Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

23 червня 2018 року в.о. голови Миргородської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позивач, на підтвердження позовної заяви зазначає, що відповідач по справі - мати неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей ухиляється, матеріально не підтримує та їхнім життям не цікавиться. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача - головний спеціаліст служби у справах дітей [PERSON], який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Просила не позбавляти її батьківських прав, обіцяла, що стане на шлях виправлення. Представник Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області - селищний голова Верещака Олександр Олександрович, який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечень проти задоволення позову не висловив. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та малолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтверджується наказом Служби у справах дітей № 51 від 06.12.2016 про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах [PERSON] (а.с.15), наказом Служби у справах дітей № 27 від 23.05.2018 про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах [PERSON] (а.с.16), довідкою Яхницької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Лохвицького району Полтавської обласної ради № 29 від 17.05.2018, відповідно до якої [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі та перебуває на повному державному утриманні (а.с.17), довідкою Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації № 4503 від 14.06.2018 (а.с.19) відповідно до якої [PERSON] припинено виплату допомоги при народженні дитини у зв'язку нецільовим використанням коштів (а.с.19), рішенням Ромоданівської селищної ради Миргородського району № 47 від 25.11.2016 про взяття на облік сім'ї [PERSON], як такої, що опинилася у складних життєвих обставинах (а.с.21), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що комісією вирішено підняти питання про направлення дітей до лікувального закладу оскільки, на даний момент існує загроза життю дітей (а.с.24). Висновком Ромоданівської селищної ради Миргородського району про доцільність позбавлення батьківських прав визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та відносно сина [PERSON], [INFO](а.с. 44). Висновком Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області № 01:1-31/170 від 29.05.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та відносно сина [PERSON], [INFO](а.с. 45). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як мати, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дітей, не проявляє щодо неї батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхню підготовку до самостійного життя, за таких обставин позбавлення батьківських прав не буде суперечити інтересам дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму ВСУ України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути менші ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної платні цієї особи. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від матеріального забезпечення своїх дітей, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved