Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до Великобичківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. За час їхнього перебування у шлюбі народилися дві доньки: позивач [PERSON], 16.02.1964р.н. та [PERSON], 15.11.1947р.н. Більше дітей у подружжя не було. Також, перебуваючи у шлюбі подружжя [PERSON] побудували житловий будинок № 41 по вул. Поточанській (колишня вул. Котовського, 1/а) в смт. Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області. Для будівництва вказаного будинку ще у 1957 році було відведено земельну ділянку площею 700 м2. Сам будинок був побудований подружжям у 1974 році. Проте подружжя не оформляло право власності на збудований будинок. 17 вересня 1987 року помер [PERSON]. На день смерті [PERSON] у збудованому будинку проживали позивач [PERSON] та її мама [PERSON]. Сестра позивача [PERSON] на час смерті батька проживала у [INFO]. 30 липня 2002 року помирає [PERSON]. В незареєстрованому будинку залишається проживати позивач, котра фактично після смерті обох батьків успадкувала батьківський житловий будинок. Сестра позивача - [PERSON] нотаріально посвідченою заявою визнає право позивача на фактично успадкований останньою житловий будинок, проте без правовстановлюючих документів на житловий будинок позивач [PERSON] не може оформити право власності на спадкове майно. Станом на дату смерті [PERSON] питання спадкування регулювалося положеннями розділу VII Спадкове право (ст.ст. 524-564) Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963р. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 529 та п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР покійна [PERSON] та [PERSON] фактично успадкували житловий будинок № 41 по вул. Поточанській (колишня вул. Котовського, 1/а) в смт. Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області. Після смерті покійної [PERSON], 30.07.2002р., у відповідності до положень ч. 1 ст. 529 та п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР в редакції від 30.10.1999р., позивач фактично повністю успадкувала житловий будинок покійних батьків. Як після смерті свого батька, так і після смерті своєї матері позивач фактично вступив в управління та володіння успадкованим житловим будинком № 41 по вул. Поточанській (колишня вул. Котовського, 1/а) в смт. Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області. У 2016 році гр. [PERSON] звернулася до Рахівської державної нотаріальної контора із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідності до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за закономом через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Таким чином, позивач як фактичний власник майна позбавлений вільно на свій розсуд володіти користуватися та розпоряджатися переданим йому будинком внаслідок спадкування за заповітом. У зв'язку із наведеним [PERSON] просить винести рішення, яким визнати за [PERSON], 16.02.1964р.н., уродженкою [INFO], р.н.о.к.п.п. [NUMBER] право власності внаслідок спадкування за законом на житловий будинок з прилеглими до нього надвірними спорудами, що розташований за адресою: 90615 Закарпатська обл., Рахівський р-н., смт. Великий Бичків, вул. Поточанська, 41, загальною площею -38,51 м.кв., житловою площею 16,20 м.кв. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, у заяві від 28.10.2016 року [PERSON] просив справу розглянути без їхньої участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не зявився. Від селищного голови смт.В.Бичків [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що сільська рада визнає позовні вимоги та просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] помер 17 вересня 1987 року, про що виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради 18.09.1987 року зроблено актвий запис №65 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №408139. Громадянка [PERSON] померла 30 липня 2002 року, про що виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради 30.07.2002 року зроблено актвий запис №77 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №105119. В ході розгляду справи суд вастановив, що перебуваючи у шлюбі подружжя [PERSON] побудували житловий будинок № 41 по вул. Поточанській (колишня вул. Котовського, 1/а) в смт. Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області, для будівництва якого 20 березня 1957 року згідно з рішенням виконавчого комітету Рахівської районної ради депутатів трудящих було відведено земельну ділянку площею 700 м2. Проте подружжя не оформляло право власності на збудований будинок. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] являється дочкою [PERSON] та [PERSON]. Також, зазаначені особи являлися батьками [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Враховуючи, що зазначені правовідносини виникли до прийняття ЦК України, тому при вирішенні даного спору суд застосовує положення Цивільного кодексу УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] заповітного розпорядження щодо свого майна не вчиняли, таким чином спадкування їх майна повинно здійснюватися за законом. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № 5024 від 29.09.2016 року, [PERSON] та [PERSON] у 1974 році побудували житловий будинок, що знаходиться по вул.Поточанська ,41, у смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, однак права власності не оформили. Згідно з технічною документацією будинок, що являється предметом позову, був побудований у 1974 році, загальна його площа - 38,51 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 85974 гривні. На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до обєктів самочинного будівництва, а в даному випадку є обєктом спадкових прав. У відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з довідкою Великобичківської селищної ради №5025 від 29.09.2016 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті батьків - [PERSON] та [PERSON] проживала разом із ними і після смерті залишилась проживати в житловому будинку по вул.Поточанська, 41 у смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку, таким чином вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. Заяв про відмову від спадщини зазначена особа не подавала. Таким чином, вона являєється спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [PERSON], місце проживання якої є смт.Великий Бичків, вул.Кутузова, 9 "А", Рахівського району Закарпатської області, спадщину в порядку та строки, визначені ЦК УРСР, не приймала, оскільки заяв про прийняття спадщини не подавала та не вступала в оперативне управління та володіння майном. Враховуючи що на даний час строк для подання заяви про прийняття спадщини минув, більше того, вона написала заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину за законом було видане [PERSON], тому, у відповідності до ст.553 ЦК УРСР, [PERSON] вважається такою, що не прийняла її, а отже і не має права на спадкування за законом. Беручи до уваги, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, у звязку з чим звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивача на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved