Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

21 жовтня 2021 року до суду звернулася позивач із вказаним позовом у якому просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовувала тим, що право власності на об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] належить їй, чоловіку [PERSON] , доньці [PERSON] та сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 1998 року. В даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мій син [PERSON] та онук - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту обстеження житлових умов від 17 вересня 2020 року, онук позивача [PERSON] - [INFO] та син позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають, даний акт був складений депутатом Броварської міської ради Негода Г.В та засвідчений в присутності двох свідків. Також адвокатом Бойко Ю.Ю. був складений протокол опитування від 16 вересня 2020 року за участю двох сусідів, [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що онук не проживає в квартирі з 2015 року. Позивач зазначали, що комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Оскільки, відповідач та його син не сплачують зазначені платежі, вона та родина змушена сплачувати все самостійно. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач та члени її родини не чинили, відповідач та його дитина [PERSON] з власної ініціативи зібрали речі і виїхали з квартири. Позивач вказує, що факт реєстрації відповідача порушує її право, як позивача на вільне розпорядження і користування майном, та вона і її родина позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] , [INFO] втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того батько дитини не сплачує ні за себе, ні за свою дитину комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, та створює перешкоди і у здійсненні права користування і розпорядження майном позивачу. 05 листопада 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Кивїської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 22 січня 2021 року. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, та відсутності відповідача, просив позов задовольнити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що право власності на об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] належить позивачу, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 1998 року. У даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , син [PERSON] та мій онук - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту обстеження житлових умов від 17 вересня 2020 року, онук позивача [PERSON] - [INFO] та син позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають, даний акт був складений депутатом Броварської міської ради Негода Г.В та засвідчений в присутності двох свідків. 13 квітня 2021 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області за № 278 надано висновок до суду щодо доцільності визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується квартирою, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved