Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

30 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 8 серпня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Україна, актовий запис № 100. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 100. За час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу та наявність у сторін спільної малолітньої дитини, між ними так і не склались нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їх характерів. Як виявилось з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. За останні роки стосунки між сторонами значно погіршилися, внаслідок чого вони стали відчувати себе чужими людьми, яких пов`язує спільна дитина. Сторони не ведуть спільне господарство, в кожного з них свій окремий бюджет. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Зі сторони позивача немає ніяких перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, його участі у вихованні сина. Спірних питань стосовно майна, набутого за час шлюбу, між сторонами немає. Ухвалою від 09 жовтня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 09 листопада 2020 року. 09 листопада 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено нове судове засідання на 25 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року подружжю надано строк для примирення чотири місяці за клопотанням відповідача та зупинено провадження у справі до 25 березня 2021 року. 25 березня 2021 року справа була знята з розгляду та призначена на 12 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року поновлено провадження у справі та продовжено судовий розгляд. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, після надання строку для примирення примиритися з відповідачем не вдалося. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за закінченням терміну зберігання». Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 08 серпня 2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 100. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON]Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 серпня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, яка долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися. Сторони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, в кожного з них утворився окремий бюджет. Після надання строку для примирення сімейні відносини у подружжя не відновилися, примиритися їм не вдалося. Таким чином, сім`я фактично розпалася і шлюб між подружжям набув формальних ознак. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, малолітній син сторін [PERSON] залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань стосовно поділу майна, набутого за час шлюбу, між сторонам немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає відновити свою дошлюбне прізвище [PERSON] Виходячи зі змісту ст. ст. 141-142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" . На підставі викладеного,

Outcome: approved