Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з заявою, де заінтересована особа Тячівський районний відділ ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення факту смерті. В заяві зазначила, що її син [PERSON] в кінці 2016 року поїхав в місто Алушту АР Крим до дівчини, з якою мав намір одружитися. Там 2 січня 2017 року він помер. Причиною смерті, згідно до довідки, виданої 6 січня 2017 року Алуштинським медичним відділенням м. Севастополя, є «набряк головного мозку, субарахноїдальний крововилив». Однак Тячівський районний відділ ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відмовив у видачі свідоцтва про смерть сина посилаючись на вимоги Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території». Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] краю Російської Федерації, який помер 2 січня 2017 року у місті Алушта Автономної Республіки Крим. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала повністю посилаючись на викладені в письмовій заяві обставини і просить заяву задовольнити. Представник Тячівського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] є [INFO], уродженка с. Руське поле Тячівського району і значиться зареєстрованою в [INFO] України. Згідно до даних свідоцтва про народження її син [PERSON] є [INFO], уродженець [INFO] краю Російської Федерації. Як вбачається із медичного свідоцтва про смерть серії 35 № 009336 від 06.01.2017 року, виданої медичним закладом охорони здоровя - Алуштинським медичним відділенням в м. Сімферополь АР Крим, [PERSON] помер 02.01.2017 року у м. Алушта. Причиною смерті є «набряк головного мозку, субарахноїдальний крововилив». Згідно до довідки територіального відділу Росспоживнагляду по м. Алушта від 06.01.2017 року надано дозвіл на вивіз трупа [PERSON]. 10 січня 2017 року [PERSON] похований на кладовищі в м. Тячів, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видане заявнику медичне свідоцтво про смерть не вважається документом, що має юридичну силу на території України і не може створювати правових наслідків. Тячівським районним відділом ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відмовлено заявниці [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 2 січня 2017 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до частини 1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Таким чином, оскільки заявниця не має можливості надати для реєстрації смерті її сина документи встановленого законодавством України зразка, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON], який народився 24 червня 1978 року, помер 2 січня 2017 року у м. Алушта, а тому заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті сина необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного та

Outcome: approved