Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

24.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Роменської виправної колонії № 56 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції до суду. Свої вимоги мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії № 56 з 04.05.2005 року. 30.05.2014 року він подав начальнику відділення СДПВ - 1 Ганзіну В.В. запечатаний конверт для відправлення до Роменського міськрайонного суду Сумської області. У конверті знаходилася його апеляційна скарга на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2014 року по справах № 585/1819/14-ц та № 585/1821/14-ц. Конверт був оплачений ним поштовими марками наклеєними на конверті, як рекомендоване поштове відправлення. В дублікаті супровідного листа Роменської ВК № 56 за вихідним № 15/К-34 від 30.05.2014 року зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, номер цивільної справи, кількість аркушів та примірників. Вказана інформація в супровідних листах вказує на те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області , що є порушенням вимог ч.4 ст. 113 КВК України. Дії відповідача завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт , він втратив спокій, сон та працездатність, що обмежило його діяльність для створення матеріальних і духовних благ, необхідних для задоволення його потреб, що безумовно не сприяло покращенню його стану здоров'я. Тому просив стягнути з Роменської ВК № 56 на його користь моральну шкоду у сумі 8000 грн., завданої йому внаслідок порушення його права та таємницю кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2014 року. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Представник відповідача - Роменської ВК № 56 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно 30.05.2014 року адміністрацією ВК № 56 за вихідним № 15/к-34 на адресу Роменського міськрайонного суду України було надіслано апеляційну скаргу [PERSON] на 9 аркушах та здійснено його перегляд. В той же час пояснила, що адміністрація ВК № 56 діяла відповідно до чинного законодавства України на той час, а саме згідно п. 43 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, кореспонденція засуджених до суду підлягала перегляду. Крім того, пояснила, що [PERSON] не доведено наявності завдання Роменською ВК № 56 моральної шкоди та її розміру. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Роменській виправній колонії № 56 Державного департаменту України з виконання покарань в Сумській області. 30.05.2014 року [PERSON] передав адміністрації Роменської виправної колонії конверт для відправлення до Роменського міськрайонного суду Сумської області, в якому знаходилася його апеляційна скарга на ухвалу Роменського міськрайонного суду від 28.05.2014 року по справах № 585/1819/14-ц та № 585/1821/14- ц. Вказаний конверт був переглянутий адміністрацією ВК № 56. Дану обставину визнала в судовому засіданні представник відповідача та підтвердила, що дійсно 30.05.2014 року вони отримали лист від [PERSON] адресований Роменському міськрайонному суду Сумської області та здійснили його перегляд. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому відповідно до ст. 61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони визнані сторонами по справ. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1186-VI від 08.04.2014), визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі ст.. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що кореспонденція засудженого станом на 30.05.2014 року на адресу Роменського міськрайонного суду Сумської області перегляду не підлягала. Посилання представника відповідача на те, що адміністрація ВК № 56 діяла відповідно до п. 43 Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, чинного на день відправлення кореспонденції суд не може взяти до уваги, оскільки вказані нормативі акти суперечать ч.4 ст. 113 КВК України, відповідно до якої кореспонденція, яку засуджені адресують суду перегляду не підлягає. Тому суд прийшов до висновку що відповідачем було порушено право [PERSON] на таємницю кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2014 року. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини який приділяє особливу увагу питанню ефективного використання ув'язненими права на подання заяви. Він зазначав, що ув'язнені перебувають в особливо вразливому становищі, оскільки їх листування із Судом і з рештою зовнішнього світу залежить від адміністрації установ виконання покарань (див., наприклад, рішення від у справі «Котлец проти Румунії» (<…>), заява № 38565/97, п. 71, від 3 червня 2003 року). Суд завжди наголошував на важливості дотримання конфіденційності кореспонденції Суду із заявниками, оскільки вона може містити скарги на дії адміністрації пенітенціарних установ або їхніх працівників. Розкриття листів, які надійшли із Суду чи адресовані йому, може призвести до того, що вони будуть прочитані, що, як легко можна уявити, породжує ризик того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть помститися засудженому, про якого йдеться (див. рішення у справах «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia), заява № 46082/99, п. 118, від 30 листопада 2004 року; «Мєченков проти Росії» (Mechenkov v. Russia), заява № 35421/05, п. 123, від 7 лютого 2008 року, та «Понушков проти Росії» (Ponushkov v. Russia), заява № 30209/04, п. 80, від 6 листопада 2008 року). Оскільки згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд приходить до висновку, що відповідач ВК -56 не надав суду достовірних та належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. На підставі положеннями п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. На думку суду заявлена сума 8000 грн., не відповідає обсягу переживань, які зазнав позивач від дій Роменської ВК 56. В суду немає сумніву в тому, що своїми неправомірними діями Роменська ВК 56 заподіяла моральні страждання [PERSON], було порушено його право на таємницю кореспонденції, передбачене р.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.. 31 Конституції України та ст.. 113 ч.4 КВК України. В наслідок цих дій [PERSON] було завдано моральну шкоду. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях [PERSON], які він зазнав у зв'язку з незаконними діями Роменської ВК - 56 по перегляду його кореспонденції, адресованої до Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2014 року. Між незаконними діями Роменської ВК - 56 та завданням [PERSON] моральної шкоди існує причинний зв'язок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не довів, що йому було завдано моральної шкоди на суму 8000 грн., та відповідно до ст.. 60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині. Відповідно до витягу з медичної карти амбулаторного хворого засудженого [PERSON] оглядався психіатром 08.08.2014 року психотичної симптоматики не виявлено Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку , що з Роменської ВК 56 необхідно стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 800 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] було заявлено вимогу про стягнення з РВК № 56 моральної шкоди в сумі 8000 грн., а судом було задоволено вимоги позивача лише в сумі 800 грн., то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 64 грн. 00 коп.

Outcome: approved