Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

20.06.2018 року [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . З відповідачем по справі - [PERSON] , позивач перебувала у шлюбі, зареєстрованому 20.07.2013 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 290. Від даного шлюбу у сторін по справі [INFO] народився син - [PERSON] . 22.01.2016 року рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва справа № 488/4681/15-ц, з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.10.2015 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 07.02.2018 року, справа № 488/4202/17, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач зазначає, що фактично шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинилися ще в 2016 році. З того часу дитина проживає разом із матір`ю в квартирі, яка належить її батькам, в якій вона прописана та має право на користування. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, хлопчик знаходиться на повному утриманні матері. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад № 144 м. Миколаєва з серпня 2017 року, де постійно спілкується з однолітками та вихователями, заклад відвідує із задоволенням. Згідно характеристики вихованця дошкільного навчального закладу № 144, [PERSON] спокійний, врівноважений, самостійний, вихований, фізично розвинутий, комунікативний. Хлопчик має належний медичний догляд - має всі необхідні щеплення, проходить щорічні медичні обстеження, у випадку захворювання, мати виконує всі рекомендації лікарів щодо найшвидшого одужання. Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради 15.05.2018 року було проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї в якій проживає малолітній [PERSON] . Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. З часу розірвання шлюбу між подружжям відповідач не цікавиться життям, розвитком та вихованням свого малолітнього сина [PERSON] . Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток. Таким чином батько повністю відрікся від своєї рідної дитини, він не виявляє бажання побачити свого сина, не займається і не намагається займатися вихованням дитини і його забезпеченням. Також відповідач не виконує рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.01.2016 року стосовно сплати аліментів на сина. У нього утворилась заборгованість на загальну суму 22 804, 50 грн., у зв`язку з якою відповідач обмежений у праві виїзду за межі України, користуванні вогнепальною зброєю, керування транспортним засобом та праві полювання і додатково накладено арешт на все його майно. Окрім цього, в березні на адресу позивача надійшла вимога від ТОВ «Восток Фінексперт», адресована [PERSON] про сплату суми боргу в розмірі 20 593,74 грн. з повідомленням, що в разі несплати зазначеного боргу, позичальник змушений буде звернутися до правохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем злочину за ст.ст. 190, 222, 358 КК України. На підставі вищезазначеного позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхньої спільної дитини. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Трунова О.А., надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Кабацюра О.Л., надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, також просила долучити до матеріалів справи висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно мальлітнього сина. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, з 20.07.2013 року, а заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 07.02.2018 року шлюб між подружжям було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.01.2016 року (справа №488/4681/15-ц) з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.10.2015 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач добровільно рішення суду не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.01.2019 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 39 390,50 грн. За весь час окремого проживання питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина проживає з матір`ю, яка створила належні умови для повноцінного проживання, виховання та утримання сина. Хлопчик відвідує дошкільний навчальний заклад №144 м.Миколаєва з серпня 2017 року, де постійно спілкується з однолітками та вихователями, заклад відвідує із задоволенням. Згідно характеристики вихованця дошкільного навчального закладу №144, [PERSON] спокійний, врівноважений, самостійний, вихований, фізично розвинутий, комунікативний. Хлопчик має належний медичний догляд - має всі необхідні щеплення, проходить щорічні медичні обстеження, у випадку захворювання, мати виконує всі рекомендації лікарів щодо найшвидшого одужання. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 01.03.2019 року (вх.№733/02.02.01-22/22/14/19) наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, адже для збереження родинних стосунків [PERSON] неодноразово запрошувався до служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, однак жодного разу не з`являвся. Відповідно до довідки Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, [PERSON] характеризується негативно, зі слів сусідів періодично зловживає алкогольними напоями, протягом 2018 року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Крім того, на адресу позивача надійшла вимога від ТОВ «Восток Фінексперт», адресована [PERSON] про сплату суми боргу в розмірі 20 593,74 грн. з повідомленням, що в разі несплати зазначеного боргу, позичальник змушений буде звернутися до правохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем злочину за ст.ст. 190, 222, 358 КК України. Таким чином, спосіб життя, обраний батьком може нанести шкоду інтересам дитини. Відповідач порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме щодо того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 цього Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції «Про права дитини» зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позов [PERSON] і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Вказані обставини об`єктивно підтверджуються перевіреними судом матеріалами справи. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved