Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

15.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до\~ ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН, в якій просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 23489,24 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 2542,95 грн., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 690,53 грн., моральну шкоду у розмірі 25000 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 20.09.2005 року по 31.01.2017 року працювала в ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН». Була звільнена з роботи у звязку з скороченням штату працівників. На день звільнення їй нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01.10.2016 року по 31.01.2017 року, а також компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога у сумі 23489,24 грн. Відмову у виплаті належних коштів відповідач обґрунтовує відсутністю грошових коштів. У звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, відповідач повинен сплатити компенсацію за час затримки заробітної плати. З зазначених підстав просила позов задовольнити. Позивач [PERSON], надала заяву про зменшення позовних вимог, а саме, відмовилася від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у повному обсязі. Просила розгляд справи проводити за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Представник відповідача ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН» [PERSON], надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.\~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН», що підтверджується даними з копії трудової книжки серії БТ-І № 7492719 на імя [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до наказу № 03-К від 31.01.2017 року [PERSON] була звільнена з посади головного економіста у звязку зі скороченням штату, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, даний факт підтверджується довідко № 27/1 від 08.02.2017 року, виданою ДП «Дослідне господарство «Борки» ІОБ НААН України, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно працювала в Дослідному господарстві «Борки» з 20.09.2005 року (наказ про прийняття на роботу № 171-К від 21.09.2005 року) по 31.01.2017 року (наказ про звільнення № 03-К від 31.01.2017 року). Станом на 13.04.2016 року назва господарства визначена як Державне підприємство «Дослідне господарство «Борки» Інститутут овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України (а.с. 6) Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу\~, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша\~статті 117 КЗпП України\~). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в\~статті 117 КЗпП України\~відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Згідно ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, в разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутись до суду про стягнення належної йому заробітної плати. Так, згідно даних довідки №28/1 від 09.02.2017 року, загальна заборгованість [PERSON] по заробітній платі станом на 01.02.2017 року становить 23489,24 грн., у тому числі за жовтень 2016 року 1771,82 грн., листопад 2016 року 8021,35 грн., грудень 2016 року 4211,91 грн., січень 2017 року 9484,16 грн. (а.с. 7) Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. Згідно довідки № 30 від 10.02.2017 року середньо - денна заробітна плата (із розрахунку за останні два місяці) склала 169,53 грн. за 1 календарний день. (а.с. 8) Відповідно, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати складає 2542,95 грн. На підставі\~ст. 34 Закону України "Про оплату праці"\~у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до надного позивачем розрахунку компенсація за час затримки заробітної плати з урахуванням індексу інфляції становить 690,53 грн., що не суперечить нормам трудового законодавства. \~ З аналізу та сукупності досліджених у справі даних, суд дійшов висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення, що відповідає загальним засадам конституційних гарантій громадянина на працю та забезпечення охорони законних прав та інтересів особи. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Питання щодо розподілу судових витрат належить вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved