Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON] , чоловіка позивача, відкрилася спадщина у вигляді будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивачка на момент смерті спадкодавця проживала з ним, але не була зареєстрована. За життя спадкодавець заповіту не склав. Позивач зверталася до нотаріальної контори однак отримала відмову внаслідок пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори. Також нотаріусом позивачу було надано роз`яснення, що у разі поновлення строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вона не зможу оформити право власності на все майно, внаслідок фактичного прийняття спадщини, шляхом реєстрації разом зі спадкодавцем. Водночас ще однією обставиною, яка унеможливлює оформлення право власності на спадкове майно є помилка під час здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач просить в судовому порядку встановити факт підтверджуючий здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, факт постійного проживання разом з померлим та визнати за ней право власності на спадкове майно. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача, [PERSON] , надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. [INFO] помер [PERSON] , про що 02.01.2018 року виконкомом Степненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області складено відповідний актовий запис за № 1, відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Померлий на випадок своєї смерті заповіт не залишив. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 кодексу. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі вимог статті 1261 Цивільного кодексу України після смерті [PERSON] , позивач та відповідач є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності від 12 квітня 1989 року, виданого на підставі рішення Мар`їнської райради ради від 19 серпня 1987 року №168. Зі свідоцтва про шлюб серійний номер [NUMBER] вбачається, що 25 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що виконкомом Степненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області 25 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис №1. Відповідно із статтею 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З довідки наданої Степненським старостинським округом від 28 травня 2021 року №357/1901-13 вбачаться, що разом зі спадкодавцем була зареєстрована [PERSON] , [INFO] донька. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Відповідач була зареєстрована , однак фактично з 2010 року не проживала разом зі спадкодавцем. Факт не проживання разом із [PERSON] підтверджується зокрема актом від 26 травня 2021 року. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивач зверталася до нотаріальної контори однак отримала відмову внаслідок пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори. Також нотаріусом було надано роз`яснення, що у разі поновлення строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вона не зможе оформити право власності на все майно, внаслідок фактичного прийняття спадщини, шляхом реєстрації разом зі спадкодавцем. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Водночас ще однією обставиною, яка унеможливлює оформлення право власності на спадкове майно є помилка під час здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме замість [PERSON] книзі 1-32, реєстровий номер 62 Селидівським БТІ зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12 квітня 1989 року, виданого на підставі рішення Мар`їнської райради ради від 19 серпня 1987 року №168. На підставі статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. На підставі ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. В п.3.3 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно…» Відповідно до «Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Як передбачено ч. 1\~ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Таким чином, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved