Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

2.05.2021 до Золочівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить суд встановити факт родинних відносин, а саме: того, що померла [INFO] , [PERSON] є матір`ю батька позивача та його бабусею [PERSON] ; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 76,2 кв.м та житловою площею 47,2 кв.м в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; та на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 76,2 кв.м та житловою площею 47,2 кв.м за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності за матір`ю позивача [PERSON] на підставі рішення народного суду Дергачівського району сел. Золочів від 23.10.1963 у розмірі 1/4 частки; за батьком позивача [PERSON] на підставі рішення народного суду Дергачівського району сел. Золочів від 23.10.1963 у розмірі 1/4 частки; за батьком позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 у розмірі 1/6 частки; за бабусею позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 у розмірі 1/6 частки; за дядьком позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 у розмірі 1/6 частки. При цьому після інвентаризації у липні 2012 року КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро» реєстратором помилково було внесено власність на старий дерев`яний будинок за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частці кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 без врахування рішення народного суду Дергачівського району сел. Золочів від 23.10.1963. При цьому [INFO] померла мати позивача [PERSON] , спадщину після якої прийняв батько позивача, фактично вступивши в управління спадковим майном. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт. За яким все своє майно заповіла сину [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який за життя склав заповіт за яким все своє майно заповів сину - позивачу у справі [PERSON] , яку він прийняв, фактично вступивши в управління спадковим майном. Проте при зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки немає змоги вирахувати частки спадкоємців у спадковому майні - житловому будинку. Крім того, не підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] .. Водночас позивач має намір оформити право власності в порядку спадкування за заповітом після батька [PERSON] на 1/2 частину вказаного будинку та 1/2 частину вказаного будинку за набувальною давністю. У зв`язку з чим в даний час позивач змушений звернутися до суду, оскільки його право не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю. В судове засідання 26.07.2021 позивач та його представник не з`явились, наддавши відповідні заяви. У попередніх судових засіданнях позивач та його представник за договором про надання послуг адвоката від 17.06.2021 адвокат Шкляр М.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з мотивів, зазначених у позові. Представник відповідача заступник Золочівського селищного голови Затірка С.А. в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду письмове клопотання, в якому просив суд розгляд справи провести за відсутності їх представника, прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» Бєлової С.М. в попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, зазначила, що їй невідомо, з яких причин відбулася помилкова реєстрація права власності на спірний житловий будинок у не правильних частках та частково не за тими особами. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, завчасно подали до канцелярії суду письмові заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали у повному обсязі, просили розгляд справи проводити без їх участі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що Золочівським районним бюро ЗАГС Харківської області 21.12.1934 було складено актовий запис № 216 та 01.11.1968 повторно видано відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що Золочівським районним бюро ЗАГС Харківської області 15.12.1940 було складено актовий запис № 1 та 11.02.1955 повторно видано відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 19 листопада 1958 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Золочівським районним бюро ЗАГС Харківської області, актовий запис № 123, про що було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON] . Рішенням народного суду Дергачівського району в сел. Золочів від 23 жовтня 1963 року визнано право власності на половину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , за [PERSON] та [PERSON] (мовою оригіналу - «… за [PERSON] , [PERSON] »). Рішення набрало законної сили 03.11.1963. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що Революційним сільським РАЦС Вовчанського району Харківської області 13.04.1966 було зроблено актовий запис № 9 та цього ж числа видано відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що Золочівським районним бюро ЗАГС 02.11.1966 складено актовий запис № 171 та цього ж дня видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Революційним сільським РАЦС Вовчанського району Харківської області 15.11.1969 було зроблено актовий запис № 29 та 20.11.1969 видано відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 26 квітня 1983 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося, на яке за законом матиме право, заповіла сину [PERSON] , що мешкає разом з нею. Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Пендюриною Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 445. Станом на 05.08.1997 вказаний заповіт не змінений та не скасований. Після її смерті відкрилася спадщина і [PERSON] , будучи спадкоємцем 1 черги, відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, вважається таким, що прийняв спадщину так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [INFO] в смт Золочів у віці 57 років померла [PERSON] , про що Золочівською селищною радою Харківської області 04.01.1993 було складено актовий запис № 10 та цього ж дня видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [INFO] в смт Золочів Золочівського району Харківської області у віці 86 років померла [PERSON] , про що Золочівською селищною радою народних депутатів Харківської області було 01.10.1996 складено актовий запис № 188 та цього ж дня видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 09 серпня 1997 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося, на яке за законом матиме право, заповів сину [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Пендюриною Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 884. [INFO] в смт Золочів Золочівського району Харківської області у віці 63 років помер [PERSON] , про що Золочівською селищною радою Харківської області 03.06.1998 було складено актовий запис № 103 та цього ж дня видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 08 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 25, про що було 25.01.2008 повторно видано відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON] . Відповідно до довідки Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 22.06.2012 №02-13/666 [PERSON] на момент смерті був прописаний за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були прописані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук. З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» №34761708 від 09.07.2012 будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] на підставі рішення суду від 23.10.1963 у розмірі 1/4 частки; [PERSON] на підставі рішення суду від 23.10.1963 у розмірі 1/4 частки; [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 у розмірі 1/6 частки; [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 у розмірі 1/6 частки; [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №583 від 20.03.1959 у розмірі 1/6 частки. Аналогічні відомості містяться також в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №249663987 від 24.03.2021. [INFO] в смт Золочів Золочівського району Харківської області у віці 76 років помер [PERSON] , про що Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 16.05.2017 було складно актовий запис №93 та цього ж дня видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 серпня 2020 року № 1213/02-31, винесеною державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] частка якого належала померлому особисто, а інші частки належали [PERSON] та [PERSON] , спадкоємцем після яких був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкових прав. З інформації Директора КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» Бєлової С.М. від 15.06.2020 № 118 вбачається, що 12.05.2020 проведена інвентаризація житлового будинку «А-1» (1962 року будівництва), «А1-1» (1973 року будівництва), веранди «а» (2014 року будівництва) загальною площею 108,0 кв м, житловою площею 47,2 кв.м, та господарських будівель і споруд: сарай «Б», літня кухня «В», погріб «Г», літній душ «Ж» та «І», вбиральня «З», огорожа № 1-2, яма вигрібна №3, колонка № 4, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою станом на 31.12.2012 зареєстрований житловий будинок на праві приватної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення суду ім`ям Української Радянської Соціалістичної республіки справа № 2-321 від 23.10.1963 на половину будинку, тобто по 1/4 частці кожному. Реєстрація здійснена 09.07.2012 комунальним підприємством «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» в реєстровій книзі № 12, номер запису 1342, що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 370884301. Інша частка домоволодіння залишилася не оформленою. При формуванні даних про зареєстроване право власності реєстратором помилково внесена власність на демонтований на той час дерев`яний будинок за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/6 частці кожному) згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 20.03.1959, виданого державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори, реєстровий № 582. Відповідно до рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради від 24.04.1959 «Про дозвіл на перебудову будинку» гр. [PERSON] дозволено перебудувати старий будинок на закріпленій за нею присадибній ділянці у [ADDRESS] . Будівництво нового будинку закінчено в 1962 році, про що складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24.07.1963, який затверджено рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради від 23.09.1963 за № 16 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Власність на той час на новий будинок не набута, частки не визначені. Згідно із матеріалів інвентаризаційної справи № 1759 номер будинку у 1986 році змінено - з номера «14» на номер «26». Комунальним підприємством «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» по замовленню спадкоємця гр. [PERSON] 12.05.2020 проведена інвентаризація житлового будинку з метою прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . До спадкового майна належать наступні будівлі: житловий будинок «А-1» (1962 року будівництва) та побудовані до 05.08.1992 прибудова «А1-1» (1973 року будівництва), загальною площею 76,2 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, сарай «Б» (1973 року будівництва), літня кухня «В» (1973 року будівництва), погріб «Г» (1973 року будівництва) та літній душ «Ж» (1988 року будівництва), які не потребують прийняття в експлуатацію, згідно із наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України № 404 від 09.08.2012, затвердженого Міністерством юстиції України 05.09.2012 за № 1538/21850 та не вважаються самочинними. Веранда «а» (2014 року будівництва) площею 31,8 кв.м побудована без дозвільних документів. Вбиральня «З» та літній душ «І» (2014 року будівництва) не потребують прийняття в експлуатацію, згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 406 від 07.06.2017 із змінами у редакції від 20.03.2019 та не вважаються самочинними. Відповідно до наданого суду технічного паспорту, виданого 12 травня 2020 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок [ADDRESS] , будинок побудовано у 1962 році, його загальна площа становить 1220 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: житловий будинок «А-1» (1962 року будівництва) та побудовані до 05.08.1992 прибудова «А1-1» (1973 року будівництва) загальною площею 76,2 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, сарай «Б» (1973 року будівництва), літня кухня «В» (1973 року будівництва), погріб «Г» (1973 року будівництва) та літній душ «Ж» (1988 року будівництва), які не потребують прийняття в експлуатацію, згідно із наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України № 404 від 09.08.2012, затвердженого Міністерством юстиції України 05.09.2012 за № 1538/21850 та не вважаються самочинними. Веранда «а» (2014 року будівництва) площею 31,8 кв.м побудована без дозвільних документів. Вбиральня «З» та літній душ «І». Згідно із належним чином завіреної копії спадкової справи № 315/1993, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 14.07.2021 Золочівською державною нотаріальної конторою Харківської області, 16 жовтня 1993 року заведена спадкова справа №315/1993, після померлої [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до належним чином завіреної копії спадкової справи № 199/2017 після померлого [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . З копії спадкової справи № 419/2019 після померлого [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON] . Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заяв про прийняття спадщини не надходило. На підставі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин, а саме те, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Згідно із положеннями ст.ст. 1268, 1269,1270 ЦК України (в ред. 2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 грудня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічує підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відтак, відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація є лише визнанням державою цього права. Водночас виникнення вказаного права у позивача на спірний будинок пов`язано лише із фактом прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] за законом та заповітом, відповідно до положень ст.ст. 1268,1269 ЦК України. До складу вказаної спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] увійшли усі права та обов`язки, що [PERSON] мав на момент смерті, в тому числі і ті, що він набув як спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] та дружини [PERSON] з моменту відкриття спадщини, яку [PERSON] прийняв, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом згідно зі ст. 1217, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України, подавши протягом 6 місяців заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] ,. прийняв спадщину та відповідно успадкував вказаний житловий будинок. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадкуванні вказаного житлового будинку не має. Той факт, що спадкодавець [PERSON] , успадкувавши частину спірного будинку від своєї матері та дружини, не встиг отримати відповідний правовстановлюючий документ на дане нерухоме майно, не є перешкодою для переходу цього майна до спадкоємця за заповітом [PERSON] , оскільки положення ст.1268 ЦК України обумовлюють, що спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття. Так, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат», позбавлений можливості оформити спадщину нотаріально, в зв`язку з чим порушені права підлягають захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину спірного будинку підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із ч.1 ст.328 ЦПК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно із п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п.13 зазначеної постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно із п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У ст.392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач фактично володіє спірним майном протягом понад 22 років поспіль та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак на теперішній час оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, відповідач проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного будинку за набувальною давністю. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за набувальною давністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved