Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

17 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; у будинку окрім неї зареєстровані її діти - [PERSON] та [PERSON] , а також її колишній чоловік - [PERSON] . Шлюб між ними було розірвано 31 травня 2018 року. Відповідач з з жовтня 2017 року не проживає у даному будинку без поважних причин, участі у веденні господарства не приймає, особистих речей відповідача у будинку немає. Реєстрація відповідача в будинку позивачки створює останній ряд перешкод, а саме: вона вимушений нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб та не може отримати житлових соціальних пільг, оскільки для їх нарахування визначається сукупний дохід та кількість зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Також у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у її будинку, на її адресу надходять листи на ім`я відповідача з вимогами про сплату різного роду боргів, що створює для позивачки психологічний дискомфорт. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб - порталі "Судова влада України". Причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов, інших клопотань, заяв від нього також не надійшло. Позовна заява надійшла до суду 17 жовтня 2019 року. Суддя своєю ухвалою 07 листопада 2019 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви та після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у даній справі, судове засідання було призначено на 02 грудня 2019 року та двічі відкладалось на 24 грудня 2019 року та на 17 січня 2020 року через неявку відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 червня 2000 року, право власності зареєстровано в Чернігівському МБТІ (а.с. 7). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 2999 від 15 жовтня 2019 року, яка видана [PERSON] , вона зареєстрована та проживає в [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: сини [PERSON] та [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] (а.с.4). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 2877 від 02 жовтня 2019 року, [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає в [ADDRESS] . (а.с. 6) Комісією в складі заступника Куликівського селищного голови з гуманітарних питань Повозника В. Л. та спеціаліста загального відділу Куликівської селищної ради Назаренко Т. Я. проведено перевірку факту проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . В результаті перевірки виявлено, що [PERSON] дійсно не проживає за даною адресою (а.с.5). Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, є колишнім членом сім`ї власника житлового будинку, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved