Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

24.05.2019 позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В поданій до суду заяві посилалась на те, що у період з 22.01.2013 по 31.03.2019 перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , як продавець продовольчих товарів в магазині « Наша Ряба », який знаходиться на ринку «Балковий», що підтверджується трудовим договором № 16501300204 від 22.01.2013. Протягом відпрацьованого часу в магазині вона працювала згідно графіку: два тижні на місяць і їй жодного разу не надавалсь щорічна основна відпустка. Відповідно до п.6 договору тривалість щорічної оплачуваної відпустки визначена - 24 календарні дні. 31.03.2019 вона звільнилась за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Їй нараховано та виплачену заробітну плату у розмірі 1 700 грн., які вона отримала в магазині разом із трудовою книжкою 12.04.2019. Їй передбачена виплата грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за весь час її роботи у відповідача, тривалістю 148 календарні дні. 16.04.2019 вона звераталсь із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, яку відправила відповідачеві рекомендованим листом. . Сума розрахунку компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 22.01.2013 по 31.03.2019 становить 16 843.42 грн. Так як відповідач у день звільнення не провів з нею повний розрахунок , не виплатив їй заробітну плату за відпрацьовані дні, вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за кожен день затримки розрахунку при звільненні, який вона визначила в 1 599.64 грн. Просила, стягнути з ФОП [PERSON] на її користь грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 22.01.2013 по 31.03.2019 у розмірі 16 843.42 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 599.64 грн, а всього 18 443.06 грн. Ухвалою судді від 27.05.2019 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач будучи повідомленим про відкриття провадження у справі ( 04.06.2019) з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався, відзиву або заперечень проти позову не подавав. Будь-яких клопотань сторони суду не подавали. Суд, дослідивши докази у справі, керується наступним. Судом встановлено, що [PERSON] 22.01.2013 була прийнятий на роботу у ФОП [PERSON] , згідно трудового договору , що підтверджується трудовою книжкою позивача ( а.с. 6). 31.03.2019 позивач була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Згідно п.6 договору тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання 24 календарних дні згідно Закону України «Про відпустки». Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. П. 1 ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка. Позивач надала розрахунок грошової компенсації за дні невикористаних щорічних основних відпусток за період з 22.01.2013 по 31.03.2019 , який становить 16 843.42 грн. Вказаний розрахунок відповідає стажу роботи, що дає право позивачеві на відпустку. Відповідач не надав жодних заперечень з приводу розміру грошової компенсації за невикористані відпустки , яка нарахована позивачем. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, відповідач в день звільнення позивача повний розрахунок не провів, затримав виплату заробітної плати та не виплатив грошову компенсацію за невикористані відпустки. Однак позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 599.64 грн, тобто лише за затртмку виплати заробітної плати при звільненні, тоді як і на час розгляду справи відповідач є таким, що не провів повний розрахунок з позивачем при її звільненні з роботи. Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, а отже суд розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд бере до уваги розрахунок, виконаний позивачем відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи із розміру заробітної плати за два останні повні місяці роботи та кількості робочих днів. Наведені розрахунки позивача відповідач жодним чином не спростував, доказів, інших розрахунків не подавав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки відповідачем будь-які докази суду не надавались, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, в межах позовних вимог та дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за дні невикористаних щорічних основних відпусток за період з 22.01.2013 по 31.03.2019, у розмірі 16 843.42 грн.та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 1 599.64 грн. Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 18 443.06 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1921 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Тому в межах суми заробітку за один місяць рішення необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: approved