Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири та договором купівлі - продажу на іншу Ѕ частки квартири від 09.08.2019 року укладеного між ним та відповідачем. Вказує, що відповідно до умов п.3.1 договору купівлі - продажу, при продажу Ѕ частки квартир відповідач зобов`язався у десятиденний термін знятися з реєстрації місця проживання в квартирі та звільнити квартиру від речей домашньої обстановки та вжитку. З моменту продажу своєї частки квартири і по теперішній час, відповідач не проживає в квартирі, не використовує її як житло для проживання, не є власником житла, не є членом його сім`ї, а отже, відповідач не має майнових прав, які гарантуються членам сім`ї власника житла. Окрім того, між ним та відповідачем не було домовленостей про користування відповідачем квартирою на правах найму чи оренди. До теперішнього часу відповідачем не знявся з реєстрації місця свого проживання в квартирі і неодноразово його прохання та вимоги, робити це відповідач відмовляється, чим порушує його права власника житла. В зв`язку з вищевикладеним, змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином. До суду від відповідача заяв чи клопотань не надійшло, також не надходило відзиву на позов. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.01.2019 року, зареєстрованого в реєстрі №10, матеріалами спадкової справи №409/2012 (а.с.6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №152700747 від 15.01.2019 року (а.с.7). З договору купівлі-продажу (частки квартири) від 19.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кіріченко Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №589, встановлено, що [PERSON] передав належну йому на праві приватної власності Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] .. Тобто позивач набув право власності на всю квартиру за вказаною адресою (а.с.8-10). Вказані обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №177018361 від 09.08.2019 року (а.с.11). З запису Домової книги за адресою: [ADDRESS] встановлено, що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за вказаною адресою з 18.06.2002 р. (а.с.12-13). Зі змісту Акту обстеження земельної ділянки, будівель та споруд від 21 квітня 2021 року розташованих в [ADDRESS] комісією Бобринецької міської ради встановлено, що відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає (а.с.14). В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , який суду показав, що відповідач [PERSON] в даному будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає. Проживав там лише в дитинстві, це було приблизно 15 років тому. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що являється дружиною позивача та вказує, що з серпня 2019 року відповідач не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , він не є родичем позивача та в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації місця проживання. Відповідно до змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, частина 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт перебування на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , який не є родичем позивача, а відповідно і не є його членом сім`ї, зареєстрований у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 2019 року там не проживає, так як продав свою частку власності у квартирі позивачу, а тому втратив право користування цією квартирою. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщення у квартирі, відповідач не укладав. На основі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved