Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що відповідачка по справі є матір'ю двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачка не піклується про дітей, не створює дітям належних умов для проживання, вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями. В 2013 році мати залишила дітей з позивачем, на даний час місце її перебування невідоме. Така поведінка матері свідчить про неналежне виконання нею батьківських обов'язків. Просив позов задовольнити повністю. Вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів у частці від заробіткуу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що на даний час відповідачка проживає окремо від дітей, не цікавиться ними, не займається їх вихованням, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Шлюб між ним та відповідачкою розірвано у встановленому законом порядку 25 квітня 2016 року. Просив позов задовольнити. Позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Дав згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка у судове засідання не з'явилися повторно, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, хоча про день, час і місце судового засідання була повідомлена належний чином та у встановленому законом порядку. Небажання відповідачки надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши доводи позивача, представника служби у справах дітей Рогатинської РДА, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] виданим 18 лютого 2004 року виконавчим комітетом Долинянської сільської ради, серія [NUMBER], виданим 01 квітня 2005 року виконавчим комітетом Долинянської сільської ради. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації №20 від 28 липня 2016 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 14 березня 2017 року, характеристиками з місця проживання, виданими Долинянською сільською радою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За наведених вище в рішенні обставин і доказів суд приходить до висновку, що відповідачка, як мати, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дітей, не проявляє щодо дітей батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. [PERSON] не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, хоч має таку можливість. Мати свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками через що її слід позбавити батьківських прав. Судом встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде суперечити інтересам дітей, а тому позов підлягає до задоволення. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів.Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. За частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні не встановлено місця роботи відповідачки, однак вона не визнана інвалідом, є особою працездатного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти, за можливістю, той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з батьками. За таких обставин аліменти із відповідачки [PERSON] слід стягувати в 1/3 частці від усіх видів його заробітків щомісячно, що дозволить забезпечити стабільність щодо утримання неповнолітніх дітей. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved