Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

18 січня 2018 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1743. Згідно п. 1.1, 1.2 кредитного договору, боржнику банком було надано кредит на споживчі потреби в сумі 60\~000 грн. 00 коп. зі сплатою 15,5 % річних строком на 120 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26 березня 2018 року. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору, позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором. Повернути кредит в сумі 60\~000 грн. 00 коп. своєчасно сплачувати проценти, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Згідно п. 5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % на суму платежу за кожен день прострочення. Банк свої зобовязання перед відповідачем виконав повністю. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 03 січня 2018 року становить 34\~049 грн. 77 коп., з яких: -17\~000 грн. 00 коп. (в т.ч. прострочений основний борг 15\~500 грн. 00 коп.) заборгованість за основним боргом; -6\~815 грн. 74 коп. (в т.ч. прострочені 6\~591 грн. 94 коп.) заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; -5\~108 грн. 47 коп. пеня по прострочених основному боргу та процентах; -4\~199 грн. 99 коп. інфляційні втрати; -925 грн. 57 коп. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та процентами. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1743, відповідно до умов якого відповідачу банком було надано кредит на споживчі потреби в сумі 60 000 грн. 00 коп. зі сплатою 15,5 % річних строком на 120 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26 березня 2018 року (а.с. 4-9). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із п.п. 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобовязується точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі 60\~000 грн. 00 коп., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором. Однак, позичальником [PERSON], в порушення своїх зобовязань, визначених кредитним договором, не надано своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязань (неналежне виконання). 06 вересня 2017 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 12), однак, остання була залишена відповідачем без відповіді та виконання. Станом на 03 січня 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем, яка виникла у звязку з невиконанням умов кредитного договору становить 34\~049 грн. 77 коп., з яких: -17\~000 грн. 00 коп. (в т.ч. прострочений основний борг 15\~500 грн. 00 коп.) заборгованість за основним боргом; -6\~815 грн. 74 коп. (в т.ч. прострочені 6\~591 грн. 94 коп.) заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; -5\~108 грн. 47 коп. пеня по прострочених основному боргу та процентах; -4\~199 грн. 99 коп. інфляційні втрати; -925 грн. 57 коп. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та процентами. За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. З огляду на вищевикладене, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 1743 від 27 березня 2008 року у розмірі 34\~049 грн. 77 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 762 грн. 00 коп.

Outcome: approved