Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

28.07.2015 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з цивільним позовом до [PERSON], Куманівецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що 29.09.2000 року померла мати позивача [PERSON]. Згідно заповіту від 25.04.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького нотаріального округу [PERSON] [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області, а також земельну ділянку біля будинку позивачу [PERSON]. Позивач зазначає, що окрім нього спадкоємцем є батько [PERSON], який спадщину прийняв, однак за життя не оформив право на спадкове майно та помер 05.01.2015 року. Разом з тим, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в заповіті не було зазначено адресу місця розташування житлового будинку в с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області. За таких підстав позивач просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], право власності на цілий житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, що розташований по вул. Шкільна, 17, с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області, визнати за ним, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], право на право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га., земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1100 га., що розташовані по вул. Шкільна, 17, с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області. 10.08.2015 року позивач [PERSON] надав заяву в якій просив позовні вимоги про визнання права на право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, - залишити без розгляду. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 10.08.2015 року позовну заяву в частині позовної вимоги про визнання за [PERSON], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], права на право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га., земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1100 га., що розташовані по вул. Шкільна, 17, с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області,- залишено без розгляду. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Представник відповідача Куманівецької сільської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи наступне. Свідоцтвом про смерть серії І-АМ №119850 (а.с.6) підтверджено, що [PERSON] померла 29.09.2000 року. Відповідно до заповіту від 25.04.2000року посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького нотаріального округу [PERSON] [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області, а також земельну ділянку біля будинку сину [PERSON]. Однак в заповіті відсутня адреса місцезнаходження даного будинку. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, серед якого: - житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Шкільна, 17, с.Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області. Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.09.1996 року, зареєстрованого в БТІ (а.с.7), а також технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий АНВП "ВІЗИТ" від 17.06.2015 року (а.с.8-12). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки що про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим. Як видно з технічного паспорта житловий будинок був збудований 1950 року, а господарські споруди 1950, 1960 р.р. Свідоцтвом про смерть серії І-АМ №310064 (а.с.14) підтверджено, що [PERSON] помер 05.01.2015 року. Довідкою Куманівецької сільської ради №298від 21.07.2015 року (а.с.17) підтверджено, що в погосподарській книзі №3 за 1996-2000 роки по особовому рахунку №253 за [PERSON] рахується будинок за №17 по вул.Шкільна в селі Куманівці, Хмільницького району, Вінницької області. Також, довідкою Куманівецької сільської ради №299 від 21.07.2015 року (а.с.18) підтверджено, що [PERSON] належала земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами - 0,25 га., 0,11 га., для ведення особистого селянського господарства, не приватизовувались, державні акти не видавались. Судом встановлено, а також доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаного будинковолодіння [PERSON] Здобуті докази свідчать про те, що за життя вона володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним будинковолодінням, яке перебувало у її власності, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства. Листом завідуючої Хмільницької міської державної нотаріальної контори [PERSON] №342/02-17 від 15.07.2015 року повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті 29.09.2000 року [PERSON] та за законом після смерті [PERSON] неможливо, оскільки у поданих документах, а саме заповіті, посвідченому [PERSON], приватним нотаріусом Хмільницького нотаріального округу Вінницької області 25.04.2000 року за реєстром №1128, не зазначено точну адресу майна, яке заповідалось, а саме номер будинку та назва вулиці на якій розташований житловий будинок. Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (надалі - ЦК УРСР) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Довідками Хмільницької міської ради №07-23/636, №07-23/635 від 16.06.2015 року підтверджено, що [PERSON], яка померла 29.09.2000 року та [PERSON], який помер 05.01.2015 року, на день своєї смерті постійно проживали [INFO]. Листом завідуючої Хмільницької міської державної нотаріальної контори [PERSON] №377/01-16 від 05.08.2015 року повідомлено, що після смерті 29.09.2000 року [PERSON] у Хмільницькій міській нотаріальній конторі заведено спадкову справу. Заяву про прийняття спадщини за заповітом подав [PERSON] та [PERSON]. Листом завідуючої Хмільницької міської державної нотаріальної контори [PERSON] №376/01-16 від 05.08.2015 року повідомлено, що після смерті 05.01.2015 року [PERSON] у Хмільницькій міській нотаріальній конторі заведено спадкову справу. Заяву про прийняття спадщини за законом подав [PERSON], а заяву про відмову від спадщини подав [PERSON]. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом та у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину за померлою 29.09.2000 року [PERSON], відповідачі не заперечують проти задоволення позову та визнають позовні вимоги, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved