Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова із заявою від свого імені та як законний представник від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], заінтересовані особи: Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Свою заяву мотивує тим, що прізвище матері [PERSON] - [PERSON] до одруження було - [PERSON], її батьками були [PERSON] та [PERSON]. Щодо батька в графі «національність» свідоцтва про народження вказано «поляк». Згідно з архівними довідками від 14.03.2013 року № М-38 з додатками, від 14.03.2013 року № М-39 з додатками, від 14.03.2013 року № М-40 з додатками, дід та прадід заявника [PERSON] за національністю були поляками, римо-католицького віросповідання. Подані документи підтверджують їх родинні зв'язки та національну приналежність до польської національності. Зазначають, що виховувався відповідно до польських традицій, підтримують стосунки зі своїми родичами - поляками, які проживають на території Республіки Польща, святкує польські свята та вважають себе поляками. Діти заявника [PERSON] також за національним корінням є поляками і дотримуються польських традицій, а тому встановлення факту їх національної приналежності до «поляків» відповідає морально-духовним потребам сім'ї заявника. Разом із тим, в актових записах про народження матері заявника [PERSON] про народження, про його шлюб та про народження дітей замість їх дійсної національності «поляки» зазначено національність «українці». Оскільки родичі [PERSON] були поляками, а тому вважає, що він разом із дітьми також має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності, відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні», однак позасудовому порядку вказані зміни вони не можуть самостійно реалізувати, а тому вони змушені звернутися з даною заявою до суд захистом свого права та інтересу. Просять заяву задоволити. У судове засідання заявники та їх представник не з'явилися, однак представник заявників подав заяву 27.03.2017р. з якої видно, що він просить справу заслухати у їх відсутності, заяву підтримують в повному обсязі, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Львові, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зроблено запис №6415 від 15.08.1981 року (а.с.11). Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.11) Прізвище [PERSON] до одруження було - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.14). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.15) та щодо батька в графі «національність» зазначеного свідоцтва вказано «поляк». Згідно з архівною довідкою від 14.03.2013 року № М-38 з додатками виявлено інформацію: під № 7 [PERSON], народжений [INFO], хрещений 16.10.1904 року, [ADDRESS], римо-католицького віросповідання(а.с.18). Відповідно до архівної довідки від 14.03.2013 року № М-39 з додатками виявлено інформацію: під № 56 [PERSON], народжений і хрещений [INFO], [ADDRESS], римо-католицького віросповідання(а.с.21). Згідно з архівною довідкою від 14.03.2013 року № М-40 з додатками виявлено інформацію: під № 5[PERSON], народжений і хрещений [INFO], [ADDRESS], римо-католицького віросповідання(а.с.23). Суд приходить до висновку, що вказаними документами підтверджуються родинні зв'язки та національна приналежність в сім'ї заявника [PERSON] та те, що його мати [PERSON], дідо (батько матері) [PERSON], та баба [PERSON], були за національністю поляками та дотримувалися культурно-етнічних традицій цієї національності. [PERSON] також виховувався відповідно до польських традицій, підтримує стосунки зі своїми родичами - поляками, які проживають на території Республіки Польща, святкує польські свята та вважає себе поляком. Діти заявника [PERSON] - [PERSON], [PERSON] також за національним корінням є поляками і дотримуються польських традицій, а тому встановлення факту їх національної приналежності до «поляків» відповідає морально-духовним потребам сім'ї заявника. Разом із тим, судом встановлено, що в актових записах про народження матері заявника [PERSON], про його народження, про його шлюб та про народження його дітей замість їх дійсної національності «поляки» зазначено помилково національність «українці». Згідно зі ст.11 Закону України «Про національні меншини», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Стаття 15 Закону України «Про національні меншини» передбачає, що громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право в установленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Оскільки родичі заявника [PERSON], були поляками, а тому заявник та його нащадки також мають право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін, доповнень до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності, відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України "Про національні меншини в Україні". Встановлення факту польського походження заявнику [PERSON], необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду, цей факт має юридичне значення, оскільки з 2007 року Республікою Польща громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, позбавляє заявника та його нащадків скористатись вказаними правами. Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадського стану» від 07.07.1995 року № 12 вбачається, що при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено. У відповідності до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявники у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому, вимоги, викладені у заяві підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved