Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

26 лютого 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Одеської товарної біржі «Центр» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за №21740 від 24 жовтня 1997 року, стосовно квартири [ADDRESS] , укладений на Одеській товарній біржі «Центр» між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , з іншою сторони, з посиланням на те, що у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві щодо норм про обов`язковість нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, договір на підставі якого йому та померлій [PERSON] належить вказана квартира, не відповідає формам договору, що тягне його недійсність. Узв`язку з викладеним, позивач позбавлений можливості належним чином розпоряджатись своєю власністю та оформити свої спадкові права на частку вказаної квартири, після смерті своєї матері. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 26 травня 2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 17 червня 2020 року позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідачі у судове засідання призначене на 17 червня 2020 року не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір №21740 купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю за №21740 від 24.10.1997 року. 31 жовтня 1997 року за [PERSON] і [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного договору, про що зроблено відповідний запис за №221пр-стр-85-р.№ [NUMBER] , який міститься на зворотній сторінці договору купівлі-продажу від 24 жовтня 1997 року. Зазначені обставини щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] і [PERSON] підтверджується додатково листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за №1629-06/86 від 02.04.2020 року. [INFO] у віці 63 років помер співвласник вказаного нерухомого майна [PERSON] , про що 27 червня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №6936. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України) Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК\~України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі\~ст. 1261 ЦК\~України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] , як співвласник вищевказаної квартири, є сином [PERSON] , а відтак є спадкоємцем першої черги до майна померлої. Як вбачається з наданих до суду документів, [PERSON] звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з відповідною заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , за наслідком якої було заведено спадкову справу №528л/2019. В рамках вказаної спадкової справи, державним нотаріусом 20 січня 2020 року було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав того, що правовстановлюючий документ на вказане майно було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, що полягає в не нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Позивач стверджує, що він як співвласник спірного нерухомого майна та спадкоємець до майна померлої матері, позбавлений належним чином розпоряджатись належною йому на праві власності часткою квартири і оформити свої спадкові права на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ стосовно нерухомого майна не відповідає формам договору, з підстав змін у законодавстві щодо вимог до форми договору. Як вже\~зазначалось,\~договір №21740\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 24\~жовтня 1997\~року був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю за №21740 від 24.10.1997 року. Відповідно до пункту 5 спірного договору, квартира продана за 18650 гривень 00 копійок. У вказаному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором №21740 від 24.10.1997 року, укладеним на Одеській товарній біржі, сторонами виконані у повному обсязі покупцям була передана у власність вказана квартира, а продавцям передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується умовами передбаченими у договорі. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов`язання, тому враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу №21740 від 24.10.1997 року,\~укладеного на\~Одеській товарній\~біржі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини\~вимог,\~а інша\~частина компенсується\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України.\~Якщо обидві\~сторони звільнені\~від оплати\~судових витрат,\~вони компенсуються\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. Позивач на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви до суду. З урахуванням задоволення позовних вимог, та звільнення позивача від сплати судового збору, з кожного з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір в сумі по 420 гривень 40 копійок, що в загальній сумі складає 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved