Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі крім неї також зареєстрований відповідач по справі [PERSON]П . З жовтня 2009 року відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні її власністю, визнавши [PERSON], таким , що втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В судове засіданні позивач [PERSON] з'явилася, підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, через оголошення у засобах масової інформації, газеті "Урядовий кур'єр", оскільки він за місцем реєстрації не мешкає. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 липня 1998 року (а.с.8). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією домової книги (а.с.7-8). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі із згоди позивача, як цивільний чоловік, але він не мешкає у квартирі з жовтня 2009 року. Допитані у судоіому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач добровільно не мешкає в квартирі з 2009 року, речей його в квартирі не має, власником квартири він не є, ніхто йому не перешкоджає мешкати у квартирі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 22.12.2016 року [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] [PERSON] не проживає у спірній квартирі з жовтня 2009 року, тобто понад сім років. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації з 03 липня 1998 року. Тобто на час звернення власника квартири до суду (22.12.2016 року ) з позовом про визнання [PERSON], таким , що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, минуло більше п'ятнадцяти років. З зазначеного в позові моменту [PERSON] відсутній в спірному житловому приміщенні, а тому є усі правові підстави для визнання [PERSON], таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, за можливе скасувати реєстрацію відповідача у спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved