Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

18.12.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини (а.с. № 2). В позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.02.2003р., який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. Від цього шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, матеріально її не утримує. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підготовче засідання по справі проведено 08.02.2018р. (а.с. № 16). В наданій суду 10.04.2018р. заяві представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру №72 і угоди про надання юридичної допомоги від 06.02.2018р. (а.с.№ 13-14), позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.№ 29). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання на 08.02.2018р. та в судові засідання по справі, які призначалися 12.03.2018р. та 10.04.2018р., не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою, наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 19.01.2018р. (а.с. № 12). При цьому, судові повістки були повернуті на адресу суду поштою з відповідною позначкою на конверті „за закінченням терміну зберігання", інформацією з сайту „Укрпошти" також підтверджується направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. № 19-120, 27-28 ). За ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 210 ЦПК України, з урахуванням згоди позивачки, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у справі доказів у порядку, передбаченому главою 10 розділу III ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд ухвалою від 10.04.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами з винесенням по справі заочного рішення суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08.02.2003р., який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016р. (а.с. № 30). Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06.08.2003р. відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. № 4). Малолітня донька мешкає зі своєю матір'ю [PERSON] (а.с. № 31) та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. З огляду на те, що відповідач не надав суду жодних заперечень щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON], починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 18 грудня 2017р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за позовними вимогами майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved