Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

19 січня 2008 року померла мати позивачів [PERSON]. На день смерті [PERSON] проживала в [INFO]. За даною адресою було відкрито спадщину. На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складалося з цілого житлового будинку № 7, по вул. Чапаєва, в с. Красненьке, Іллінецького району Вінницької області, та дві земельних ділянки: 0,2500 га (кадастровий номер 0521283900:05:003:0195), розташована в с. Красненьке, Іллінецького району Вінницької області, по вул. Набережна,7, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,2559 га (кадастровий номер 0521283900:05:003:0196), розташована в с. Красненьке, Іллінецького району Вінницької області, по вул. Набережна, 7, призначена для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями після смерті матері за законом згідно ст. 1261 ЦК України, стали [PERSON] та [PERSON], як діти покійної. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, належну їм після смерті, шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. На належну покійній матері земельну частку (пай) ними було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, земельні ділянки в нотаріальному порядку позивачі не можуть, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно на імя покійної матері відсутні. За життя матері не було проведено державної реєстрації права власності на будинок та земельні ділянки, а отже формально вона не була власником даного майна. Саме тому нотаріусом було порекомендовано звернутися до суду для визначення питання належності даного майна покійній матері та визнання за позивачами права власності на це майно в порядку спадкування за законом. [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними [PERSON] народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних [PERSON] із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Іллінецького району Вінницької області за № 616 від 31 серпня 2015 року, будинок в с. Красненьке, Іллінецького району Вінницької області, по вул. Чапаєва, 7, станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспників і належав на праві власності [PERSON]. Це є підставою вважати, що даний будинок належав нині покійній [PERSON] на праві власності, а враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину після її смерті, це є підставою для визнання за позивачами права власності на дане майно в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, проте своєю заявою просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги просять задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради, Іллінецького району Вінницької області в судове засідання не зявився, сільський голова подав до суду відповідного листа про розгляд справи за відсутності представника ради, позовні вимоги визнав повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів і задовольнити позов [PERSON] та [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Позивачі протягом шестимісячного строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявили про відмову від спадщини. Суд приходить до висновку, що за позивачами слід визнати право власності на спадкове майно, яке знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Іллінецького району, Вінницької області в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 19.01.2008 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved