Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 18004,76 грн., понесені витрати на придбання ліків та лікування в сумі 1650,80 грн., моральну шкоду в сумі 6000,00 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 717,72 грн. Позов обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем, однак, з грудня 2012 року не отримає заробітної плати. Зазначає, що неодноразово звертався з заявою в якій просив провести виплату заборгованості по заробітній платі, проте, його заява була залишена без задоволення. Вказує, що неправомірна поведінка відповідача грубо порушує його основні трудові права, в зв'язку з чим простить стягнути з відповідача 6000,00 грн. моральної шкоди яка полягає, у душевних стражданнях, порушенні нормального ритму життя, докладання додаткових зусиль для організації життя та побуту. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Представник відповідача позов визнала частково. Не заперечила щодо стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі вказаної у позовній заяві. В частині стягнення вартості лікування, трьох відсотків річних за порушення зобов'язання та відшкодування моральної шкоди покладається на думку суду. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Вимогами ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Починаючи з грудня 2012 року заробітна плата позивачу не виплачувалась. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до довідки, виданої позивачем 05.03.2014 року за №222, заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем складає 18004,76 грн. Таким чином судом встановлено, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем з грудня 2012 року по січень 2014 року включно на отримував заробітну плату в загальному розмірі 18004,76 грн., а тому позов в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача підлягає задоволенню. З огляду на вказане, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то суд вважає, що підлягає до часткового задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. При цьому суд приймає до уваги посилання позивача на те, що внаслідок невиплати йому заробітної плати було порушено його нормальні життєві зв'язки, він хворів, через що змушений був позичати грошові кошти у своїх знайомих, що завдавало йому нервових потрясінь та переживань. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини відповідача, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості та визначає її у розмірі 500,00 грн. Разом з тим, суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем на йог користь понесених ним витрат на лікування та вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних за порушення зобов'язання, позаяк вини відповідача у захворюванні позивача судом не встановлено. Крім цього, нормами трудового законодавства, зокрема Кодексом законів про працю України, такий вид відповідальності за порушення трудових прав працівників як стягнення трьох відсотків річних на підставі приписів ст. 625 ЦК України не передбачено. Такий вид відшкодування випливає із цивільно - правових, а не трудових правовідносин (договорів позики, кредиту, тощо.) Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved