Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

27.09.2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання заповіту недійсним, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] в місті Первомайську Миколаївської області помер дідусь позивачки - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким належну йому на праві власності квартиру заповів у рівних долях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте позивачці відомо, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] є сторонніми особами для спадкодавця. Із заявою про прийняття спадщини позивачка через представника звернулася до нотаріальної контори 09.09.2019 року, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті діда, нотаріус відмовила, оскільки позивачем був пропущений строк встановлений законом для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивач пропустила з поважних причин, оскільки проживає в іншій країні, про смерть діда та наявність заповіту їй стало відомо від знайомих її батька [PERSON] тільки в серпні 2019 року. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Однак, державний нотаріус не повідомив спадкоємця - позивача [PERSON] про відкриття спадщини, її виклик не здійснювався, в тому числі, шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що б свідчило про належне сприяння здійсненню особистого розпорядження спадкодавця. Шестимісячний строк подання заяви позивачем про прийняття спадщини сплив 02 лютого 2019 року, а до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вона звернулася 09.09.2019 року, тобто пропущений позивачкою строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Крім того, воля спадкодавця на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь позивача, так як свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах. Нотаріусом не було зроблено жодної спроби розшукати спадкоємця за заповітом. Про існування заповіту та відкриття спадщини позивачці стало відомо тільки після того, як один із спадкоємців звернувся до суду про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Також позивач вважає, що зазначений заповіт повинен бути визнаний недійсним, так як на момент його складання спадкодавець не усвідомлював своїх дій і не керував ними з огляду на наступне. З офіційної довідки - запиту лікаря-психіатра Первомайської ПЦМЛ вбачається, що [PERSON] є інвалідом II групи, страждав на психічний розлад, перебував на обліку з приводу шизофренії, параноїдна форма. З огляду на те, що [PERSON] мав регулярні та тривалі психіатричні розлади, то вважає, що на момент складення оскаржуваного заповіту, останній не усвідомлював значення своїх дій і не керував ними, чим і скористалися відповідачі. Відповідачі є сторонніми особами для спадкодавця, які скористалися його хворобливим станом, що свідчить про укладення заповіту проти волевиявлення спадкодавця, їм було відомо про його хворобу. Отже, позивачка вважає, що оскаржуваний заповіт є недійсним, так як складений з порушенням вимог ЦК України, особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними і всупереч його волі. Вважає, що її права порушені, так як вона є законним претендентом на спадщину. У разі відсутності заповіту вона могла б отримати спадкове майно в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі не заперечували проти їх задоволення. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала, підтвердила зазначені в позові обставини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Абз. 6 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту [PERSON] від 10.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчан А.С., зареєстрованого в реєстрі за № 973, він заповідав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належну йому на праві власності квартиру. [PERSON] помер [INFO] в місті Первомайську Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.08.2018 року. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вимоги, щодо форми та порядку посвідчення заповіту, встановлені ст. ст. 1247-1253 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України уп. 14 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. У відповідності ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивач, як підставу позову зазначає, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки через хворобу він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, на підтвердження чого надав довідку лікаря-психіатра Первомайської ПЦМЛ вбачається, що [PERSON] є інвалідом II групи, страждав на психічний розлад, перебував на обліку з приводу шизофренії, параноїдна форма. Наведене свідчить, що [PERSON] - людина пенсійного віку з інвалідністю, через психічне захворювання не мав можливості повною мірою розуміти фактичний характер своїх дій та керувати ними. Тобто, заповіт складений особою, не здатною достатньо усвідомлювати свої наміри та їх значення, керувати своїми діями, коли вона не могла в повній мірі розуміти, що вона збиралася виразити через волевиявлення. Отже, під час складання заповіту спадкодавець знаходився під впливом тяжкої для нього обставини, якою слід вважати психічне захворювання, тому правочин відбувся у такому стані коли особа недостатньо усвідомлювала свої дії. Строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, позивачем [PERSON] був пропущений з поважної причини, тому суд вважає за можливе визначити їй в порядку ст. 1272 ЦК України додатковий строк три місяці, який буде достатній для подання нею заяви до нотконтори про прийняття спадщини. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved