Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

16 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та просила: визнати недійсним розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду № 9034 від 18.10.2000 р. та Свідоцтво про право власності на житло від 18.10.2000 р., реєстраційний № 8-00-199572, видане Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради на квартиру [ADDRESS]; відновити право [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 р. (зі змінами). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона разом з дочкою [PERSON], батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS]. Сім'я позивачки складається з 6 осіб: [PERSON], її чоловіка військовослужбовця [PERSON], дочки від першого шлюбу [PERSON], дочок від другого шлюбу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Сім'я другого співвласника вказаної квартири - [PERSON] складається з чотирьох осіб: [PERSON], її чоловіка та двох дочок [PERSON] та [PERSON] За такої кількості осіб співвласників приватизованої квартири та членів їх сімей, з урахуванням їх віку і статі, позивачка з чотирма дітьми і чоловіком не мають можливості мешкати в приватизованій квартирі та вимушені винаймати житло, що значно погіршує матеріальний стан сім'ї. З іншої сторони, у її чоловіка військовослужбовця відсутня можливість отримати від Міністерства оборони України житло на всю свою сім'ю, оскільки, позивачка приймала участь у приватизації і має у спільній сумісній власності житло, яким фактично скористатись не може. За таких обставин, позивачка з'ясувала, що підготовкою документів на приватизацію вказаної квартири займалась її мати відповідачка [PERSON], яка визнала, що підписала приватизаційні документи від імені [PERSON] Позивачка вважає, що оскільки на той час вона була повнолітньою то вказана приватизація повинна бути визнана судом недійсною. У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позов та просила розглянути справу без її участі. У своєму відзиві зазначила, що визнає викладені в позовній заяві обставини та підтвердила, що оскільки на момент здійснення приватизації її дочка [PERSON] перебувала за межами м. Харкова, [PERSON] дійсно розписалась за неї в приватизаційних документах, бо вважала, що діяла в її інтересах. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду відзиви на позов, у яких вказали, що позов визнають та просили розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надав заперечення на позов, просив прийняти законне і обґрунтоване рішення та розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.10.2000 року за реєстраційним № 8-00-1999572 Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], власники: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], форма власності приватна спільна сумісна, підставою видачі свідоцтва є розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду від 18.10.2000 року № 9034. (а.с. 4) Як вбачається з копії паспорту [PERSON], на момент здійснення спірної приватизації вона досягла повноліття. (а.с. 5) Позивачка дізналась від своєї матері - відповідачки [PERSON], що при реалізації права на приватизацію вказаної вище квартири мати розписалась за неї в приватизаційних документах, оскільки [PERSON] на той час перебувала за межами міста Харкова. У своєму відзиві на позов цю обставину відповідачка [PERSON] визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч. 2 ст. 8 вказаного Закону передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Тобто, приватизація є укладенням угоди між громадянами (громадянином) та державною установою в особі органу приватизації про безоплатну передачу у власність громадян житла. Згідно ст. 48 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Оскільки [PERSON] як повнолітній член сім'ї не надавала письмової згоди на приватизацію квартири [ADDRESS], то у даному випадку порушена вимога закону щодо письмової згоди всіх повнолітніх членів сім'ї на приватизацію спірної квартири. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved