Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

31 жовтня 2016 року [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи, яки не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» , Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», про визнання протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича, щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 23242540 від 29.07.2015 року на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, 30.04.2008 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341580000 за яким банк надав [PERSON] кредитні кошти у формі кредитної лінії, шо надається траншами, ліміт якої є рівним 1975,59 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять грн. 59 грн.) гривень. Також 30.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341238000 за яким банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США . Вищезазначені кредити були отримані з метою придбання житлової нерухомості, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 46,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 30.04.2008 року в забезпечення зобов`язань за обома кредитними договорами (№ 11341580000 від 30.04.2008 р. та 11341238000 від 30.04.2008 р.), між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна № 84560 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 102, відповідно до якого Позивач передав в іпотеку АКІБ «УкрСіббанк» двокімнатну квартиру загальною площею 46,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності Іпотекодавцю (позивачці) на підставі Договору купівлі продажу квартири від 30.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 101. 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1. На підставі даного договору ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв право вимоги боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11341580000, який утворився у [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк». 13.11.2015 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.11.2015 р., позивачці стало відомо, що власником її квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 2861, від 29.07.2015 р. Вищезазначене також підтверджується і Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2016 р. Відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені 29.07.2015 року до державного реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., який виконував функції державного реєстратора. Таким чином, на думку позивача, в порушення вимог Закону України« Про мораторій на стягнення майна громадян України», Закону України «Про іпотеку» були порушені її права Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач Суперфін Б.М. в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Третьої особи ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Представник Третьої особи ТОВ«ІМПРЕСІВ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.04.2008 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341580000 за яким банк надав [PERSON] кредитні кошти у формі кредитної лінії, шо надається траншами, ліміт якої є рівним 1975,59 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять грн. 59 грн.) гривень. Також 30.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341238000 за яким банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США . Вищезазначені кредити були отримані з метою придбання житлової нерухомості, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 46,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 30.04.2008 року в забезпечення зобов`язань за обома кредитними договорами (№ 11341580000 від 30.04.2008 р. та 11341238000 від 30.04.2008 р.), між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна № 84560 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 102, відповідно до якого Позивач передав в іпотеку АКІБ «УкрСіббанк» двокімнатну квартиру загальною площею 46,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності Іпотекодавцю (позивачці) на підставі Договору купівлі продажу квартири від 30.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 101. 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1. На підставі даного договору ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв право вимоги боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11341580000, який утворився у [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк». 13.11.2015 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.11.2015 р., позивачці стало відомо, що власником її квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 2861, від 29.07.2015 р. Вищезазначене також підтверджується і Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2016 р. Відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені 29.07.2015 року до державного реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., який виконував функції державного реєстратора. Аналізуючи доводи сторони позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Імпресів» Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про іпотеку іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3ст. 33 Закону України «Про іпотеку`звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 2.1.2. іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем чи іпотекодавцями-майновими поручителями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 51404742, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17: Таким чином, положеннями Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення). Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, про що, зокрема, підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи представником третьої особи, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13р. 868 (далі - Порядок №868). Так, пунктом 13 вказаного порядку визначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1.1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. У відповідності до п. 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що однією з передумов державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Положення пункту 5.2.2 договору іпотеки не є застереженням у розумінні Закону № 898-IV, а лише передбачають один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи те, що окремий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя Іпотекодавцем (позивачем) з Іпотекодержателем (ТОВ «Кей-Колект») не укладався, як то передбачено застереженнями у іпотечному договорі, таким чином відсутній документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, а тому дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 23242540 від 29.07.2015 року на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» є протиправними. При цьому, під час судового розгляду справи, відповідачем, представником третьої особи, не надано суду доказів укладання окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя Іпотекодавцем (позивачем) з Іпотекодержателем (ТОВ «Кей-Колект») , як то передбачено застереженнями у іпотечному договорі . Статтею 26 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23242540 від 29.07.2015 року, приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ» пвдлягають задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 580 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved