Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу № 004813 недійсним та стягнення з відповідача адміністративного платежу у розмірі 56 000 грн. Вимоги мотивує тим, що у липні 2016 року він вирішив придбати автомобіль, оголошення про продаж автомобіля «КІА» 2013 року випуску за ціною 9 024 дол. США було на сайті. Зателефонувавши до продавця для уточнення інформації яка міститься у оголошенні, консультант підтвердила актуальність цього оголошення та запросила його до офісу компанії. 07.07.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 004813, на виконання якого ним сплачено 56 000 грн. Підписуючи договір, на його зауваження про те, що ціна автомобіля відрізняється від ціни за домовленістю, консультант пояснила, що це начебто договір старого зразка, однак при доставці автомобіля буде укладено новий договір. За словами консультанта, автомобіль мали доставити протягом 3-5 днів після сплати авансового платежу у розмірі 56 000,00 грн. У подальшому з'ясувалося що, компанія ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не має ліцензії на залучення фінансових активів від фізичних осіб, а тому не мала право укладати такий договір. Також положення укладеного ним з відповідачем договору фінансового лізингу суперечать вимогам чинного законодавства, містять несправедливі умови, порушують його права, як споживача, не визначена остаточна вартість предмета договору, графік сплати лізингових платежів, крім того договір не було нотаріально посвідчено. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, суду надано письмові заперечення на позов з проханням розглянути справу без участі представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та відмовити у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю вимог. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 липня 2016 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 004813, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося передати придбаний для позивача автомобіль «КІА», останній, в свою чергу, зобов'язався сплатити передбачені договором платежі (надалі по тексту - договір, а.с. 9-16). Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача. Відповідно п. 8.2 укладеного між сторонами договору, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 22 366,27 дол. США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, що в гривневому еквіваленті на дату укладення договору становить 556 920 грн. Згідно додатку № 1 до договору авансовий платіж становить 50 % вартості предмета лізингу, сума виплат авансового платежу - 11 183,13 дол. США, адміністративний платіж (10% вартості предмета лізингу) - 2 236,63 дол. США, комісія за передачу (3% вартості предмета лізингу) - 670,99 дол. США (а.с. 17). На виконання умов договору [PERSON] 07.07.2016 р. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» сплатив адміністративний платіж у розмірі 56 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від (а.с. 20). За умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення договору протягом терміну його дії; даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням та обслуговуванням договору. Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингуодержувачу. Пунктом 10.1 договору визначено, що лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий періодичний платіж включає - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування у розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 %. Отже, виходячи з умов договору, на позивача, як лізингоодержувача, покладено обов'язок фактично тричі сплачувати відповідачу - лізингодавцю за одну ж і ту послугу, а саме за організацію і виконання договору у виді сплати адміністративного платежу та комісій за передачу предмета лізингу і за супроводження договору, у зв'язку з чим умови договору є несправедливими. Крім того, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями вказаної норми закону адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Також відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета автомобіля) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Як зазначено вище, вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 22 366,27 дол. США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на дату укладення договору складало 556 920 грн. (п. 8.2 договору). Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (пункт 8.3 договору). Відповідно п. 8.5 договору, всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця. За змістом договору убачається, що відповідач залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Зокрема, у пунктах 10.5, 10.6 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу. Вивчивши зміст укладеного між сторонами правочину судом встановлено, що його умовами не передбачено відповідальності відповідача на невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором. Разом з тим, положеннями договору, а саме пунктами 12.5, 12.6, 12.7, 12.8, 12.11, 12.12, 12.13, 12.14 встановлено, що за порушення умов договору на позивача покладено обов'язок щодо сплати пені, процентів, штрафів, компенсації витрат, відшкодування збитків та відповідні майнові зобов'язання. Крім того, пунктами 3.2.6, 12.2 договору передбачена можливість одностороннього розірвання договору відповідачем, при цьому позивачу повертається сплачений ним авансовий платіж з відрахуванням на користь відповідача 20 % суми вказаного платежу, адміністративний платіж при цьому не повертається. У випадку розірвання договору з ініціативи позивача повертається останньому 60 % від розміру сплаченого авансового платежу, при цьому відповідач 40 % коштів отримує у якості штрафу за дострокове розірвання договору та всю суму сплаченого позивачем адміністративного платежу (п. 12.1 договору). Отже, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу відповідач відповідальності не несе, а навпаки, отримує вигоду. Разом з тим, частиною 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено права лізингоодержувача, у тому числі відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Відповідно до частини другої статті 6 Закону «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.4 договору незалежно від зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання підписати додаток 3 до договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Зі змісту спірного договору убачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, та такий додаток до договору позивачем та відповідачем не підписувався і не складався. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань позивача. Крім того, за умовами договору достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу позивач має сплатити штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.14 договору). За змістом частини п'ятої статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р. За вищевказаних обставин суд вважає, що укладений між сторонами спірний договір містить несправедливі умови, визначені статтею 18 Закону «Про захист прав споживачів», у тому числі встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Вищевказані висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України за наслідками розгляду цивільних справ № 6-2766цс15 від 16.12.2015 р.; № 6-65цс16 від 11.05.2016 р., № 6-330цс16 від 09.06.2016 р. та № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р. з аналогічних спірних правовідносин. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим договір фінансового лізингу № 004813 від 07.07.2016 року слід визнати недійсним, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім на виконання спірного правочину адміністративний платіж у розмірі 56 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 111 грн. 20 коп.

Outcome: approved