Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

20 серпня 2014 року прокурор м. Нововолинська звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного підприємства "Волиньвугілля" до [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в результаті позапланової ревізії з питань фінансово-господарської діяльності ДП «Волиньвугілля» та його відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Нововолинське» від 28.02.2014 року, проведеної Володимир-Волинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, встановлено факт видачі виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Волиньвугілля» [PERSON] неправомірних наказів про виплату премій працівникам підприємства, в результаті чого заподіяно ДП «Волиньвугілля» матеріальну шкоду на суму 115161,73 грн. За даним фактом внесені відомості до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження за №12013020050001343 від 26.12.2013 року за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.191 КК України, проте на даний час [PERSON] не пред'явлено підозру у вчиненні вказаного злочину. Так як, відповідачем [PERSON] не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, тому просить стягнути з відповідача на користь ДП «Волиньвугілля» майнову шкоду, заподіяну надмірно сплаченою премією в розмірі його середньомісячного заробітку в сумі 8199,10 грн. В судовому засіданні прокурор Шуваринська О.П. позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідачем [PERSON] в порушення діючого законодавства при наявності перевитрат фактичного фонду оплати праці над скоригованим було видано неправомірні накази про виплату премій працівникам ДП «Волиньвугілля», в результаті чого заподіяно підприємству матеріальну шкоду на суму 115161,73 грн. Оскільки договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем [PERSON] як виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Волиньвугілля» не укладався, просить стягнути з нього на користь ДП «Волиньвугілля» заподіяну шкоду в розмірі його середньомісячного заробітку в сумі 8199,10 грн. Позивач Державне підприємство «Волиньвугілля» в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши думку прокурора, дослідивши наявні письмові докази, суд прийшов висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно наказу №21-к від 11.02.2013 року перебував з цього часу на посаді виконуючого обов'язки генерального директора Державного підприємства «Волиньвугілля» (а.с.12). Актом позапланової ревізії з питань фінансово-господарської діяльності ДП «Волиньвугілля» та його відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Нововолинське» від 28.02.2014 року №810-14-03, проведеної Володимир-Волинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією встановлено, що [PERSON] в період виконання ним обов'язків генерального директора ДП «Водиньвугілля» в порушення п.9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості», ст. 15 Закону України «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24.03.1995 року, п. 1 ст. 3 та п. 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, п. 6.5 Статуту ДП «Волиньвугілля», при наявності перевитрат фактичного фонду оплати праці над скоригованим, було видано накази про преміювання працівників, а саме: №08-д від 15.02.2013 за підготовку «Комплексної програми підвищення безпеки праці на вугледобувних та шахтобудівних підприємствах» та здачу звіту з охорони праці, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 8199 грн., іншим працівникам підприємства на суму 30965 грн., всього на суму 39164 грн.; №11-д від 20.02.2013 за здачу річних звітів ф.1-К, 6-ПВ, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 8199 грн., іншим працівникам підприємства на суму 27991 грн., всього на суму на суму 36190 грн.; №13-д від 27.02.2013 за здачу річного звіту геолого-маркшейдерській службі, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 4099, 50 грн. іншим працівникам підприємства на суму 5853 грн., всього на суму 9952, 50 грн. Внаслідок таких неправомірних дій [PERSON] завдано збитків підприємству на загальну суму 115161,73 грн. Зазначені в акті ревізії висновки підтверджуються копіями наказів ДП «Волиньвугілля» про преміювання працівників від 15.02.2013 року №08-д, від 20.02.2013 року №11-д, від 27.02.2013 року №13-д (а.с.9-11). Згідно п.9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості» виплата заробітної плати працівникам підприємства, відособлених (структурних) підрозділів повинна проводитись у межах скоригованого розрахункового фонду оплати праці за відповідний період. У випадках перевищення фактичного фонду оплати праці у звітному місяці над величиною скоригованого розрахункового фонду оплати праці даного місяця по вугледобувних підприємствах, відособлених (структурних) підрозділах, які мають державну підтримку на покриття витрат із собівартості товарної продукції, виплата суми перевищення, може проводитись за наявності дозволу Сторони Власників (роботодавців). Разом з тим, пунктом 9.15.11 цієї Галузевої угоди визначено, що відповідальність за перевищення фактичного фонду оплати праці над скоригованим покладається на першого керівника та головного бухгалтера Підприємства, відособленого (структурного) підрозділу. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами мали місце трудові відносини, під час виконання яких з вини відповідача [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду ДП «Волиньвугілля» через неправомірне преміювання працівників. Діючим Кодексом законів про працю передбачено випадки та порядок матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Згідно ст. ст. 132, 133 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Статтею 133 КзпП України передбачено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Під матеріальною відповідальністю працівника слід розуміти обов'язок працівника відшкодувати заподіяну ним майнову шкоду за наявності підстав і умов, передбачених чинним законодавством. Встановлено, що з [PERSON] не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, а тому стягнення заподіяної Державному підприємству «Волиньвугілля» шкоди можливе лише в розмірі його середньомісячного заробітку. Наявною у справі довідкою про посадові оклади керівників ДП «Волиньвугілля» підтверджується, що заробітна плата відповідача [PERSON] станом на лютий 2013 року становила 8199 грн. (а.с.13). Таким чином, суд вважає, що з вини відповідача [PERSON] завдано збитків Державному підприємству «Волиньвугілля» в розмірі 115161,73 грн., у зв'язку з чим він має нести відповідальність в межах свого середньомісячного заробітку, а тому в порядку відшкодування завданої шкоди з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 8199,10 грн.

Outcome: approved