Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

21 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS]: виділити у користування [PERSON] кімнату житловою площею 7,8 кв.м і кімнату житловою площею 11,1 кв.м, а у користування [PERSON] кімнату житловою площею 19,9 кв.м, залишивши у спільному (загальному) користуванні: балкон площею 3 кв.м, коридор площею 4,5 кв.м, кукню площею 4,9 кв.м, вбиральню площею 2,3 кв.м. В обґрунтування позову позивач зазначав, що позивач та третя особа зареєстровані у Немишлянському районі м. Харкова за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира є приватизованою, що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності [NUMBER] (додаток 2). Позивач володіє зазначеною квартирою на підставі вказаного Свідоцтва про право приватної власності та Свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто спірним житловим приміщенням (квартирою) позивач та відповідач юридично володіють спільно та в рівних частинах кожна. Позивач і третя особа є чоловіком та дружиною, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.04.1996 року.Фактично більше 8 років в спірному житловому приміщенні позивач і третя особа постійно не проживають з об'єктивних поважних причин: відсутність виділення в натурі кімнат і приміщень, площа яких що відповідала б розміру долі власників в об'єкті права власності; відсутність домовленості між власниками щодо порядку користування квартирою; відповідач періодично самовільно, без попереднього повідомлення і погодження із позивачем, змінює замки у вхідних дверях у квартиру, чинить перешкоди до користування місцями загального користування, комунальними послугами (водовідведення та водопостачання, каналізації, електрики, газу), чим перешкоджає позивачу і третій особі користуватись спірною квартирою. Весь цей час у спірній квартирі мешкає відповідач, а з 2007 року вона проживає у квартирі разом із своїм чоловіком, який незареєстрований за місцем проживання у квартирі і є незнайомою особою для позивача і третьої особи. Позивач після операції у 2008 році отримала ускладнення захворювання і є інвалідом другої групи. Відповідач з 2002 року по 2007 рік була не працевлаштована і перебувала на утриманні позивача та її чоловіка, однак, не зважаючи на це, чинить перешкоди у користування квартирою, відмовляється домовлятись щодо виділення в натурі окремих приміщень в квартирі або визначення порядку користування ними. Вказані обставини, на думку позивача, є об'єктивними перешкодами, які не дають позивачу і третій особі в повній мірі користуватися належним позивачу жилим приміщенням, чим суттєво обмежуються їх житлові права, що унеможливлює їх постійне проживання за місцем реєстрації. Відповідач відмовляється добровільно визначити порядок користування спірною квартирою по окремих кімнатах, що унеможливлює в досудовому порядку визначити для користування позивача окремих кімнат житловою площею 11,1 кв.м і 7,8 кв.м, (загалом 18,9 кв.м) або кімнати житловою площею 19,9 кв.м з подальшим відкриттям на відокремлені житлові приміщення окремого особового рахунку. За таких обставин, позивач вважає за необхідне і можливе тільки в судовому порядку визначити порядок користування житловим приміщенням (квартирою) шляхом виділення в користування позивача кімнати житловою площею 11,1 кв.м і кімнати житловою площею 7,8 кв.м, залишивши у користуванні відповідача окрему кімнату житловою площею 19,9 кв.м та залишивши у спільному користуванні нежитлові приміщення: балкон (площею 3 кв.м), коридор (площею 4,5 кв.м), кухню (площею 4,9 кв.м), вбиральню (площею 2,3 кв.м). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним вище. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила їх задоволенні відмовити у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначивши, що задоволенні позову призведе до порушення їх житлових прав. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК Українив новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкритодо набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають ч задоволенню з наступних підстав. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В ході судового розгляду встановлено, що в спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], третя особа [PERSON], а також відповідач [PERSON], особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання, виданої начальником дільниці №54 КП «Жилкомсервіс». Вказана квартира [ADDRESS] є приватизованою, що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на нерухоме майно, реєстраційний № 8-14-291125. Спірна квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу по ? кожній на праві спільної часткової власності (зазначене вище свідоцтво про право приватної власності та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2002 року). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1-3ст. 358 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року( з послідуючими змінами), роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У відповідності до наведених норм законодавства позивач має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної сумісної власності. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст.ст. 319, 358 ЦК України. Згідно положень ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 359 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно технічної характеристики (копія технічного паспорту, виготовленого 25.06.2002 року) спірна квартира розміщена на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат площею кімнати житловою площею 11,1 кв.м, 7,8 кв.м, 19,9 кв.м, а також нежитлових приміщень: балкону (площею 3 кв.м), коридору (площею 4,5 кв.м), кухні (площею 4,9 кв.м), вбиральні (площею 2,3 кв.м). Враховуючи встановлені судом обставині, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування житловим приміщенням, згідно вимог позивача, виділивши у користування [PERSON] кімнату житловою площею 7,8 кв.м і кімнату житловою площею 11,1 кв.м, а у користування [PERSON] кімнату житловою площею 19,9 кв.м, залишивши у спільному (загальному) користуванні: балкон площею 3 кв.м, коридор площею 4,5 кв.м, кукню площею 4,9 кв.м, вбиральню площею 2,3 кв.м., оскільки вказані площі кімнат відповідають їх часткам по відношенню до житлової площі квартири в спільній сумісній власності та встановлення зазначеного порядку користування не порушить законні права сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в про визначення порядку користування квартирою підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved