Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергія Анатолійовича (далі по тексту - відповідач 2), відповідно до якого просив визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 2559, видане 19.11.2015 приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А. на користь позивача щодо 32/100 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , заг.площею 186, 8 кв.м., житловою площею 132, 3 кв.м. (далі по тексту - Свідоцтво № [NUMBER] )та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності: 12120541, дата державної реєстрації 19.11.2015. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А. зареєстровано за позивачем право власності на 32/100 ідеальних часток квартири вказаної квартири на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № 2559 від 19.11.2015 р. Разом з тим, позивач вказує, що 08.07.2008 не приймав участі в прилюдних торгах, які проводило Приватне підприємство «Нива-В.Ш.» за адресою [ADDRESS] , з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON] та не придбавав на цих торгах: 32/100 ідеальних часток вказаної вище квартири, не уповноважував 29.10.2015 довіреністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на будь-які дії, та не звертався до приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. для посвідчення підпису на довіреності, не приймав участі та не уповноважував нікого на оформлення відповідачем 2 на власне ім`я Свідоцтва № 2559. Крім того, вказує, що прилюдні торги з приводу продажу належного відповідачу 1 нерухомого майна не проводились, Акт про проведені прилюдні торги державним виконавцем не складався, а відтак, оспорюване Свідоцтво є недійсним в силу положень ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить чинному законодавству. Від відповідача 1 відзив не надходив. Від відповідача 2 відзив не надходив. 16.01.2019 ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 27.05.2019 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 18.06.2019 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. 18.06.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Так, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З врахуванням тієї обставини, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, відзиву проти позовної заяви не надали, а також того, що позивачем не надано заперечень проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56591514 від 04.04.2016 вбачається, що за позивачем, [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 32/100 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 186,8 кв.м, житловою площею 132,3 кв.м, підстава виникнення права власності: Свідоцтво, серія та номер: 2559, виданий 19.11.2015, видавник Михайленко С.А., приватний нотаріус КМНО; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 26282267 від 19.11.2015 р., приватний нотаріус КМНО Михайленко С.А. Підставою для реєстрації права власності на 32/100 частки спірної квартири за позивачем стали наступні документи: Свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А., зареєстровано в реєстрі за № 2559 від 19.11.2015, про те, що [PERSON] на праві власності належить майно, що складається з 32/100 ідеальних часток квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 186,8 кв.м, житловою площею 132,3 кв.м, що раніше належала [PERSON] на підставі рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21.07.2006, справа № 2-2899/2006, реєстрація права власності відповідачем 1 не проводилась; Акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.07.2008, затверджений начальником Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку; Протокол № 12/14/9 проведення прилюдних торгів, затверджений генеральним директором ПП «НИВА-В.Ш.» 08.07.2008 р.; Рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21.07.2006 р. у справі № 2-2899/2006 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння за позовом [PERSON] до ТОВ «Будресурс-Економія» за яким судом визнано право власності за [PERSON] на 32/100 ідеальних часток квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 186,8 кв.м, житловою площею 132,3 кв.м.; Довіреність [PERSON] , видана на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якою останніх уповноважено на представництво інтересів позивача, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій №2480 від 29.10.2015, серія та номер бланка НАР 650860, реєстраційний номер в Єдиному реєстру довіреностей 43073751. Разом з тим, позивач вказує, що не приймав участі в прилюдних торгах, які відбулись 08.07.2008 та проводились ПП «Нива-В.Ш.», не уповноважував вище вказаних осіб за довіреністю вчиняти будь-які дії від свого імені, та не приймав участі в реєстрації права власності на 32/100 частки квартири номер [ADDRESS] . До матеріалів справи позивачем надано заяву про невчинення зазначених дій, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лопата О.О. від 02.10.2018, зареєстровано в реєстрі за № 625. Крім того, згідно Інформаційної довідки ББ-2018 №64 від 18.06.2018, виданої КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що 32/100 частки квартири номер [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до листа Начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві О.О. Хорішко від 21.03.2016 вбачається, що перевіркою журналів реєстрації виконавчих проваджень переданих державним виконавця та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що прилюдні торги по реалізації майна, зокрема, боржника [PERSON] , за участю Відділу не проводились. Крім того, листом Управлінням ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 22.04.2016 № 2-4-769, що був направлений у відповідь на запит В.о. голови правління ОСББ «Богдана Хмельницького, 12-14», Управління повідомляє, що перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено відсутність в Реєстрі виконавчих документів, боржником за якими є [PERSON] . Представником позивача надано до матеріалів справи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2019 по справі № 761/1352/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Сервіс», треті особи: Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2019 по справі № 761/47128/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Сервіс», третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Київська міська рада про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності, якими позовні вимоги позивачів задоволено. Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, вказаними вище рішеннями суду встановлено ту обставину, що прилюдні торги з реалізації 08.07.2008 арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON] не проводились, а рішення Микитського районного суду м. Горлівки Донецької області за позовом [PERSON] про визнання права власності та витребування майна (яке згідно Акту державного виконавця є правовстановлюючим документом на майно боржника) відсутнє в єдиному реєстрі судових рішень. Крім того, вказаними рішеннями суду встановлено, що в провадженні Шевченківського РУП м. Києва перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12012100100001371 від 03.01.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356, ч. 3 ст. 365-2 КК України за фактом реєстрації приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А. всупереч встановленому порядку, права власності на об`єкти нерухомості на інших осіб та матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12015100100003405 від 06.03.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Так, в матеріалах справи наявна копія Довіреності, посвідчена відповідачем 2, за якою позивач уповноважив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на здійснення від його імені представництва інтересів, в тому числі з правом підпису, яка посвідчена 29.10.2015 та зареєстрована в реєстрі за № 2480, серія та номер бланку НАР 650850. В Довіреності також зазначені паспортні дані позивача, які не співпадають з відомостями ДМС України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідних органів із заявою про видачу нового паспорта, замість втраченого та отримав в Самарському РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області 06.04.2000 року паспорт іншої серії та номера: [NUMBER] (не АН 831738), який був замінений на новий паспорт: серія [NUMBER] від 25.02.2015 в зв`язку із втратою попереднього. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно положень ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі оспорюваного Свідоцтва, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Положенням ст. 62 Закону визначено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Вимоги щодо проведення таких торгів, зокрема, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна, направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3), правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), та правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6), визначені Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють, зокрема, таку нотаріальну дію як видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). При цьому, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, що узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України «Про нотаріат»). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу) (позиція ВС України, викладена в постанові від 23.09.2014 по справі № 3-112гс14). Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування ( пункт 27 Постанови №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права. Також згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч. 3 ст. 216 ЦК України). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (ч. 5 ст. 216 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому, відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За таких обставин, з врахуванням вище наведеного, в судовому засіданні знайшла підтвердження наявними у матеріалах справи доказами та обставина, що прилюдні торги з продажу 32/100 частки квартири номер [ADDRESS] 08.07.2008 за участю позивача та Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку не проводились, відповідний Акт про проведені прилюдні торги від 19.11.2015, органами ДВС не складався. З огляду на вищевикладене, Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстраційний номер 2559, видане 19.11.2015 на ім`я [PERSON] за відсутності належаного Акту про проведені прилюдні торги, є недійсним в силу положень ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить іншим актам цивільного законодавства. Крім того, оскільки оспорюване Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 2559 від 19.11.2015 видане з порушенням вимог чинного законодавства, при цьому, порушує права як позивача, на якого було видане оспорюване Свідоцтво, так і власників нерухомого майна, право власності на яке воно посвідчує, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і в частині застосування наслідків недійсності правочину. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача 1 на користь позивача судовий збір у розмірі 352, 40 грн. та стягнути з відповідача 2 на користь позивача судовий збір у розмірі 352, 40 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved