Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

15.10.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити, що розмір часток співвласників [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] у праві сумісної власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м, є рівними і становить по 1/3 частині на кожного; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку; визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 2/3 частини вказаного будинку. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19.06.2013 року позивач проживає та зареєстрований у будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок на праві сумісної власності належав його дідусеві [PERSON] , бабці [PERSON] та їх рідному сину [PERSON] . Позивач проживав з [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, останні піклувалися про нього до настання повноліття, після чого вони продовжили проживати разом. Позивач доглядав останніх, а коли бабуся та дідусь померли, здійснив їх поховання. Відповідач [PERSON] проживав окремо від батьків за іншою адресою разом зі своєю сім`єю. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їх частину вказаного будинку у праві спільної сумісної власності. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , яка є матір`ю позивача. [PERSON] фактично прийняв спадщину після дружини, оскільки проживав разом з нею на час відкриття спадщини. Діти померлої відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті матері не приймали. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку вказаного житлового будинку та на частку, яку останній фактично успадкував після смерті дружини [PERSON] , проте не встиг оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Діти померлого відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті батька не прийняли, проживали окремо, з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися. Позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , оскільки проживав з останнім однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проти оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки вказаний будинок є спільною сумісною власністю померлих [PERSON] , [PERSON] та їх сина [PERSON] , долі співвласників не виділено. Проте враховуючи, що частки співвласників у спільному майні є рівними, то частка кожного з них становить 1/3. Враховуючи, що [PERSON] спадщину після смерті дружини прийняв, то його частка у вказаному будинку, на яку відкрилась спадщина, становить 2/3. Проте оскільки правовстановлюючі документи на своє ім`я дідусь не оформив, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі та змушений звернутися з відповідним позовом до суду. 23.10.2019 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивача [PERSON] та його представник адвокат Байрачний О. І. не з`явились, останній надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає (а.с. 17). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не звертався, відзиву на позов не подав (а.с.29). Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно копії довідки -характеристики Волноваського БТІ № 820 від 16.09.2019 року встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом згідно розпорядження від 10.01.2002 року № 340 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний будинок належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 1/3 частки кожному. Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] було [PERSON] . Як встановлено на підставі копії свідоцтва про народження батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25, 30). Згідно копії свідоцтва про народження позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] (а.с. 31). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). Згідно довідки військово-цивільної адміністрації на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] , на день смерті мала склад сім`ї: чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 26). Згідно довідки військово-цивільної адміністрації на день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , на день смерті мав у складі сім`ї: сина [PERSON] та онука [PERSON] , зареєстрований з 19.06.2013 року по теперішній час (а.с. 227). Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Підставами встановлення правового режиму спільної сумісної власності можуть бути, серед інших, наступні юридичні факти: передача майна у спільну сумісну власність наймача та членів його сім`ї в процесі приватизації державного житлового фонду ( стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Таким чином, частка померлого учасника спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах і може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. За змістом частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. З нормою частини 2 та 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається, серед інших, при відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. У пункті 3.4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Статтею 1264 до спадкоємців до спадкоємців четвертої черги за законом віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та встановлених у судовому засіданні обставин, обґрунтованих належними доказами, суд доходить висновку, що померлий дідусь позивача [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] у вигляді 1/3 частини вказаного будинку згідно з частиною 1 статті 1261 та частиною 3 статті 1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги за законом, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила на своє ім`я право власності на спадщину. Таким чином після смерті [PERSON] спадщина відкрилась на 2/3 частини вказаного будинку. Позивач [PERSON] проживав із спадкодавцем [PERSON] з 19.06.2013 року однією сім`єю, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у тому числі проживав постійно з ним на час відкриття спадщини, відповідно позивач прийняв спадщину у вигляді 2/3 часток будинку після його смерті, як спадкоємець четвертої черги за законом, відповідно до приписів частини 1 статті 1264 та частини 3 статті 1268 ЦК України. Встановлення факту проживання разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має для позивача юридичне значення, оскільки надає йому право на здійснення спадкового права. Враховуючи, що за таких обставин позивач набув право на спадщину за законом, не може оформити своє право в установленому порядку через нотаріуса, оскільки долі співвласників не виділено, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved