Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 9 вересня 2005 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: - сина - [PERSON], 18 грудня [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO]. Неодноразові спроби знайти спільні взаємоприйнятні погляди та життєві позиції для подальшого шлюбного життя позитивного результату не дали, позивач залишив усе майно, забрав лише особисті речі, майже півроку сторони проживають окремо і подружніх стосунків не підтримують. Діти проживають з відповідачем, питання про стягнення аліментів на утримання дітей вирішується у судовому порядку На думку позивача, подружні стосунки припинені остаточно і примирення неможливе. У звязку з цим позивач просив розірвати шлюб. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 25). Від відповідача також надійшла заява, відповідно до змісту якої остання позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 19). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 9 вересня 2005 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 518, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 7 квітня 2017 року (а.с. 7) та штампом у паспорті позивача, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження від 22 грудня 2005 року серії І-КЕ № 0182234 (а.с. 9) та дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження від 3 березня 2014 року серії І-СР №184419 (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть та проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому сторони не бажають поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому, беручи до уваги визнання відповідачем позову, шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає відповідачу набуте нею у шлюбі прізвище "Подлова". На підставі викладеного вище,

Outcome: approved