Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

16.08.2016 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про захист права власності і витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначає, що на праві власності їй належить квартира №2, розташована по вул.Леніна,54 в смт Ямпіль Білогірського району Хмельницької області. Належна їй квартира складається із двох житлових кімнат, площами 12,4кв.м. і 15,6кв.м., кухні - 5,5кв.м., ванної кімнати - 3,5кв.м., коридора - 4,2кв.м. і кладочки - 4кв.м., з належними до квартири надвірними будівлями, що складаються з 1/24 частини хліва, 1,24 частини погреба і 1/24 частини туалета. Зазначила, що з часу придбання квартири до цього часу у ній ніхто не проживав. Під час проведення ремонтних робіт було виявлено, що сусідка, [PERSON], зайняла частину квартири кладовку, замурувала окремий вхід до неї та облаштувала вхід із своєї квартири, тобто вона незаконно без будь яких правових підстав заволоділа її власністю. Вказала, що добровільно повернути зайняту частину квартири відповідачка відмовляється. Просила витребувати у [PERSON] кладовку №6 площею 4 кв.м., якою відповідачка незаконно заволоділа, з належної їй на праві власності квартири, шляхом зобовязання відповідачки звільнити незаконно зайняту частину квартири, демонтувати двері та відновити цілісність стіни між квартирами будинку. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю, вказавши, що відповідачка є власником квартири №1, розташованої по вул.Леніна,54 в смт Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, яка знаходиться на одному поверсі по сусідству із квартирою позивачки. З 1992 року по теперішній час вона користується спірним приміщенням, провівши капітальний ремонт кімнати та облаштувавши там санвузол, для чого закладено вхід до неї з підїзду будинку та облаштовано вхід із її квартири. Попередні власники квартири №2 претензій до неї про те, що вона володіє їх власністю (кладовкою) не мали. Під час приватизації не звернула уваги, що згідно технічних документів вказана кладовка не водить до її власності. Вважає, що спірне приміщення є її власністю на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON], яка померла 20 листопада 2000 року, [PERSON] і [PERSON] у 1995 року набули право спільної сумісної власності на квартиру №2, загальною площею 45,2кв.м., житловою площею 28,00кв.м., розташовану по вул.Центральна,54 (в минулому - Леніна,54) в смт Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 вересня 1995 року Ямпільською селищною Радою народних депутатів Білогірського району Хмельницької області, комісією по приватизації державного житлового фонду Ямпільської селищної Ради народних депутатів Білогірського району Хмельницької області, виданого згідно із розпорядженням №5 від 07 вересня 1995 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.07.2005 року. (а.с.74). Квартира складається із: 1 коридора, площею 4,2кв.м.; 2 ванної кімнати, площею 3,5кв.м.; 3 кімнати, площею 12,4кв.м.; 4 кімнати, площею 15,6 кв.м.; 5 кухні, площею 5,5кв.м.; 6 кладовки, площею 4,0кв.м.; 1/8 частини хліва «Б», 1/8 частини погреба «В», 1/8 частини туалета «Г», що підтверджується даними інвентарної справи на дану квартиру (а.с.а.с.58-81). 11.08.2015 року [PERSON] і [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], продали, а [PERSON], позивачка по справі, набула у спільну сумісну власність вищевказану квартиру, про що укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 11.08.2015 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON], реєстровий №477. Право власності [PERSON] на даний вид майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42067893, сформованим 11.08.2015 року цим же нотаріусом (а.с.81). 09 серпня 2016 року в ході обстеження згаданої квартири виявлено відсутність вхідних дверей (замуровані) у кладовку №6, про що складено акт (а.с.12). [PERSON], відповідачка по справі, є власником квартири №1, загальною площею 39,7кв.м., житловою площею 26,2кв.м., розташованої по вул.Центральна,54 (в минулому - Леніна,54) в смт Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.07.2010 року комісією по приватизації державного житлового фонду Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, виданого на підставі рішення комісії по приватизації державного житлового фонду Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №1 від 29.06.2010 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.07.2010 року. (а.с.66). Квартира складається із: 1 коридора, площею 4,2кв.м.; 2 кухні, площею 5,7кв.м.; 3 кімнати, площею 14,6кв.м.; 4 кімнати, площею 11,6кв.м.; 5 кладової, площею 3,6кв.м.; що підтверджується даними інвентарної справи на дану квартиру (а.с.а.с.59-66а). Кладовка, зображена на плані квартири під №6, площею 4,0кв.м., що належить на праві власності [PERSON], мала окремий вхід із сходової площадки житлового будинку. Вказаною кладовкою на даний час користується [PERSON], як санвузлом. Остання здійснила перепланування: закладено вхід до приміщення кладовки з підїзду будинку і облаштовано вхід до неї з її квартири (зроблено двері в «несучій» стіні), встановлено туалет і ванну. Під час приватизації квартири [PERSON] дане приміщення не включене до опису обєкта. Вказані обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню у відповідності до ст.61 ЦПК України. Крім того, судом встановлено, що у житловому будинку, розташованому по вул.Леніна,54 в смт Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, відсутні підвальні приміщення, що підтверджується довідкою КП «Добробут Плюс» №55 від 10.03.2017 року. Дана обставина спростовує посилання [PERSON] на невідповідність розміру площі квартири позивачки в документах, зокрема, що в Довідці про склад сімї наймача ізольованої квартири та наймані ними приміщення (а.с.69), вказано, що за наймачем квартири №2 закріплена комора площею 4,0кв.м., що розташована у підвалі (цокольному етажі), а не на сходові площадці, тобто спірне приміщення не є власністю позивачки. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до розяснень, даних в п.п. 19,23,24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що частиною квартири №2 (кладовкою №6), розташованої по вул.Центральна,54 (в минулому - Леніна,54) в смт Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, і належної [PERSON] на праві власності, користується відповідач [PERSON] Будь-яких письмових, чи нотаріально посвідчених правочинів щодо вказаної частини нерухомого майна сторонами не укладалися, розписки про отримання коштів в рахунок оплати за придбання майна також не надавалися. Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін та свідка [PERSON], попереднього власником спірного приміщення, який вказав, що у квартирі ніхто не проживав, але і кладовка нікому не передавалася. Оскільки судом встановлено, що між сторонами відсутні будь-які правочини щодо спірного нерухомого майна, тому відповідачка, [PERSON] є його недобросовісним володільцем. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved