Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

28.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.09.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На початку травня 2015р. вони припинили подружні відносини, добровільно відповідач не надає допомоги на утримання сина. Дитина проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, на підставі чого просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Стягнути з відповідача на її користь витрати на послуги адвоката. В судове засідання позивачка зявилася, позов підтримала у повному обсязі, та просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідач працевлаштований та має постійний дохід, але на її думку, частину заробітної плати він отримує неофіційно. Зазначала, що вона разом з сином проживає окремо від відповідача та в провадженні Верхньодніпровського районного суду знаходиться справа про розірвання шлюбу за її позовом, рішення по справі не прийнято. Також надала суду квитанції про сплату юридичних послуг. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, та просив стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав повністю. Додатково суду пояснив, що він працевлаштований, має постійний та регулярний дохід. Інших неповнолітніх або непрацездатних осіб на його утриманні не має. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем по справі не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позову та задовольняє позов в повному обсязі. Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб позивачки з відповідачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 63, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії 1-КИ № 230145, виданим 01.09.2012р. (а.с. 6). Від цього шлюбу народилася дитина син [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії 1-КИ № 410995, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 09 жовтня 2012р. (а.с.7). Шлюб між позивачкою та відповідачем не розірвано, але вони проживають окремо. Шлюбні стосунки та спільне проживання припинили з 18 травня 2015 року, з цієї самої дати не мають спільного бюджету. Відповідач ухиляється від утримання дитини та не надає позивачці матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, та цей розмір аліментів є розумним та справедливим. Статтею 191 СК України, передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За такими обставинами позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх доходів щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 28 травня 2015р. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги, суд встановив наступне. Згідно з Квитанцією від 28 травня 2015р. позивачка сплатила адвокату [PERSON] суму гонорару в розмірі 300 грн. за юридичні послуги консультація з питання стягнення аліментів, складання позовної заяви до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], 28.09.2012р. (а.с. 13), та Квитанцією від 01 липня 2015р. позивачка сплатила адвокату [PERSON] суму гонорару в розмірі 400 грн. за юридичні послуги консультація з питання стягнення аліментів, представництво [PERSON] у Верхньодніпровському районному суді по цивільній справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], 28.09.2012р (а.с. 14). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом Згідно зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте в наданих суду квитанціях не зазначена кількість часу, який затратив адвокат на надання правової допомоги, та вартість одної години наданих послуг, в звязку з чим витрати в загальному розмірі 700 гривень на надання правової допомоги не знайшли свого підтвердження. Крім того, в силу ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати за отримання юридичної консультації та складання позовної заяви не відносяться до витрат які виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною. За такими обставинами витрати у сумі 700 гривень повязані з наданням юридичної допомоги не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно зі статтею 5 частини 1 пункта 3 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 81, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні з позовом про стягнення аліментів та вони стягуються з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved