Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - КМР, відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] померла [PERSON], яка була матір'ю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина - 1/3 частина квартири [ADDRESS], спадкоємцями першої черги за якою є позивач та його брат - [PERSON], який помер [INFO]. На підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини державним нотаріусом було заведено спадкову справу, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини. Оскільки правовідносини виникли під час чинності Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, за нормами якого вважалось, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, позивач вважає, що він спадщину прийняв, що і зумовило його звернення до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та залучено до участі у ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дванадцяту київську державну нотаріальну контору та призначено її розгляд у судовому засіданні. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача надав суду пояснення, в яких просив суд прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника КМР. Третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, надіславши при цьому заяву про слухання справи за відсутності її представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яка відповідно до свідоцтва про народження була матір'ю позивача. Спадкоємцями першої черги за законом є сини померлої - позивач та [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, посвідченого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації 10 грудня 1997 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відтак, 1/3 частина квартири належала померлій [PERSON]. З матеріалів спадкової справи №1281/2013, заведеної Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлої [INFO], вбачається наступне. 21 жовтня 2013 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом. Того ж дня державним нотаріусом було винесено постанову про відмову позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався. Оскільки часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] - [INFO], суд при ухваленні рішення вважає необхідним застосувати норми цивільного законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини - Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки, відповідно до статті 549 якого визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до виданої ЖЕД №201 довідки №699 від 06.11.2013 року, позивач з 1988 року проживає в квартирі [ADDRESS], що підтверджує його фактичний вступ в володіння спадковим майном. Докази щодо фактичного вступу за життя в управління або володіння спадковим майном [PERSON] в матеріалах справи відсутні, як відсутня в спадковій справі його заява про прийняття спадщини, а відтак суд вважає, що він спадщину не прийняв. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Частинами першою та третьою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлої [PERSON], але не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем права на спадкове майно, зокрема на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved