Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

4 листопада 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом, яким просить визнати за нею право власності за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованими в [ADDRESS], що складаються із будинку А-1 з прибудовою а-1 загальною площею 55 кв. м, житловою площею - 24,5 кв. м; та господарсько-побутових будівель та споруд: сарай Б-1, сарай б-1, навіс В-1, погріб Пг-1, колодязь к, після смерті її тітки [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зазначений будинок було збудовано за життя її тіткою [PERSON], та заповідано їй, однак через відсутність правовстановлюючих документів на нього вона не може оформити спадщину на нього. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Антонівської сільської ради в судове засідання не з'явився. Від виконуючої обов'язки сільського голови Ярошенко С.С. надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 35). Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно заповіту [PERSON] від 16 березня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Домашенко Л.А., [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а.с. 4, 30). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 5, 24). Після її смерті відкрилася спадщина на будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS]. Однак позивачка [PERSON] успадкувати будинок шляхом вчинення нотаріальних дій не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нього (а.с. 8, 32). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). З довідки Прилуцького МБТІ № 1494 від 12.09.2014 вбачається, що право власності на нерухоме мано - будинок з належною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS], відповідно до наявних даних в архіві станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с. 9). Так як право власності на будинок за життя [PERSON] зареєстроване в Прилуцькому МБТІ не було, то в технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна на житловий будинок, виготовленому 13 серпня 2014 року Прилуцьким МБТІ, дана тільки технічна характеристика будівель і споруд та їх оцінка, а власника будинку не зазначено (а.с. 10-12). Факт належності будинку [PERSON] за її життя підтверджується записами в погосподарських книгах та довідкою виконавчого комітету Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 40, 41-51), з яких вбачається, що будинок було збудовано у 1950 році, а інші господарські будівлі - по 1966 рік включно. Головою двору з 1987 року по 2009 рік була [PERSON]. Однак рішення про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] органом місцевого самоврядування не приймалося. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Право власності на будинок за [PERSON] не може бути визнано та зареєстровано, оскільки, згідно п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не приймати її. [PERSON] виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на будинок в с. Антонівка. Інших спадкоємців немає. Антонівська сільська рада не оспорює право власності на будинок, не заперечує про визнання права власності за [PERSON] Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved