Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

16 червня 2020 року [PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю Деснянському районному суду м. Чернігова. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2020 року задоволено клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2020 року справу прийнято до провадження судді Супруна О.П. та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.08.2020. 18.08.2020 підготовче засідання відкладено на 08.09.2020, у зв`язку з несповіщенням відповідача. 08.09.2020 підготовче засідання відкладено на 29.09.2020, у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.10.2020. 15.10.2020 розгляд справи відкладено на 05.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання, призначене на 05.11.2020, сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку. Позивач подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримку свого позову, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій не заперечував проти задоволення позову. Протокольною ухвалою суду від 05.11.2020 третю особу - Новозаводську районну у м. Чернігові раду замінено на належну - Чернігівську міську раду. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 12 серпня 2008 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 716 (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивач зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, вихованням дитини не займається, не цікавиться життям сина, не відвідує його ні вдома, ні у школі, не проявляє жодної ініціативи щодо зустрічі з сином, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, їх неповнолітній син не проти позбавлення його батька батьківських прав по відношенню до нього, що підтверджується його письмовою заявою (а.с. 16). Як убачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5204 від 12.03.2020 та довідки про реєстрацію місця проживання особи № 5198 від 12.03.2020, виданих управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та є власником частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 9, 11). З довідки № 5199 від 12.03.2020, виданої управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, убачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Як убачається з довідки № 87 від 17.03.2020, виданої ліцеєм № 15 управління освіти Чернігівської міської ради, батько [PERSON] , учня 8-Г класу, з класним керівником, учителями не спілкується, не бере участі в батьківських зборах, не цікавиться сином (а.с. 13). Позивач є офіційним представником дитини з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , та знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, отримує соціальну допомогу дітям з інвалідністю (а.с. 14-15). Таким чином, відповідач вихованням та матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом здоров`я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. З акту обстеженням умов проживання убачається, що за адресою: [ADDRESS] , всі кімнати обладнані відповідними меблями та електронними побутовими пристроями (а.с. 10). Крім того, орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради своїм висновком, що затверджений рішенням виконавчого комітету районної у місті ради від 09 червня 2020 року № 113, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, враховуючи ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи звільнення судом позивача від сплати судового збору, він підлягає стяненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved