Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач просить розірвати шлюб, який укладений між ним та відповідачкою 18.11.1993 року в c.Угриньківці Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 10, покликаючись на те, що в 2002 році відповідачка покинула сім`ю, що призвело до розладу сімейних стосунків. Більше 17 років вони спільно не проживають і їхній шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу суперечить його інтересам. Від спільного шлюбу з відповідачкою у них є двоє повнолітніх дітей. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та настоює на розірванні шлюбу. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами справи, та не надала у встановлений судом строк відзиву до суду. Суд вважає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, а тому справу слід розглянути за відсутності відповідачки з постановленням заочного рішення. За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 18.11.1993 року в с.Угриньківці Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.11.1993 року. Від спільного шлюбу у сторін є двоє повнолітніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами почали виникати непорозуміння та сварки, що призвели до розладу сімейних стосунків. Більше 17 років сторони спільнно не проживають і їхній шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу та не бажає миритися з відповідачкою, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно з вимогами ст.24 СК України шлюб грунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судом установлено, що позивач втратив почуття поваги та любові до відповідачки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. На підставі наведеного,

Outcome: approved