Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

22.11.2017 року військова частина [NUMBER] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , майнову шкоду безпідставно набуте майно в сумі 19551,47 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 47 копійок, посилаючись на те, що положеннями статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», статті 10 Закону України «Про оборону України», пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року №406/2011 (далі - Положення), передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном, у тому числі закріплення військового майна за військовими частинами. Єдиним державним органом, в інтересах якого можуть бути заявлені позовні вимоги щодо витребування спірного нерухомого майна з власності іншої особи є Міністерство оборони України. Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі ЗС України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби ЗС України, затверджених Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби ЗС України» від 24.03.1999 року надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України. Військова частина [NUMBER] у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади. Відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ України військова частина [NUMBER] є юридичною особою, засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства оборони України, має гербову печатку та здійснює діяльність в сфері оборони. Громадянин [PERSON] 20 серпня 2014 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 20 серпня 2014 року № 66 [PERSON] зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначений на посаду заступника командира бойової машини-навідника-оператора з механізованого відділення 1 механізованого взводу 10 механізованої роти 4 механізованого батальйону. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 17 жовтня 2015 року №3865 виплата грошового забезпечення солдату [PERSON] призупинена з 27 січня 2015 року. В період починаючи з 11 дня самовільного залишення частини і до дня видання наказу командиром військової частини [NUMBER] про призупинення виплати грошового забезпечення солдату [PERSON] виплачено грошове забезпечення розмір якого складає 19551,47 гривень. Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини [NUMBER] аудиторського звіту від 29 грудня 2016 року №234/5/80 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року солдат [PERSON] має заборгованість перед військовою частиною [NUMBER] в сумі 19551,47 гривень.\~ Таким чином, самовільне залишення солдатом [PERSON] військової частини призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач\~ в судове засідання не\~ з`явився хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, за "місцем своєї реєстрації", відповідно до вимог ст.128,\~130 ЦПК України. До суду повернулися конверти без вручення з довідкою «УКРПОШТА» відсутній за адресою проживання.\~Клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву відповідач не подав.\~ Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за\~ відсутності\~ сторін, з ухваленням заочного рішення\~ відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень\~ ч.2 ст.247 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Положеннями статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», статті 10 Закону України «Про оборону України», пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року №406/2011 (далі - Положення), передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном, у тому числі закріплення військового майна за військовими частинами. Єдиним державним органом, в інтересах якого можуть бути заявлені позовні вимоги щодо витребування спірного нерухомого майна з власності іншої особи є Міністерство оборони України. Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі ЗС України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби ЗС України, затверджених Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби ЗС України» від 24.03.1999 року надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України. Військова частина [NUMBER] у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади. Судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ України військова частина [NUMBER] є юридичною особою, засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства оборони України, має гербову печатку та здійснює діяльність в сфері оборони. Громадянин [PERSON] 20 серпня 2014 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації Згідно наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] \~ (по стройовій частині) від 20 серпня 2014 року № 66, [PERSON] призначений на посаду заступника командира бойової машини-навідника- оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 10 механізованої роти 4 механізованого батальйону. 27 січня 2015 року солдат [PERSON] самовільно залишив військову службу, що призвело до отримання ним переплаченого грошового забезпечення. Згідно довідки військової частини № [NUMBER] заборгованість по переплаті грошового забезпечення військовослужбовцю [PERSON] \~ становить 19551,47 грн. Указані обставини переплати грошового забезпечення підтверджується витягом з довідки відділу аудиту в бюджетній сфері Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю про дослідження окремих питань програм аудиторського завдання військової частини польова пошта [NUMBER] . Відповідно до п.34.4 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої\~наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого\~Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Згідно з п.2 ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого\~Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Пунктом першим\~статті 22 ЦК України\~встановлено, що особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини першої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначене положення застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття майна або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідачем суду не представлено. Виходячи з наведеного, позов військової частини [NUMBER] про стягнення з відповідача безпідставно набутого майна слід задовольнити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1600 грн. Згідно пп. 15.5 п.15\~ Перехідних положень ЦПК України\~до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі ст.ст.\~1166, 1212 ЦК України,

Outcome: approved