Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до\~Словянського міськрайонного\~суду Донецької\~області з\~позовною заявою\~до [PERSON],\~[PERSON],\~за участю\~третьої особи:\~[PERSON],\~ про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він на підставі Договору дарування від 19 березня 2018 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 лютого 2018 року є власником житлового будинку № 31 по провулку Андріївському м. Словянська Донецької області. У вищезгаданому\~будинку,\~окрім позивача,\~зареєстровані члени\~родини [PERSON]:\~ [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі не проживають за вищевказаною адресою з 01 січня 2014 року по теперішній час, особистих речей у будинку не мають, поштова кореспонденція на їх імя на адресу не надходить. Позивачу місце проживання відповідачів, наразі, невідомо. Він змушений нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим бажає виписати відповідачів на підставі рішення суду. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 31 по провулку Андріївському у м. Словянську Донецької області. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявився. 20 грудня 2018 року надав до суду Заяву, в якій просив суд справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.22). Відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи (а.с.25), у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Третя особа - [PERSON], належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявилася. 20 грудня 2018 року надала до суду Заяву, в якій просила суд справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.23). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 678, [PERSON] належить 27/50 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 31 по провулку Андріївському м. Словянська Донецької області (а.с.7-8). Вищевказана частина житлового будинку зареєстрована 19 березня 2018 року за гр. [PERSON], на праві приватної власності, що обєктивно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117572739 (а.с.9). Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28 лютого 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 2-259, власником 23/50 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 31 по провулку Андріївському м. Словянська Донецької області є [PERSON] (а.с.13). Вищевказана частина житлового будинку зареєстрована 28 лютого 2018 року за гр. [PERSON], на праві приватної власності, що обєктивно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116166614 (а.с.15). Відповідно до Довідки № б/н від 14 листопада 2018 року, виданої виконавчим комітетом Словянської міської ради, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провулок Андріївській, будинок № 31, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.16). Згідно з\~Актом №\~455\~від 23\~листопада 2018\~року,\~виданого комітетом\~мікрорайону «Центр-1»\~м.\~Словянська,\~гр.\~[PERSON],\~[PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою, але фактично за нею не проживають з 01 січня 2014 року по теперішній час, що підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У відповідності до ст. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЖК УРСР відповідно до положень якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] не наполягав на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved