Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з відповідачем має спільну дитину. 09 вересня 2015 року за позовом відповідача [PERSON], Городищенським районним судом Черкаської області шлюб між ними розірваний. За рішенням суду місце проживання дитини визначено з матір»ю. Хоча суд і постановив таке рішення, дитина з відповідачем не проживала, остільки вона не має постійного місця проживання, в зв»язку з чим, не в змозі забезпечити дитині належні умови життя, розвитку, навчання. Крім того, відповідач їздить на заробітки за кордон. Дані обставини змусили, неодноразово, звертатися до відповідача для надання фінансової допомоги на утримання дитини. Дитина, [PERSON], [INFO], перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області та що може підтвердити сама дитина. Відповідач відмовлялася від свого обов»язку утримувати дитину і такого наміру не має і на даний час, в зв»язку з чим виникла потреба звернутися до суду для вирішення питання щодо сплати аліментів на утримання дитини за останні три роки, до дня пред»явлення позову, тобто дати розірвання шлюбу 19 вересня 2015 року. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги змінили та просили стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн., так як їм стало відомо, що відповідач є непрацюючою. Відповідач та його представник позов не визнали та просили визначити розмір аліметів, які підлягають до стягнення в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно, в решті позовних вимог не заперечили. Суд, вислухавши сторони, пояснення неповнолітньої дитини [PERSON], свідчення свідка [PERSON]»єва О.С. про те, що він особисто робив грошові перекази на картковий рахунок неповнолітньої [PERSON] та передавав посилку від відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Статтею 181 ч.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] 1-СР №101430 сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.3) і дану обставину сторони у судовому засіданні не заперечили. Згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року, позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебувають (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №1310 від 25 липня 2017 року, неповнолітня [PERSON] перебуває на утриманні позивача [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із довідки про склад сім»ї, виданої виконавчим комітетом Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №1316 від 25 липня 2017 року, відповідач зареєстрована в [INFO] провул.Зарічний, №6 Городищенського району Черкаської області, але за вказаною адресою не проживає (а.с.7). Згідно трудової книжки на ім»я [PERSON], відповідач на даний час офіційно не працевлаштована (а.с.16-22). Відповідно до характеризуючих даних, позивач за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с.23-34). Позивач в підтвердження того, що утримує матеріально неповнолітню дитину надав у судове засідання відповідні накладні щодо понесених ним витрат (а.с.26-32). Відповідач, в свою чергу, надала дублікати банківських квитанцій щодо перерахунку коштів неповнолітній [PERSON] (а.с.33-61). Із змісту довідки Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 27 липня 2017 року №1320, відповідач протягом травня 2016 року постійно проживала в с.Хлистунівка провул.Зарічний, №6 Городищенського району Черкаської області (а.с.25). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні неповнолітньої дитини про її стан здоров»я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, а саме, що вона офіційно не працююча, інших утриманців не має, фізично здорова, згідна сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі та враховуючи відсутність заперечень позивача, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти, як такої, що має можливість їх сплачувати на утримання дитини в твердій грошовій сумі, як то визначено ст.184 СК України. Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON] 1-СР №101430; копією рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2015 року; довідкою виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №1310 від 25 липня 2017 року; довідкою про склад сім»ї, виданої виконавчим комітетом Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №1316 від 25 липня 2017 року; копією трудової книжки [PERSON]; характеристиками [PERSON]; копією довідки Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 27 липня 2017 року №1320. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved