Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

26.01.2017 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить будинок, який розташовано за адресою: вул. Железнодорожная, буд. 33 у м. Дружківка Донецької області. В даному будинку крім нього та його дружини також зареєстровані його сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2000 року відповідачі [PERSON], [PERSON] в будинку не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В будинку немає їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить захистити його право власності на майно, а саме будинок, який розташований в м.Дружківка по вул. Железнодорожній, 33, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку за вказаною адресою. В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку за вказаною адресою. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок, який розташовано за адресою: вул.Железнодорожная, буд. 33 у м. Дружківка Донецької області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20 травня 1997 року, посвідченим завідуючою Дружківської державної нотаріальної контори [PERSON], № в реєстрі 2-1019 спадкова справа №239 (а.с.4) . Згідно зі ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON], [INFO] зареєстровано у спірному будинку за адресою: вул. Железнодорожная, буд. 33 у м. Дружківка Донецької області, 30.11.1988 року, а відповідача [PERSON], [INFO] - 15.01.1980 року, що підтверджується актом голови територіального комітету "Преремога", довідкою та домовою книгою (а.с.4-6,13,15). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають в будинку за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул. Железнодорожна, 33 з 2000 року, особистих речей в будинку немає, господарство не ведуть. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як пояснили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], вони є сусідами позивача, тривалий час мешкають поблизу. [PERSON] та [PERSON] діти позивача, які також більш десяти років не мешкають у спірному будинку. Звертаючись до суду з позовом 26.01.2017 року [PERSON] просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вони не проживають у спірному будинку з 2000 року, тобто понад десять років. Виходячи із змісту частини 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача виникло з моменту державної реєстрації на будинок 13.08.1998 року за свідоцтвом про право на спадщину від 20 травня 1997 року (а.с.4). Тобто на час звернення власника будинку до суду (26.01.2017 року) з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в спірному будинку, у власника було таке право. З зазначеного в позові моменту минуло понад один рік, як відповідачі в спірному житловому приміщенні відсутні, а тому є усі правові підстави для визнання їх, такими, що на час звернення позивача до суду втратили право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідачі не мешкають у будинку №33 по вул. Железнодорожна у м.Дружківка, не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved