Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , 3-я особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Золочевської РДА Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір*ю -позивачкою по справі. Позивачка в судовому засіданні свій позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , у зв*язку із тим , що позивачка не надає йому можливості бачитись та спілкуватися з їх дитиною Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Золочевської РДА Харківської області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином , про причини своєї неявки до суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 серпня 2010 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб , актовий запис 913 Від шлюбу у сторін народилась донька- [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. В судовому засіданні встановлено, та не оскаржується сторонами , що шлюб розірвано 05.01.2017 року. Сторони проживають окремо з 1,7 років, спільного господарства не ведуть, бажання зберегти сім'ю у сторін не було. У них виник спір з приводу проживання малолітньої дитини одним з батьків. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно із ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Судом встановлено, що на даний час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір*ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Згідно Акту обстеження житлово -побутових умов сім*ї [PERSON] від 20 квітня 2017 року Службою у справах неповнолітніх вбачається , що для дитини створені належні умови для проживання та розвитку, родина проживає за вищевказаною адресою , складає 5 чоловік. Санітарний стан приміщення: у доброму стані , є вода , газове опалення. До справи приєднаний для відома технічний паспорт на житловий будинок. Мати має постійне місце роботи , на цей час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відносини добрі. Відповідно до довідки «Центру первинної медичної допомоги Золочівського району» від 06.04.2017 року вбачається , зо спільна дитина сторін , а саме [PERSON] знаходиться на грудному кормлінні. Між сторонами виникли недобрі стосунки. Позивачка надала до суду висновок експерта № 19-зл/17 від 14 березня 2017 року про нанесення їй легких тілесних ушкоджень 14.03.2017 року. Зі слів позивачки це зробив відповідач. Заява про кримінальне правопорушення внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Розпочато досудове розслідування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Приписами ч. 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, відповідачем до суду також таких доказів не надано. Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Суд, ухвалює рішення про задоволення позову в інтересах дитини, визначає місця проживання малолітньої дитини з матер*ю. До суду не надано достатніх та переконливих доказів того, що існують виключні обставини, за яких дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 209, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved