Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Закарпатської області, Рахівське районне управління юстиції в Закарпатській області в особі реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 листопада 2014 року померла його мати, громадянка [PERSON], про що, виконкомом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, складено відповідний актовий запис №51 та видано свідоцтво про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок разом з господарськими та надвірними спорудами №30 розташований по вул. Тичини в с. Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області та прилегла до нього земельна ділянка площею 0, 31 га. При житті, [PERSON], 11 липня 2014 року було складено заповіт, яким житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в с. В.Водяне по вул. П.Тичини №30, та земельну ділянку площею 0,31 га., заповіла позивачу. На день звернення до суду заповіт, складений [PERSON] в його користь, є чинним ніким не оскаржений та не скасований, підтвердженням чого являється Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41597075 від 24 вересня 2015 року. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] він не зміг, оскільки державним нотаріусом в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що складено постанову №152 від 30 грудня 2015 року про відмову у вчинення нотаріальної дії. На підставі наведеного просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку №30 з надвірними та господарськими спорудами, що розташований по вул. Тичини в с. Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року до участі у справі, в якості третьої особи з самостійними вимогами, залучено [PERSON], а його позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 28 січня 2016 року [PERSON], як представник за угодою в інтересах [PERSON] третьої особи з самостійними вимогами, звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора в З/о, Рахівське районне управління юстиції в З/о про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за правом на обов`язкову частку в спадщині. Позовні вимоги мотивує тим, що батьки позивача, [PERSON] та [PERSON] з 1947 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який припинився у відповідності частини 1 статті 37 Кодексу про шлюб та сім'ю України, внаслідок смерті 07 липня 1974 року громадянина [PERSON], про що виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області 11 липня 1974 року вчинено відповідний запис акта про його смерть за № 29. Внаслідок смерті спадкодавця, [PERSON], відкрилася спадщина на майно, що належало останньому на праві власності, в тому числі, на 1/2 частину житлового будинку №30 з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані по вулиці Тичини в селі Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області. Час побудови спадкового будинку згідно технічного паспорта - 1960 рік. За свого життя спадкодавець, [PERSON], заповітних розпоряджень не складав, у зв'язку із чим спадщину, якою являлася, в тому числі 1/2 частина спадкового будинку № 30, що розташований по вулиці Тичини у селі Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, прийняли в рівних частинах спадкоємці, якими на той час являлися його дружина: [PERSON], [INFO], та його діти: [PERSON], та [PERSON], по 1/3 або по 1/6 частині кожен, шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Спадкодавець, [PERSON], за свого життя та після смерті чоловіка володіла нерухомим майном, яким являлися: 4/6 частини житлового будинку № 30, розташований по вулиці Тичини в с.Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, 3/4 частини з яких належали їй на підставі спільної сумісної власності, 1/4 частина - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON]; земельна ділянка загальною площею 0,66 га, що розташована на території Верхньоводянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, цільовим призначенням якої являється ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкодавцями, [PERSON] та [PERSON], за життя відповідної державної реєстрації прав власності на дане нерухоме майно не проводилось, однак, [PERSON] в установленому законодавством порядку було вчинено розпорядження належною їй на праві спільної сумісної власності частиною нерухомого майна шляхом складання заповіту, за яким, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться в селі Верхнє Водяне по вулиці П. Тичини, номер будинку 30, Рахівського р-у, Закарпатської області, земельні ділянки загальною площею 0,31 га., з яких 0,25 га. - для обслуговування житлового будинку, 0,06 га. - для ведення особистого селянського господарства, що розташовуються по вулиці П. Тичини, № 30 в селі Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, заповіла своєму синові, [PERSON], [INFO]. Разом з тим, позивач за даним позовом, [PERSON], незалежно від змісту заповіту, складеного секретарем виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області 11 липня 2014 року за № 61 від імені [PERSON] на користь [PERSON], має право на обов'язкову частку в спадковому майні, виходячи із змісту статті 1241 Цивільного кодексу України. Громадянин [PERSON] на час відкриття спадщини - 20 листопада 2014 року, досяг пенсійного віку та мав повних 62 роки, являвся пенсіонером за віком, перебував та перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Рахівському районі, Закрпатської області. Таким чином, на день відкриття спадщини, [PERSON], являвся непрацездатною особою, яка досягла встановленого законом пенсійного віку та мала відповідне право на спадкування майна своєї матері (обов'язкову частку). Протягом строку, визначеного частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу, спадкоємець заяв про відмову від прийняття спадщини чи відкликання такої до нотаріальної контори не подавав. [PERSON], у червні 2015 року звернувся до нотаріальної контори , із відповідною заявою про видачу йому документу про право на спадщину, але у видачі такого : йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке належало спадкодавцям, та запропоновано вирішити це питання в судовому порядку. Підтвердженням наведеного являється постанова нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області від 23 червня 2015 року. З наведених підстав, просив суд, визнати за громадянином [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину житлового будинку № 30 разом із пропорційною часткою надвірних споруд та господарських будівель, що розташовані по вулиці Тичини в с. Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області. Позивач за первинним позовом [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві просять такі задовольнити. Щодо позовних вимог третьої особи [PERSON], то такі визнали, та не заперечують проти їх задоволення. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, покликаючись на доводи наведені в заяві просять такі задовольнити, первісний позов [PERSON], визнають, не заперечують проти його задоволення. Представник відповідача по обох позовах - Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлдений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, причини їх неявки суду не відомі. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Реєстраційної служби Рахівського РУЮ, повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис представника в судовому повідомленні, причини їх неявки суду не відомі. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Рахівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, однак завідуюча Рахівської ДНК - [PERSON], надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON] підтримує (а.с. 40, 88). Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Предметом судового розгляду являється житловий будинок №30 з надвірними та господарськими спорудами, що розташований по вул. Тичини в с. Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, оскільки позивач за первниим позовом [PERSON] та третя особа з самостійними вимогами [PERSON], просили в судовому порядку, визнати за кожним із них, право власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку. Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року померла громадянка [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №51 та виконкомом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії І-ФМ №179247 від 21 листопада 2014 року. При житті, громадянка [PERSON], з 1947 року, перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який припинився у відповідності до ч.1 ст. 37 Кодексу про шлюб та сім`ю України, внаслідок смерті, 07 липня 1974 року, громадянина [PERSON], про що виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, 11 липня 1974 року, вчинено відповідний запис про його смерть за № 29. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON], а саме в 1960 році, що підтверджується копією технічного папсорта, був побудований житловий будинок № 30, що розташований по вул. Тичини, в с. Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області. У відповідності до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з поважних причин не мав самостійного заробітку. Внаслідок смерті [PERSON], у відповідності статті 525 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) відкрилася спадщина на все майно, що належало останньому на праві власності, в тому числі, на 1/2 частину житлового будинку № 30 з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованими по вулиці Тичини в селі Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно положень статей 524, 527 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 падкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За свого життя спадкодавець, [PERSON], заповітних розпоряджень не складав, у зв'язку із чим спадщину, якою являлася, в тому числі 1/2 частина спадкового будинку № 30, по вулиці Тичини у селі Верхнє , Рахівського району, Закарпатської області, у відповідності до положень статті 529 (перша черга спадкої спадкоємців за законом), статті 548 (прийняття спадщини), статті 549 (дії, що свідчать про прийняття спадщини) Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) прийняли в рівних частинах спадкоємці, якими на той час являлися його дружина: [PERSON], [INFO], та його діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по 1/6 (одній шостій) частині будинку кожен шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на належну їй частину житлового будинку №30, по вул.Тичини в с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області, та земельну ділянку, що належала їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту серії III-ЗК №014214 від 19 листопада 2002 року. Оскільки спадщина за померлою [PERSON] відкрилася 20 листопада 2014 року, дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При житті, [PERSON], 11 липня 2014 року було складено заповіт, яким житловий будинок №30, який знаходиться в с. Верхнє Водяне, по вул. Павла Тичини, Рахівського району Закарпатської та земельну ділянку площею 0,31 га заповіла позивачу за первинним позовом, [PERSON]. На день звернення до суду заповіт, складений [PERSON] в користь, [PERSON], є чинним ніким не оскаржений та не скасований, підтвердженням чого являється Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40746058 від 23 червня 2015 року. Не зважаючи на даний заповіт, третя особа з самостійними вимогами [PERSON], має право на обов`язкову частку в спадковому майні, вихадячи із зміту ст. 1241 ЦК України, за якою, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісті заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Громадянин [PERSON], на час відкриття спадщини - 20 листопада 2014 року, досяг пенсійного віку та мав повних 62 роки, являвся пенсіонером за віком, перебував та перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Рахівському районі, Закарпатської області, відповідно до довідки №80 від 22 січня 2016 року та пенсійного посвідчення №1924819090 від 10 жовтня 2010 року. Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.2-4 ст. 1273 ЦК України. Отже, [PERSON], має право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті, батька [PERSON], (стаття 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року) в частині 1/6 або 2/12 житлового будинку; за правом на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері [PERSON], в частині 2/6 або 4/12 житлового будинку (стаття 2141 ЦК України), що в цілому становить ідеальну 1/2 частину спадкового житлового будинку. Звернення [PERSON] та [PERSON] до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та заповітом [PERSON] в їх користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки №150 від 05.05.2015 року, виданої виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради стверджується той факт, що житловий будинок №30 розтошований по вул. Тичини в с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області згідно запису в погосподарській книзі Верхньоводянської сільської ради числився за [PERSON]. Окрім того, в матеріалах справи наявна облікова картка об`єкта погосподарського обліку. За таких обставин, суд констатує, що вище зазначений житловий будинок не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. У відповідності до статті 1268 ЦК України, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], як спадкоємець за заповітом, та [PERSON] як спадкоємиць за законом, спадщину на вказаний житловий будинок, після смерті [PERSON] прийняли, оскільки, відповідно до довідки Верхньоводянської сільської ради, [PERSON] проживав разом з матір`ю в спадковому будинку до дня її смерті, та вів з нею спільне господарство, а [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч.4 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що позивачі за первинним та за об`єднаним позовами є спадкоємцями за заповітом та за законом, відповідно, спадщину прийняли, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги одне одного визнали, суд вважає, що позовні вимоги за первинним та за об`єднаним позовами обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат не ставилося.

Outcome: approved