Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

23.05.2016 року в.о. керівника Городоцької місцевої прокуратури [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2015року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження №12014140230000673 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито по ст.45 КК України у звязку з дійовим каяттям. Вказує, що даною ухвалою суду встановлено, що відповідач [PERSON] 29.09.2014року приблизно о 04.30 год., керуючи автомобілем марки «БМВ 520», реєстр.номер RPZ 06993, у стані алкогольного спяніння та рухаючись по автодорозі «Львів-Шегині» у сторона м.Львова, грубо порушив п.2.3 «б»,12.6»г» та 12.9 «б» Правил дорожнього рух; України, не будучи уважним до дорожної обстановки та перевищивши максимально дозволену швидкість руху, на 77 кілометрі вказаної дороги, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пасажир «БМВ 520», реєстр.номер RPZ 06993, потерпілий [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді перелому 10 та 11-го ребер справа, струсу головного мозку. Згідно листа Мостиської КЦРЛ, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 29.09.2014 по 17.10.2014 року. При цьому, загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 3307,90 гри. та станом на день предявлення позову [PERSON] на відшкодовані. Зазначає, що оскільки Мостиська комунальна центральна районна лікарня відноситься до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із районного бюджету, відтак Городоцька місцева прокуратура вважає за необхідне звернутися із позовом в інтересах державі в особі Мостиської районної ради, про відшкодування вищевказаних витрат. З огляду на наведене, на підставі ст.ст.1166, 1191, 1206 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] до районного бюджету на користь Мостиської районної ради, понесені Мостиською КЦРЛ витрати в розмірі 3307,90 гривень на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В судовому засіданні прокурор Демчук Г.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі з вищенаведених підстав. Представник позивача Мостиської районної ради Львівської області в судове засідання не зявився та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, мотивуючи це тим, що він оплачував потерпілому [PERSON] усі витрати на лікування, тому вважає, що не зобовязаний відшкодовувати Мостиській КЦРЛ жодних коштів. Представник третьої особи Мостиської КЦРЛ - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 29.09.2014року біля 04.30 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW520», реєстр. номер RPZ06993, рухаючись автодорогою «Львів-Шегині» у напрямку м.Львова, порушив вимоги пунктів 12.2, 12.3, 12.6«г», 12.9«б» Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не вибрав безпечної швидкості руху і у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно\~ спроможний виявити, він повинен був вжити заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу. Проте, рухався із швидкістю 180км/год., а згідно Правил дорожнього руху України водієві забороняється перевищувати максимально дозволену швидкість та поза населеними пунктами на всіх дорогах позначених знаком 5.47 дозволяється рух зі швидкістю не більше 90 км/год., внаслідок чого коли на 77км+180м даної автодороги обвинувачений побачив на своїй смузі руху стоячий автомобіль марки «Фольксваген Пасат», реєстр.№ RPR 37YL, під керуванням [PERSON] та вїхав у нього. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «BMW520», реєстр. номер RPZ06993, потерпілий [PERSON] отримав перелом 10-го та 11-го ребер справа, струс головного мозку, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя. Порушення вказаних вимог правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоровя потерпілому [PERSON] Вказані обставини встановлені ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2015року у справі №448/82/15-к, що набрала законної сили, якою кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито (із нереабілітуючих підстав) та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України у звязку із дійовим каяттям. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із листа Мостиської КЦРЛ №511 від 29.04.2016року потерпілий [PERSON] внаслідок вищевказаного злочину знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділені Мостиської КЦРЛ з 29.09.2014року по 17.10.2014року. При цьому, ціна одного ліжко-дня у хірургічному відділенні у жовтні місяці 2014року становила 174,10 гривень. Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування [PERSON] складає 3307,09 гривень, і така станом на час розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] в добровільному порядку не відшкодована. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної [PERSON] Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як зазначено у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п.3 вищенаведеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Таким чином, оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення встановлена ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2015року, яка набрала законної сили, а кримінальне провадження відносно відповідача було закрито із нереабілітуючих для нього підстав, то відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства, останній зобовязаний відшкодувати на користь Мостиської районної ради Львівської області до районного бюджету витрати понесені Мостиською КЦРЛ на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 3307,90 гривень, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, оскільки позивача при поданні позовної заяви звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то такий у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 1378 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved