеріологічного відділу. Жодного відношення до цього журналу працівники відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів ХФ ДНДІЛДВСЕ, в тому числі позивач, не мають. Крім того, дослідження в бактеріологічному відділі зразка з програмним ідентифікатором 000169 е/16 не проводилось взагалі. Це підтверджується як поясненнями позивача, так і журналом досліджень кормів в бактеріологічному відділі (1. 1 а.с. 165-166), відповідно до якого по зразку з програмним ідентифікатором 000169 е/16 відсутні будь-які результати досліджень. Щодо порушення, викладеного в п. 5 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року, а саме, що у відділі організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів ХФ ДНДІЛДВСЕ було виявлено зразки продукції без відповідної реєстрації та з порушенням умов п.п. 3.2, 3.3 Договору про надання платних послуг, то жодним доказом це не підтверджується. Як слідує з акту перевірки, незареєстровані зразки були виявлені завідувачем радіологічного відділу [PERSON] При цьому, ані в акті перевірки, ані в наказі про звільнення не вказано, які саме зразки було виявлено. Зразки взагалі ніяким чином не ідентифіковані, що повністю унеможливлює перевірку інформації про відсутність реєстрації конкретних зразків та визначення достовірності такої інформації. Також ні в акті перевірки, ні в наказі про звільнення не вказано, в чому проявилося порушення п. 3.2, 3.3 Договору про надання платних послуг. Порушення, викладені в п. 6 мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року, жодним доказом не підтверджено. Як видно з самого наказу № 3 від 5 січня 2016 року ним не встановлено ані форми Журналу інструктажу, ані порядку його ведення, ані обов'язку позивача [PERSON] вести такий журнал. Також ведення вказаного Журналу інструктажу працівників не передбачено жодною нормою чинного законодавства України, інших нормативно-правових чи розпорядчих актів відповідача, в тому числі Процедурою відбирання зразків ПСУ-5.7/01 та Процедурою отримання, реєстрації, зберігання та утилізації зразків випробування продукції ПСУ-5.8/01. Щодо порушення, викладеного в 7 пункті мотивувальної частини наказу № 10-Ос від 25.02.2016 року, то судом встановлено, що зазначений Журнал не повинен вестися у відділі, яким завідував [PERSON] Це підтверджується назвою самого журналу, зразок форми якого наданий представником відповідача та знаходиться в Т. 1 а.с. 177-178. Він називається «Журнал реєстрації відбору зразків продукції фахівцями Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ». Якби журнал мав вестися виключно у відділі організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів, то він би мав і відповідну назву, так само як мають назву інші журнали, які ведуться у конкретних відділах та копії яких знаходяться в матеріалах справи. Крім того, пунктом 5 Процедури відбирання зразків ПСУ-5.7/01 (Т. 1 а.с. 193) визначено, що заповнення журналу реєстрації відбору зразків здійснюється спеціалістом відділу, що проводив відбір зразків продукції. Також процедурою відбирання зразків ПСУ-5.7/01 (Т. 1 а.с.190-193) визначено, що відбір зразків продукції здійснюється відповідальними уповноваженими фахівцями лабораторії, які пройшли відповідне навчання та які призначаються керівником лабораторії. Перелік спеціалістів Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ, які мають право на відбір зразків, визначений в наказі Харківського філіалу ДНДІЛДВСЕ від 5 січня 2016 року № 3 (Т. 1 а.с. 154-155) і, як видно з наказу, це спеціалісти різних відділів лабораторії, а не тільки відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів. Аналізуючи вищенаведене , можливо зробити висновок , що будь-яких порушень трудової дисципліни, про які йдеться в наказі про звільнення [PERSON] № 10-ОС від 25.02.2016 року, останній не допускав. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, за період вимушеного прогулу з 25 лютого 2016 року по 7 жовтня 2016 року р., з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток в розмірі 29253 грн. 23 коп. , виходячи з розміру місячної заробітної плати в 3196 грн. 55 коп. . З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, а також виходячи з довідки про заробіток позивачки від 21.04.2016 року (т.1 а.с. 62), середньоденна заробітна плата позивача становить 193 грн. 73 коп.. Відтак, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки в період з 25.02.2016 року по 07.10.2016 року, що становить прогулу 29253 грн. 23 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1929 грн. 20 коп..

Outcome: approved