Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що з 28 вересня 2015 року працював бортовим авіаційним техніком третьої авіаційної ланки (цивільної) першої авіаційної ескадрильї на вертольотах. 05 червня 2018 року наказом № 113с/ч позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач, на думку позивача, лише частково розрахувався з ним, виплативши йому заробітну плату за період з 17 травня 2018 року по 05 червня 2018 року, а у виплаті заробітної плати за період з 01 травня 2018 року по 16 травня 2018 року позивачу було відмовлено. На заяву позивача командиром військової частини надано роз`яснення, згідно якого відповідач вважає, що відсутні підстави для виплати позивачу заробітної плати за період з 01 травня 2018 року по 16 травня 2018 року, оскільки він, позивач, проходив лікарську льотну експертизу. Відмова мотивована тим, що гарантії по збереженню середнього заробітку за працівниками на час проходження обстежень в медичному закладі, передбачені ст.ст. 123, 169 КЗпП України, не розповсюджуються на позивача, оскільки на теперішній час у військовій частині відсутній перелік професій цивільного персоналу, які підлягають медичному оглядові, термінів і порядку проведення, які були б встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері здоров`я за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Наказом командира військової частини від 26 квітня 2018 року № 84 на підставі направлення від 26 квітня 2018 року № 155 та рапорту [PERSON] 01 травня 2018 року позивач був направлений для проходження лікарсько-льотної комісії до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (місто Вінниця). З 01 травня 2018 року по 16 травня 2018 року позивач перебував у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону в м. Вінниці, де проходив необхідні обстеження. 15 травня 2018 року за результатами обстежень та огляду Госпітальною лікарсько-льотною комісією позивачу було видано довідку № 4793/270, згідно якої позивач визнаний непридатним до виконання польотів бортовим техніком. Враховуючи встановлену ЛЛК непридатність до виконання польотів, 05 червня 2018 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням. Посилаючись на ст.ст. 46, 116, 123, 169 КЗпП України, ст. 7 Повітряного кодексу України, ст.ст. 12, 14, 17, 27 Закону України «Про охорону праці», наказ № 2 від 05 січня 2015 року «Про затвердження Правил виконання польотів державної авіації України», наказ № 602 від 20 листопада 2017 року «Про затвердження Положення про лікарсько-льотну експертизу державної авіації України», позивач просить стягнути з військової частини № [NUMBER] Національної гвардії України 8\~203 грн. 36 коп. середнього заробітку за період перебування в медичному закладі на обстеженні у зв`язку з проходженням лікарсько-льотної комісії. Представник відповідача, отримавши позовну заяву, направив відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що професія бортового авіаційного техніка чи аналогічна відсутня в Переліку професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Інші нормативні акти, що регулюють трудові відносини працівників, не можуть суперечити Кодексу законів про працю України, тобто заробітна плата за період проходження медичного огляду, на думку представника відповідача, виплачується тільки працівникам, професії яких зазначені у Переліку професій. Тому посилання позивача у позові на Повітряний кодекс України, накази Міністерства оборони України тощо, на думку представника відповідача, є безпідставним. Просив відмовити в задоволенні позову. Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив доводи представника відповідача, вказав, що медичну комісію він проходив не з власної ініціативи, а за наказом командира військової частини на підставі направлення. Стаття 169 КЗпП України визначає декілька категорій працівників, що підлягають медичному оглядові: 1) працівники, зайняті на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці; 2) працівники, де є потреба у професійному доборі; 3) працівники у віці до 21 року. Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджений наказом МОЗ № 246 від 21 травня 2007 року, встановлює загальний для всіх категорій порядок та процедуру проходження медичних оглядів та окремі особливості для різних категорій. Пункт 2.26 зазначеного Порядку передбачає, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть з метою врахування особливостей галузі розробляти за узгодженням з Міністерством охорони здоров`я України галузеві нормативні акти щодо проведення медичних оглядів працівників конкретних категорій. Наказом МОЗ та державного комітету України по нагляду за охороною праці № 263/121 від 23 вересня 1994 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 січня 1995 року № 18/554, затверджено Перелік робіт, де є потреба в професійному доборі, яким затверджено види робіт та психофізіологічні показники. Відповідно до п. 9 зазначеного переліку до робіт, де є потреба в професійному доборі, відносяться роботи, пов`язані з управлінням наземним, підземним, повітряним та водним транспортом. Враховуючи особливості галузі, Міністерством оборони України за погодженням з Міністерством охорони здоров`я України та Міністерством внутрішніх справ видано наказ № 602 від 20 листопада 2017 року «Про затвердження Положення про лікарсько-льотну експертизу державної авіації України», яким встановлено порядок проходження медичного огляду працівників в галузі оборони. Таким чином, твердження відповідача про те, що право на збереження середнього заробітку за час медичного огляду мають виключно категорії, внесені до Переліку професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, затвердженому наказом МОЗ від 21 травня 2007 року № 246, на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки цим же Порядком, зокрема, п. 2.26 встановлено право міністерств та центральних органів виконавчої влади розробляти свої галузеві порядки проведення медичних оглядів працівників конкретних галузей. Просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов. Фактичні обставини справи, тобто підстави направлення позивача на медичний огляд та період перебування там, період невиплати середнього заробітку представник відповідача визнав. Разом з тим, наголосив на тому, що не існує нормативно-правового акту, який би був затверджений МОЗ і Мінсоцполітики, тобто такий, що відповідав би критеріям ч. 2 ст. 169 КЗпП, і у якому професія бортового механіка відноситься до переліку професій, за якими роботодавець зобов`язаний забезпечити проведення медогляду. Також наголосив на тому, що військова частина є відокремленою юридичною особою і не відповідає за зобов`язаннями держави, а отже не є відповідальною за наявність колізій у законодавстві. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 вересня 2015 року по 05 червня 2018 року працював на посаді бортового авіаційного техніка вертолітної ланки (цивільної) авіаційної ескадрильї на вертольотах та на посаді бортового авіаційного техніка третьої авіаційної ланки (цивільної) першої авіаційної ескадрильї на вертольотах у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. Відповідно до витягу з наказу від 26 квітня 2018 року № 84 для проходження лікарсько-льотної комісії [PERSON] було направлено до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (місто Вінниця) 01 травня 2018 року. Медичний огляд [PERSON] був проведений у період з 01.05.2018 по 16.05.2018. Згідно довідки № 4793/270 госпітальної лікарсько-льотної комісії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону позивача визнано непридатним до виконання польотів бортовим техніком. При звільненні [PERSON] проведено розрахунок, однак середній заробіток за період проходження медичного огляду не виплачений. Дані обставини визнаються обома сторонами. Статтею 123 КЗпП України передбачено, що за час перебування в медичному закладі на обстеженні за працівниками, зобов`язаними проходити таке обстеження (статті 169, 191), зберігається середній заробіток за місцем роботи. Відповідно до ст. 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Положення про Державний комітет України по нагляду за охороною праці, затвердженого постановою КМУ від 04 травня 1993 року № 328, було передбачено, що Державний комітет України по нагляду за охороною праці являється центральним органом державної виконавчої влади, підвідомчим Кабінету міністрів України. Статтею 17 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток. Згідно пункту 1.1 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246, зареєстрованого в Мінюсті України 23 липня 2007 року за № 846/14113, Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій (далі - Порядок), розроблений на виконання статті 17 Закону України "Про охорону праці" ( 2694-12 ), визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов`язковому медичному огляді осіб віком до 21 року. Пунктом 2.26 даного Порядку визначено, що Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть з метою врахування особливостей галузі розробляти за узгодженням з Міністерством охорони здоров`я України галузеві нормативні акти щодо проведення медичних оглядів працівників конкретних категорій. Наказом Міністерства охорони здоров`я України та Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 23 вересня 1994 року № 263/121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 січня 1995 року за № 18/554, затверджено Перелік робіт, де є потреба у професійному доборі. Відповідно до п. 9 зазначеного Переліку, до робіт, де є потреба у професійному доборі, відносяться роботи, пов`язані з управлінням наземним, підземним, повітряним та водним транспортом. 05 січня 2015 року Міністерством оборони України видано наказ № 2 «Про затвердження Правил виконання польотів державної авіації України», затверджений в Міністерстві юстиції України 26 січня 2015 року за № 82/26527. Пунктом 2 підрозділу 1 розділу ІІ Правил виконання польотів державної авіації України визначено, що до льотного екіпажу повітряного судна належать особи льотного складу, які виконують обов`язки з пілотування, навігації, бойового застосування та експлуатації повітряного судна під час польоту у кабіні повітряного судна, а саме: льотчики, льотчики-штурмани, льотчики-оператори, штурмани, курсанти і слухачі ВНЗ, бортові інженери, бортові техніки, бортові механіки, бортові радисти, бортові стрільці. Льотному складу надається право на виконання польотів за умови отримання відповідного допуску та придатності до польотів за висновком лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК) (п. 6 розділу І Правил). Під час виконання польоту льотний склад має при собі відповідний медичний сертифікат (довідку про проходження ЛЛК) (п. 7 розділу І Правил). Допускати до польотів льотний склад із закінченим строком дії медичного висновку (експертизи) про придатність до льотної роботи забороняється, що передбачено п. 15 підрозділу 2 розділу ІІ Правил. 20 листопада 2017 року Міністерством оборони України видано наказ № 602 «Про затвердження Положення про лікарсько-льотну експертизу державної авіації України». Відповідно до п. 1 розділу 1 Положення лікарсько-льотній експертизі підлягають особи льотного складу. Медичному огляду ЛЛК підлягають ЛС (льотчики, льотчики-штурмани, льотчики-оператори, штурмани, бортові інженери, бортові техніки, бортові механіки, бортові радисти, бортові стрільці, бортові провідники, бортові оператори (спостерігачі, перекладачі тощо), фахівці штатних пошуково-рятувальних і парашутно-десантних служб (груп) та штатних рятувальних парашутно-десантних (пошуково-рятувальних) груп. Черговий медичний огляд ЛЛК проводиться щороку амбулаторно або стаціонарно (п. 1 розділу ІІІ Положення). Направлення на огляд ЛЛК здійснюється командиром частини (керівником організації, установи) (п. 18 розділу ІІІ Положення). Таким чином, доводи представника відповідача про те, що Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року, є єдиним нормативним актом, що визначає необхідність проведення медичного огляду для професії і професія бортового авіаційного техніка чи аналогічна відсутня в ньому спростовуються наведеним вище обґрунтуванням. Також суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що нормативні акти, на які посилається позивач, як на обґрунтування своїх вимог, не відповідають Кодексу законів про працю України та іншим актам законодавства України, прийнятим відповідно до нього. Зокрема, суд виходить з того, що наказ Міністерства охорони здоров`я України та Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 23 вересня 1994 року № 263/121 відповідає критеріям ч. 2 ст. 169 КЗпП, адже він виданий на відповідно до п.2.26 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Згідно розрахунку позивача, який відповідачем не оспорюється, військовою частиною [NUMBER] НГУ не було виплачено йому середній заробіток в розмірі 8\~203 грн. 36 коп. за 11 днів. Суд визнає розрахунок обґрунтованим та математично вірним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, і підлягають задоволенню з наведених підстав.

Outcome: approved