Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

28 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач, будучи матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], у зв'язку з важкими матеріальними умовами не забрала дитину з пологового будинку та влаштувала до будинку дитини на строк до 6 місяців. Строк перебування дитини у будинку дитини сплинув 05 серпня 2016 року, однак відповідач її не забрала. За весь час перебування дитини в будинку дитини, відповідач доньку не відвідувала, не цікавилась її долею та здоров'ям ні в усній, ні в письмовій формі. На даний час місце перебування відповідача невідоме. Відомості про батька дитини внесені на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Тому,оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених вимогах. Прокурор вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, пояснивши, що дійсно вона залишила новонароджену доньку в пологовому будинку та написала заяву про тимчасове її влаштування до будинку дитини, так як у неї не було відповідних умов для проживання дитини, оскільки деякий час вона проживала в найманому будинку, а її власне житло не було придатне для проживання. У період з квітня по жовтень 2016 року вона працювала по найму і не мала можливості навідуватися до доньки в дитячому будинку, так як її не відпускали з роботи. [INFO] вона народила ще сина - [PERSON], і тому на даний час не має змоги доглядати двох дітей - і доньку [PERSON], і сина [PERSON], тому вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до її доньки - [PERSON]. Вислухавши пояснення відповідача, представника органу опіки та піклування, думку прокурора, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. В актовому записі про народження дитини відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за заявою матері /а.с.6/. Після народження дитини, у зв'язку з важким матеріальним становищем відповідач звернулася до Голови Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області та головного лікаря Красноокнянської центральної лікарні з заявою про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, а саме її доньки - [PERSON], [INFO] на строк до 6 місяців /а.с.7/. Розпорядженням Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області від 05 лютого 2016 року №61/А-2016, на підставі заяви матері, дитину [PERSON], [INFO] влаштовано до будинку дитини на 6 місяців /а.с.8/. Малолітня [PERSON] перебуває в КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» в м.Одеса з 10 лютого 2016 року. За час перебування дитини в закладі, мати дитини - [PERSON], доньку не відвідала жодного разу, не цікавилась її долею та здоров'ям ні в усній, ні в письмовій формі, участі у вихованні не приймала, матеріальної допомоги не надавала. Дитина залишилась без батьківського піклування /а.с.10, 28/. За місцем реєстрації відповідач з серпня 2015 року не проживає. Неврівноважена, неохайна. Коли була вагітна про дитину не думала. Була офіційно влаштована на роботу, але покинула та поїхала шукати заробітки. Схильна до бродяжництва, несерйозна. Не користується повагою та авторитетом серед односельців. Будинок, в якому проживала, на даний час розвалений та не придатний до проживання /а.с.13/. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою Малаївської сільської ради Окнянського району Одеської області, на території якої відповідач зареєстрована, але не проживає. Належний їй будинок на даний час взагалі розвалений та не придатний для проживання.Відповідач бродяжничала і на територію сільської ради разом з дитиною не прибувала та не проживала. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач разом зі своїм співмешканцем деякий час проживала в [ADDRESS] у належному йому будинку та працювала у нього по найму. У передпологовий період до народження дитини не готувалася , лікарню не відвідувала, правил гігієни у наданому їм будинку не дотримувалася. Дитина народилася практично по дорозі в лікарню, в автомобілі голови сільради. Повернувшись з лікарні, дитину додому відповідач не принесла і де дитина,так і не пояснила,а потім разом зі співмешканцем просто зникла , присвоївши належне йому майно. Висновком органу опіки та піклування Окнянської райдержадміністрації Одеської області визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], так як після народження дитини відповідач її не забрала з пологового будинку, а написала заяву про влаштування доньки до будинку дитини на 6 місяців, але після спливу цього строку дитину з дитячого будинку так і не забрала. За весь час перебування дитини в будинку дитини, відповідач жодного разу доньку не відвідала, не цікавилась її долею та станом її здоров'я /а.с.3/ Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо . Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Всі вище зазначені обставини у їх сукупності дають підставу вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини,передавши дитину на тимчасове влаштування на 6 місяців ,не забрала дитину із закладу охорони здоровья, не створила належні умови для проживання дитини, не цікавиться долею та здоров'ям свої доньки, матеріально не забезпечує. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв'язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо знехтувала своїми батьківськими обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, відповідача, як таку, що не забрала свою малолітню доньку - [PERSON] з дитячого будинку без поважної причини, і протягом тривалого часу - понад 9 місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, а також ухилялася від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, виходячи із інтересів дитини, слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідача батьківських обов'язків, тому відповідно до ст.180,182 Сімейного Кодексу України, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини і позов задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в доход держави.

Outcome: approved