Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

19 квітня 2016 року заявниця звернулась у Вугледарський міський суд Донецький області із заявою про встановлення факту смерті її сина [PERSON], обґрунтовуючи тим, що її син [PERSON], [INFO], 06.01.2015 року загинув в Калінінському районі міста Донецьк, що є тимчасово непідконтрольною територією України, від отриманого при бойових діях поранення несумісного з життям, що підтверджується інформацією з довідки про причину смерті № 89 від 08.01.2015 року виданою Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи, яка є недійсна на території України тому що видана органом який не перереєструвався на підконтрольній території України у встановлений порядок та строк. 14.04.2016 року заявниця звернулась до відділу Вугледарського МУЮ з метою зареєструвати смерть сина, але їй було відмовлено з причини недійсності медичних документів. Заявниці необхідно встановити факт смерті свого сина щоб отримати дійсне свідоцтво про смерть свого сина та зняти його з реєстрації проживання, тому вона просить суд встановити факт смерті її сина 06.01.2015 року в місті Донецьк. Заявниця в судовому засіданні свою заяву підтримала та просила суд її задовольнити, пояснила, що син проживав в [INFO], а вона в м. Вугледар, у сина були жінка та двоє дітей. Перед Новим 2015 роком син поїхав в місто Донецьк, щоб знайти роботу. Він був на автомобілі, але знайшли його на землі з пораненням всього тіла. Спочатку він лікувався в лікарні № 24, а потім в обласній лікарні ім.. Калініна. 06.01.2015 року був без свідомості і помер вночі. Поховання проводила вона з його дружиною 09.01.2015 року на кладовище № 11, довідка додана до заяви. Зняття з обліку заявниці необхідно для зняття сина з реєстрації проживання в квартирі. [PERSON] та [PERSON] допитані в судовому засіданні в якості свідків знайомих заявниці. Суду пояснили, що 09.01.2016 року всі їздили з [PERSON] на похорони її сина [PERSON] в Петровський район м. Донецька, кладовище біля шахти № 19. Зі слів їм відомо, що [PERSON] помер в лікарні м. Донецька від поранень тіла від вибуху. Судом встановлено, заявниця [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЯК № 129231 від 09.11.1966 року. (а.с. 4) Згідно до інформації з свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 89 виданої 08.01.2015 року Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтва про смерть серії І-НО № 829037 виданого 09.01.2015 року Калінінським районним управлінням юстиції у місті Донецьку, які є недійсними на території України як офіційні документи та не можуть бути визнаними як належні докази, [PERSON], [INFO], помер 06.01.2015 від токсико-інфекційного шоку поєднано з травмою тіла: множинні проникаючі поранення грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок, внаслідок бойових дій, і ця інформація не викликає у суду сумніву (а.с. 5-6). 09.01.2015 року [PERSON] було поховано на ділянці № 11 місце № 1 на кладовище № 11 розташованого у місті Донецьк по вулиці Айлантова, що підтверджується інформацією з свідоцтва про захоронення КП «Ритуальна служба міста Донецька» (а.с. 7). Начальник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області 13.04.2016 року відмовив в реєстрації смерті [PERSON] (а.с. 8) Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши всі наявні по справі докази, їх допустимість та належність, і приймаючи вищенаведені обставини, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до пп. 2 п. 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Донецької області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Згідно цього наказу всі органи та підрозділи, підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були перемістися з тимчасово непідконтрольних територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватися там. Всі акти та документи, виданні органами не переміщеними в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєстровані, з 1 грудня 2014 року вважаються не дійсними. Довідка про причину смерті № 89 від 08.01.2015 року, Свідоцтво про смерть мерії І-НО № 829037 від 09.01.2015 року та свідоцтво про поховання 050249, в яких є відомості відносно [PERSON], [INFO], який помер 06.01.2015 року відповідно до вищенаведеного Наказу Міністерства юстиції України не може бути дійсними, так як видані після спливу терміну перереєстрації. Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 8 ЦК якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Статтею 3 ЦК України визначено перелік загальних засад цивільного законодавства. Загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Враховуючі практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії яка започаткувала виняток із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи видані на окупованій території, зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій як, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Також враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Так як іншим шляхом ніж через рішення суду не можливо отримати документ про смерть [PERSON] суд вважає за можливе врегулювати відповідні правовідносини за аналогією, визначеною в Цивільному кодексі України, у звязку з тим, що ці правовідносини не врегульовані нормативно-правовими актами України. Судом встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], який помер в лікарні в Калінінському районі міста Донецьк Донецької області від поранень отриманих під час бойових дій інформацією з довідки про причини смерті № 89 виданого 08.01.2015 року Донецьким обласним бюро судово-медчиної експертизи, свідоцтва про смерть серії І-НО № 829037 виданого 09.01.2015 року Калінінським районним управлінням юстиції у місті Донецьку, свідоцтвом про захоронення виданого КП «Ритуальна служба міста Донецька» на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та визнання тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», також ці відомості підтверджені поясненнями заявниці та свідків. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного ст. ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved