Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 1997 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №99. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В рішенні суду встановлено, що шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2015 року. За час перебування у шлюбі сторони набули у власність транспортні засоби, які були зареєстровані на ім`я дружини - [PERSON] , а саме: автомобіль УАЗ 3741, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 29.01.1999 року; автомобіль ВАЗ 21214, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 04.07.2006 року; автомобіль ВАЗ 21103, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 02.11.2001 року. Факт належності вказаних транспортних засобів [PERSON] підтверджується листом територіального сервісного центру №6350 Регіонального сервісного центру в Харківській області від 12.12.2018 р. за №31/20/50-725. Також, за час шлюбу за відповідачем [PERSON] був зареєстрований автомобіль MAZDA 3, кузов [NUMBER] , 2007 року випуску, який вона продала іншій особі за 149000,00 гривень на підставі довідки - рахунку серії ААЕ №324579 від 16.09.2015 року, що підтверджується листом територіального сервісного центру №6350 Регіонального сервісного центру в Харківській області від 17.04.2019 за №31/20/50-213. У зв`язку з тим, що відчуження автомобіля було вчинено без згоди позивача, тому [PERSON] має право на Ѕ частину суми, яку відповідачка отримала за автомобіль, що становить 74500,00 гривень. Згідно довідок щодо визначення вартості транспортних засобів від 17.04.2019 року вартість автомобілів складає: автомобіль УАЗ 3741, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 29.01.1999 року - 14696,00 гривень; автомобіль ВАЗ 21214, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 04.07.2006 року - 74281,60 гривень; автомобіль ВАЗ 21103, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 02.11.2001 року - 60654,00 гривень. Всього вказані автомобілі коштують 149631,60 гривень, таким чином Ѕ частина вартості вказаного майна становить 74815,80 грн. Загальна вартість компенсації за належну позивачу частину вартості транспортних засобів становить 149315,80 грн (74500,00+74815,80). [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки на його користь в порядку поділу майна грошові кошти у розмірі 149315, 80 грн. 15.08.2019 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позов, яка заперечує проти позивних вимог позивача, також просила застосувати строк позовної давності. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, позов необґрунтований з наступних обставин: позивач не надав суду доказів, що спірні автомобілі є об`єктом спільної сумісною власністю, як майно, нажите у шлюбі, також позивач не просив суд визнати спірні автомобілі об`єктом спільної сумісною власністю, як майно, нажите у шлюбі. Позивач не надав суду належних доказів, що спірні автомобілі були куплені під час шлюбу, надана їм довідка підтверджує лише реєстрацію автомобілів, разом з тим, відповідно до довідки Регіонального сервісного центру від 2.03.2021 року, наданої відповідачкою, відбулася навіть не реєстрація, а перереєстрація ТЗ марки УАЗ 3741 у зв`язку із зміною анкетних даних. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав довідки, відповідно до яких вартість автомобіля УАЗ 3741, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 29.01.1999 складає 14696,00 грн., вартість автомобіля ВАЗ 21214, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 04.07.2006 року складає 74281,60 грн., вартість автомобіля ВАЗ 21103, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 02.11.2001 року складає 60654,00 грн. З цих довідок не вбачається, що оцінювач оцінив саме ці автомобілі, так як в довідках не зазначені державні реєстраційні номери автомобілів. Позивач не надав доказів того, що ці автомобілі дійсно існують, що вони знаходяться саме у відповідачки. Також при розгляді цих позовних вимог слід врахувати, що [PERSON] звернулася до органів поліції з заявою про незаконне заволодіння транспортних засобів саме цих автомобілів. По заяві відповідачки порушено кримінальне провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 1997 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №99. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням суду встановлено, що шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2015 року. Відповідно до ст. 82 ч.4 ЦПК України….обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь тіж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За час перебування у шлюбі сторони набули у власність транспортні засоби, які були зареєстровані на ім`я дружини - [PERSON] , а саме: : автомобіль УАЗ 3741, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 29.01.1999 року - 14696,00 гривень; автомобіль ВАЗ 21214, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 04.07.2006 року - 74281,60 гривень; автомобіль ВАЗ 21103, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 02.11.2001 року - 60654,00 гривень. Вартість вказаних автомобілів 149631,60 гривень, таким чином Ѕ частина вартості вказаного майна становить 74815,80 грн. Вартість транспортних засобів підтверджується довідками про визначення вартості автомобілів ТОВ «Регіон- Експерт» від 17.04.2019р. а саме : автомобіль УАЗ 3741, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 29.01.1999 року - 14696,00 гривень; автомобіль ВАЗ 21214, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 04.07.2006 року - 74281,60 гривень; автомобіль ВАЗ 21103, кузов (шасі) № [NUMBER] , дата реєстрації 02.11.2001 року - 60654,00 гривень. Факт належності вказаних транспортних засобів [PERSON] підтверджується листом територіального сервісного центру №6350 Регіонального сервісного центру в Харківській області від 12.12.2018 р. за №31/20/50-725. Також, за час шлюбу за відповідачем [PERSON] був зареєстрований автомобіль MAZDA 3, кузов [NUMBER] , 2007 року випуску, який відповідачка продала за 149000,00 гривень на підставі довідки - рахунку серії ААЕ №324579 від 16.09.2015 року, що підтверджується листом територіального сервісного центру №6350 Регіонального сервісного центру в Харківській області від 17.04.2019 за №31/20/50-213. У зв`язку з тим, що відчуження автомобіля було вчинено без згоди позивача, тому [PERSON] має право на Ѕ частину суми, яку відповідач отримала за автомобіль, що становить 74500,00 гривень. Таким чином, загальна вартість компенсації за належну позивачу Ѕ частину вартості транспортних засобів становить 149315,80 грн (74500,00+74815,80). Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав за поважних причин (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із вимогами ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Придбані у шлюбі транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними, а тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Представник відповідачки й відповідачка вважають, що позовні вимоги щодо автомобілів не мають бути задоволені, оскільки автомобілі є лише власністю відповідачки. Позивач в позовних вимогах не просить визнати за ним право власності на вказані автомобілі. У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними, відповідно до ст. 60 СК України. Відповідно Постанови ВС у справі № 161/14048/19 від 29.01.2021 суд вказав, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, додатково заявляти позовні вимоги про визнання права власності на автомобілі за позивачем не має необхідності, оскільки діє презумпція належності їх до спільної сумісної власності подружжя. Щодо строків позовної давності, то суд вважає, що у позивача не сплинув строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У ч.2 ст. 72 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач вважає датою порушення своїх прав на поділ спільно набутого майна за час шлюбу - 29.05.2019, тобто дату набуття чинності заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2019, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28.11.2018 року та постановою Верховного Суду від 29.05.2019 року. Таким чином строк позовної давності про звернення до суду у позивача не сплинув. Твердження відповідачки, що автомобілі перебувають у розшуку і не можуть бути предметом поділу майна, суд вважає,що фактична відсутність автомобіля автоматично не позбавляє власника права власності на нього. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Такої підстави припинення права власності як викрадення автомобіля законодавство не містить. Відповідно до ч.1, 3 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. До цього часу право власності на автомобілі належить відповідачу, жодних юридичних дій на припинення свого права власності на вказані автомобілі відповідач не вчинила, що було нею підтверджено в судовому засіданні 24.02.2021. Крім того на даний час здійснюється лише досудове розслідування, судового розгляду справи не відбувається і як наслідок відсутнє судове рішення по справі (вирок), а тому відповідач не може посилатися на обставини, які не були встановлені судом. Таким чином, позивач не позбавлений права встановити право власності на зазначені автомобілі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст.261, 346, 347, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved