Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Колядівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року померла її баба - [PERSON]. На день смерті [PERSON] проживала сама за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], котрий померла [PERSON] заповіла [PERSON] - братові позивача, та земельний пай, котрий позивач має намір успадкувати. Мати позивача померла в 1990 році. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у неї документа, що підтверджує право власності [PERSON] на зазначену земельну частку (пай). На підставі вищенаведеного, [PERSON] просила суд поновити їй строк для пред`явлення позову до суду, зазначивши при цьому, що про існування спадкового майна вона дізналася лише у 2017 році, та визнати за нею право власності на спадкове майно. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з позовом про поновлення строку для пред'явлення позову до суду та визнання за нею права власності на земельну частку (пай) члена КСП «Колядівське» площею 10.23 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Колядівської сільської ради Новаойдарського району Луганської області згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Новоайдарською райдержадміністрацією 12.05.1997 року, виданого на ім'я [PERSON]. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Колядівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області - Ткаченко І.Є. у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року померла баба позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Факт того, що позивач [PERSON] є рідною онукою [PERSON], яка померла [INFO] року, підтверджується копією рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27.10.2017 року (а.с.8). На день смерті [PERSON] проживала сама за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки №325, наданою 24.07.2017 року виконкомом Колядівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], котрий померла [PERSON] заповіла [PERSON] - братові позивача (а.с.10), та земельний пай, котрий позивач має намір успадкувати. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено (а.с.19) у зв`язку з відсутністю у неї документа, що підтверджує право власності [PERSON] на зазначену земельну частку (пай). Згідно з відомостями з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою, наданими відділом у Новоайдарському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області (вих. 22/168-18 від 29.01.2018 року), земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,23 умовних кадастрових гектари, розташована на території Колядівської сільської ради, згідно сертифікату серії [NUMBER], належить [PERSON] (а.с.18). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки спадщина відкрилась у 1998 році. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Позивач просила поновити їй процесуальний строк для звернення до суду за захистом свого права, зазначивши, що про існування спадкового майна вона дізналася лише у 2017 році, суд вважає за можливе визнати дану причину пропуску строку поважною. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Оскільки [PERSON] є онукою померлої [PERSON], а її мати (дочка спадкодавця) померла в 1990 році, то відповідно до положень ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, вона є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Позивачем доведено відсутність у неї можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку, зокрема й шляхом його визнання. З урахуванням вищенаведеного, суд вбачає законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки остання є спадкоємцем після смерті [PERSON], підтвердила належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, та відсутність можливості вирішення даного спору в нотаріальному порядку. Представник відповідача позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 524, 525, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 р., ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved