Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

26 вересня 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про виселення та зобов'язання зніти з реєстрації, посилаючись на те, що є власником кватири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований та проживає її син [PERSON], який постійно вчиняє сварки та бійки із [PERSON], вигнав її з квартири, внаслідок чого позивачка з серпня 2013 року проживає у своїх друзів та знайомих. З огляду на що [PERSON] з підстав визначених ст.ст.116, 157 ЖК України, ст.317 ЦК України просить виселити відповідача із належної їй квартири без надання іншого житла, та зобов'язати ДМС України в Хмельницькій області зняти відповідача з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача частину позовних вимог щодо зобов'язання Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області зняти з реєстрації [PERSON] залишити без розгляду. Решту позовних вимог підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове зсідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із згоди представника позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріли справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 листопада 2003 року. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання або перебування фізичної особи від 1 жовтня 2013 року. [PERSON] своїми діями, які проявляються у вчиненні постійних сварок, бійок, пошкодженням меблів, погрозами розправою робить неможливим спільне проживання із ним позивача. Зазначені обставини підтверджуються зверненням позивачки до Південно-західного відділення міліції від 29 серпня 2013 року, підставою чого були погрози фізичною розправою з боку [PERSON] та те, що він вигнав позивачку із квартири. За наслідками розгляду звернення працівниками міліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП, однак постановою Хмельницького районного суду від 21 жовтня 2013 року провадження у справі було закрито, у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. 9 вересня 2013 року [PERSON] знову звернулася до ПВЗМ ХМВ УМВС із заявою про те, що [PERSON] близько 18 год. голосно слухав музику, обзивав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого за протоколом про адміністративне правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП України [PERSON] постановою Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2013 року було визнано винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 68 грн. Крім цього 9 вересня 2013 року [PERSON] також звернулася до суду із заявою, про те, що [PERSON] в цей же день пошкодив вхідні двері кімнати, ображав нецензурними словами, про що зазначено у висновку від 14 вересня 2013 року, яким рекомендовано [PERSON] звернутися до суду. За цими зверненнями працівниками Південно-західного відділення міліції ХМВ УМВС України в Хмельницькій області проводилися профілактичні бесіди, щодо неприпустимості протиправної поведінки щодо [PERSON], що підтверджується відповідними листами від 3 вересня 2013 року, від 16 вересня 2013 року. З постанови про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2013 року винесеної слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області вбачається, що 22 серпня 2013 року [PERSON] перебуваючи в квартирі [ADDRESS] наніс удар рукою в область голови [PERSON], чим завдав останній болю. Під час розслідування та опитуванні мешканців будинку було встановлено що гр. [PERSON] веде антигромадський спосіб вжиття, неодноразово вчиняв насильство щодо своєї матері, є наркозалежним, неодноразово судимий, однак довести факт побиття [PERSON] не представилось можливим через недостатність доказів. Відповідно до ст.157ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ч.1 ст.116 ЖК України передбачено, що члени сім'ї або інші особи, які проживають разом з наймачем, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час триваючої антигромадської поведінки виселення винного може статися і під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. З досліджених у справі доказів вбачається що спільне проживання [PERSON] із [PERSON] є неможливим внаслідок систематичного порушення правил співжиття, заходи попередження, які застосовувались до відповідача працівниками правоохоронних органів виявились безрезультатними, оскільки він своєї поведінки по відношенню до матері не змінив, тому суд приходить до висновку, що його слід виселити із займаного приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Судові витрати по справі становлять 114 грн. 70 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved