Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

21.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником ѕ частки вищевказаної квартири. ј частка належить йому згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2011 року, 1/4 частки за договором дарування від 02.11.2011 року та ще одна ј частки за договором дарування від 03.11.2017 року. Разом з ним у квартирі зареєстровані його мати [PERSON] , яка має право власності на 1/ 4 частку квартири та батько [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ще в 2006 році. Відповідач більше трьох років не проживає в квартирі, забрав з квартири всі свої речі. Відповідач витрат з утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача як власника. Позивач надалі не бажає сплачувати комунальні послуги за відповідача, тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Понесені судові витрати позивач просив не стягувати з відповідача. 23.10.2019 року позивачка [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/4 частки вищевказаної квартири. Власником 3/4 частки квартири є син позивачки [PERSON] . Разом з нею у квартирі зареєстровані її син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ще в 2006 році. Відповідач з 2011 року не проживає у спірній квартирі, забрав з квартири всі свої речі. Відповідач витрат з утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивачки як власника. Позивачка надалі не бажає сплачувати комунальні послуги за відповідача, тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Понесені судові витрати позивачка просила не стягувати з відповідача. Ухвалою суду від 05.11.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] та цивільну справу за позовом [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право на\~користування житловим\~приміщенням,\~ об`єднано в одне провадження. 15.11.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Петенаком В.І. до суду подано відзив на позовні заяви, в якому позовні вимоги не визнано, з наступних підстав. З 11.04.2018 року відповідач зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] смт. Десна, на посаду старшого викладача циклової комісії військово-спеціальних дисциплін. З 01.11.2018 року відповідача прикомандирували на посаду заступника начальника штабу танкового батальйону згідно наказу № 228 командира військової частини [NUMBER] м. Курахове, відповідач прибув у довгострокове відрядження у розпорядження командира військової частини [NUMBER] в район виконання завдання за призначенням в/ч в зоні проведення Операції Об`єднаних сил. Згідно наказу № 26 від 06.02.2019 року відповідач вибув із складу сил та знятий з продовольчого забезпечення. З 01.11.2018 року по 06.02.2019 року відповідач безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. З 01.09.2019 року відповідач перебуває на обліку в ЄДАРП по вічно за категорією учасник бойових дій. Відповідач має право на пільги щодо сплати комунальних платежів, якими користуються позивачі. Іншого житла, крім спірної квартири відповідач не має. Відповідач кілька разів намагався зайти до квартири, проте позивачі змінили замки та йому не відчинили. Деякий час відповідач проживав у орендованому житлі, також він гостює у своїх знайомих. При даруванні належної йому частки квартири, між відповідачем та позивачами було досягнуто згоди щодо того, що за позивачем зберігається реєстрація до часу, коли він зможе зареєструватись в іншому місці на добровільних засадах. Відповідачу Згурівською селищною радою було виділено допомогу в розмірі 10000,00 грн, з яких відповідач отримав лише 2000,00 грн, а решту [PERSON] зарахувала в оплату комунальних послуг за частку відповідача, за період, коли гроші він не вносив. Відповідач вважає, що його відсутність за місцем реєстрації мала місце з поважних причин, зокрема з причин служби в Збройних силах, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Позивачами [PERSON] , [PERSON] до суду подано відповідь на відзив. На спростування аргументів відповідача, позивачі посилались на те, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] аліменти на утримання синів не сплачував, за домовленістю сторін за це він подарував [PERSON] свою 1/4 частку спірної квартири. При цьому домовленості про тимчасову реєстрацію відповідача в квартирі, поки він не зареєструється в іншому місці не було. Після відчуження частки квартири в кінці 2011 року, відповідач забрав всі свої особисті речі з квартири. Спочатку переїхав проживати в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, а потім повернувся в смт. Згурівка, де фактично створив родину з іншою жінкою та проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . Позивачі не чинили жодних перешкод відповідачу в користуванні квартирою. Доказів того, що йому чинились перешкоди у користуванні квартирою відповідачем не надано. В період з 11.04.2018 року по даний час відповідач проходить військову службу за контрактом, брав участь в АТО. При цьому відповідачем не підтверджено жодним доказом поважність його відсутності в квартирі з листопада 2011 року по 11.04.2018 року. З приводу призначення пільг з листопада 2019 року, то вони були призначені за заявою відповідача без відома позивачів. Оскільки з 01 жовтня 2019 року відбувається монетизація пільг по сплаті житлово-комунальних послуг, то позивачі сплачують житлово-комунальні послуги в повному обсязі без пільг , а відповідач отримує кошти та витрачає їх на власних розсуд. Крім того, відповідач відповідно до п. 6 Наказу № 380 від 31.07.2018 року «Про затвердження інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» відповідач до отримання житла для постійного проживання має можливість зареєструватись у військовій частині. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позовні вимоги обох позивачів підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовних заявах та відповіді на відзив. Додатково представник позивачів посилався на те, що в даному випадку строки позовної давності не пропущені позивачами, оскільки перебіг строку позовної давності не починається з жовтня 2011 року. Постійна, безперервна відсутність відповідача в спірній квартирі має місце з жовтня 2011 року, вступ відповідача до Збройних сил не перериває такий строк. Крім того, ст. 12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантує відповідачу забезпечення права на житло. Ніяких усних домовленостей між сторонами щодо збереження права на проживання за відповідачем не було. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволенні позовних вимог позивачів заперечував. Невизнання позовів обґрунтовував обставинами, викладеними у відзиві. Також посилався на те, що відповідач залишив квартиру не з власної волі. Позивачі виставили його речі та не пускали до квартири, а тому відповідач був змушений винаймати житло. Відповідач був позбавлений фізичної можливості користуватись житлом. Вважає, що за відповідачем, як військовослужбовцем, має зберігатись право на проживання в спірній квартирі на період проходження служби. Також, представник відповідача вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки в обґрунтування позову позивачі посилаються на не проживання відповідача в квартирі з жовтня 2011 року. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні заяви [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного. В ході судового розгляду судом були допитані свідки. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що проживають в будинку [ADDRESS] та є сусідами позивачів. Свідки підтвердили, що відповідач [PERSON] з 2011 року в спірній квартирі не проживає та має інше помешкання в смт. Згурівка, де проживає разом із іншою жінкою. Свідки також приймали участь як члени комісії в ході проведення депутатського обстеження спірного житла на факт проживання в ньому відповідача. Речей відповідача в квартирі виявлено не було. Всі витрати з утримання квартири несуть позивачі, пільгами відповідача вони не користуються, оскільки їх в монетизованому вигляді отримує відповідач на власний картковий рахунок. Свідок [PERSON] показала, що як депутат Згурівської селищної ради брала участь в обстеженні на факт проживання [PERSON] в спірній квартирі. Опитавши сусідів було встановлено, що відповідач не проживає в квартирі з жовтня 2011 року, його речі в квартирі відсутні. За наслідками проведеного огляду був складений відповідний акт. Свідок [PERSON] показала, що з відповідачем [PERSON] вони знайомі з 2011 року. Зі слів відповідача вона знає про домовленість між ним та [PERSON] щодо дарування частки квартири, належної відповідачу, їх сину, взамін позивачка відмовилась він стягнення аліментів з відповідача. Також свідку відомо, що між [PERSON] та [PERSON] була домовленість щодо збереження за відповідачем реєстрації місця проживання в квартирі. Відповідач допомагав сім`ї коштами. Так гроші в сумі 10000,00 грн, які були надані відповідачу як допомога Згурівською селищною радою, були отримані позивачкою [PERSON] . Із цих коштів, 2000,00 грн позивачка віддала відповідачу, а решту залишила собі як компенсацію за частку відповідача у витратах на утримання квартири. Також зі слів відповідача свідку відомо про перешкоди, які чинять йому позивачі у проживанні в квартирі, зокрема про зміну замків на вхідних дверях. Відповідач ніколи не проживав і не проживає в будинку свідка, він лише інколи гостює там. Так свідок дозволила відповідачу тимчасово оселитись у неї в період з листопада 2011 року по січень 2012 року, доки він вирішить питання з місцем проживання. З квітня 2018 року відповідач проходить службу в Збройних силах. Відповідач не користується спірної квартирою через перешкоди з боку власників, іншого житла він не має, за захистом своїх порушених прав до компетентних органів він не звертався. Свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] . Підтвердив, що відповідач [PERSON] має стосунки з його мамою [PERSON] . Свідок неодноразово був присутній на сімейних святкуваннях, де також був присутній відповідач. Відповідач інколи приходить до них додому та залишається на певний час. Вже тривалий час відповідач не проживає із [PERSON] . Особисті речі відповідача в будинку за місцем проживання [PERSON] та свідка відсутні. Поштову кореспонденцію на ім`я [PERSON] отримує [PERSON] та по можливості передає її відповідачу. Дослідженими письмовими доказами судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] , [PERSON] , частки співвласників становлять ѕ та ј відповідно (копії дубліката свідоцтва про право власності а.с.8. копія витягу про державну реєстрацію права - а.с.9, копій договорів дарування ј частки квартири а,с.36,37-38). Позивачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та фактично проживають у вказаній вище квартирі. Також у квартирі зареєстрований батько позивача [PERSON] - відповідач [PERSON] , що встановлено з довідки Згурівської селищної ради Київської області від 10.10.2019 року № 3230 (а.с.35). Актом депутатського\~обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою відповідач зареєстрований, але фактично не проживає із жовтня 2011 року, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, витрат з утримання житла відповідач не несе (акт обстеження від 10.10.2019 року - а.с.39). Витрати з оплати житлово-комунальних послуг несуть позивачі (копії рахунків та квитанцій а.с.44-50,92-100). Шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 02.11.2006 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу а.с.11). Відповідач [PERSON] має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (копія посвідчення а.с.67). Відповідач [PERSON] наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) [ADDRESS] від 11.04.2018 року з 11 квітня 2018 року зараховано до особового складу частини (копія наказу а.с.68). З 01.11.2018 року по 06.02.2019 року відповідач [PERSON] безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганський областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (копія довідки військової частини [NUMBER] а.с.68, копія витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 26 від 06.02.2019 року а.с.69). Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 228 від 01.11.2018 року [PERSON] прикомандирований на посаду заступника начальника штабу танкового батальйону (а.с.69). Відповідач [PERSON] з 01 вересня 2019 року перебуває на обліку в ЄДАРП довічно за категорією учасник бойових дій. Пільги були призначені за заявою [PERSON] на підставі наданих документів (копія довідки УСЗН Згурівської РДА № 231 від 30.08.2019 року а.с.67, копія заяви з додатками а.с.131-135). Позивачі звертались до УСЗН Згурівської РДА щодо припинення нарахувань пільг за адресою , оскільки відповідач за вказаною адресою: [ADDRESS] не проживає (копії заяв а.с.83,84, копія звернення а.с.85, копія повідомлення УСЗН Згурівської РДА а.с.86). За розпорядженням Згурівської селищної ради № 3 від 16.01.2019 року відповідачу [PERSON] було надано одноразову грошову допомогу, як учаснику Операції Об`єднаних сил в сумі 10000,00 грн. Вказані кошти перераховані на картковий рахунок відповідача (копія розпорядження а.с.115, копія платіжного доручення а.с.115). Приймаючи рішення суд керується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), яка полягає в наступному. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71\~ЖК Української\~РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Верховний Суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням\~\~фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72\~ЖК Української\~РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71\~ЖК Української\~РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням\~(стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Судом встановлено, що спірна квартира не є постійним місцем проживання відповідача та він не відноситься до нього як такого, не веде з позивачами спільного господарства та не несе витрати по її утриманню. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування квартирою, а також збереження за відповідачем права на користування житловим приміщенням понад встановлені строки. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~Стаття 405\~ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК \~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Виходячи із змісту зазначених вище норм, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] , як його батько, в свою чергу відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивачки [PERSON] за ознаками постійного проживання разом і ведення спільного господарства. Суд приходить до висновку, що оскільки позови обох позивачів стосуються одного об`єкта права власності квартири, то в даному випадку необхідно застосовувати положення статті 405 ЦК України щодо того, що відсутність відповідача без поважних причин повинна тривати понад один рік. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. В ході судового розгляду позивачами доведено перед судом, що непроживання відповідача за місцем його реєстрації в спірній квартирі з жовтня 2011 року по 10.04.2018 року мало місце без поважних причин. Суд не приймає до уваги період відсутності відповідача в спірній квартирі з 11.04.2018 року по даний час та не надає оцінку вказаному періоду в контексті поважності чи неповажності причин відсутності відповідача в спірному житлі. З огляду на це, суд не вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин положення статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 71 ЖК Української РСР щодо збереження за відповідачем права на житло понад визначений строк, оскільки вступ відповідача на військову службу мав місце вже після втрати відповідачем права на користування квартирою. Факт перешкоджання відповідачу з боку позивачів користуватись спірною квартирою не підтверджено, до поліції чи інших компетентних органів з цього приводу відповідач не звертався, що зокрема підтверджується інформацією Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області (копія інформації а.с.116). Так само доказів існування між сторонами договірних відносин щодо збереження за відповідачем права на користування квартирою до реєстрації відповідача в іншому житлі, до суду не надано. Суд не\~приймає до\~уваги посилання\~представника відповідача,\~на використання\~позивачами пільг\~відповідача по\~оплаті житлового-комунальних\~послуг.\~Відповідач із\~заявою про\~надання йому\~пільг як\~учаснику бойових\~дій звернувся\~в жовтні\~2019\~року та\~з листопада\~2019\~року він\~користується вказаними\~пільгами.\~Пільги нараховуються\~за адресою:\~ в\~ [ADDRESS] .\~Відповідно до\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 17\~квітня 2019\~року №\~373 «Деякі\~питання надання\~житлових субсидій\~та пільг\~на оплату\~житлово-комунальних\~послуг,\~придбання твердого\~палива і\~скрапленого газу\~у грошовій\~формі» виплата пільг здійснюється у грошовій готівковій формі шляхом перерахування структурним підрозділом з питань соціального захисту населення коштів на рахунок пільговика, відкритий в установі уповноваженого банку, або через виплатні об`єкти АТ Укрпошта. Ці положення застосовуються з 01 травня 2019 року. Тобто пільги визначені відповідачу в монетизованій формі отримувались відповідачем та в подальшому мали використовуватись для оплати комунальних послуг. Підтвердженням отримання відповідачем таких коштів є повідомлення АТ "Укрпошта" про виплату переказів (а.с.155) та копія квитанції (а.с.179). Докази того, що вказані кошти відповідач передавав позивачам для оплати комунальних послуг відсутні. Також суду не надано доказів того, що частина одноразової грошової допомоги Згурівської селищної ради, а саме грошові кошти в сумі 8000,00 грн були передані відповідачем позивачці [PERSON] в рахунок компенсації за оплату житлово-комунальних послуг. В цій частині покази свідка [PERSON] визнаються судом неналежним доказом. Суд також не приймає посилання представника відповідача на пропуск позивачами строків позовної давності, виходячи з того, що позивач не проживає в спірній квартирі з жовтня 2011 року, а тому перебіг строку позовної давності почався для позивачів з жовтня 2012 року, оскільки саме з того часу позивачі мали дізнатись про порушення свого права. Суд відхиляє такі аргументи представника відповідача, оскільки звернення позивачів до суду мало місце в межах строку позовної давності та охоплює собою річний строк відсутності відповідача в спірній квартирі без поважних причин до часу його вступу до лав Збройних Силу України. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач відсутній у спірній квартирі без поважних причин понад один рік до часу його вступу на військову службу, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом понад визначений річний строк, тому він втратив право на користування спірною квартирою, яка належить позивачам на праві приватної власності. Враховуючи клопотання позивачів, суд не застосовує до відповідача [PERSON] ст. 141 ЦПК України та не стягує з нього судові витрати на користь позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved