Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

17 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня предявлення позову та до досягнення ними повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 липня 2002 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що від постійних стресових факторів у старшої дочки [PERSON] погіршився зір і в вересні-жовтня 2017 року дитина перебувала на лікуванні у Львівській обласній дитячій клінічній лікарні «Охматдит» офтальмологічного відділення. Позивачка працює в Управлінні соціального захисту населення Радехівської РДА на 50 відсотків посадового окладу, відтак сама не має змолги повністю забезпечувати дітей, тому змушена ставити питання про стягнення аліментів. Як зазначає позивач, з наявної у неї інформації відповідач офіційно не працює, відтак на її думку доцільно присудити аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задоволити (а.с.25). Відповідач в строк, встановлений судом, подав до суду відзив на позовну заяву, з якого визначається, що позов він визнає частково. Зазначає, що оскільки офіційно не працевлаштований, інших доходів не має, сума, яку просить позивачка є для нього обтяжливою. Тому просить суд призначити стягнення аліментів в твердій грошовій сумі по 930 грн. на кожну дитину щомісячно і до їх повноліття. За твердженням відповідача, він матеріально допомагає позивачці утримувати дітей, про що свідчать поштові перекази на адресу проживання позивачки (а.с.18). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.247 та ст.279 ЦПК України розгляд справи проведено в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Також, відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.3), у них 17 листопада 2003 року народилася дочка [PERSON] (а.с.5) та 27 липня 2011 року дочка [PERSON] (а.с.6), які проживають з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.7). Розглянувши заяву позивачки та відзив відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] є правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що стан здоровя відповідача задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривні , а від 6 до 18 років 1860 гривень. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, з врахуванням заперечень відповідача, суд вважає, що на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] слід стягнути із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, що буде достатньо для стягнення із сторони коштів на утримання дитини. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. Керуючи ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279,430 ЦПК України та ст.ст.180,182,184 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved