Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

23.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить: визнати дійсним договір № 6200 купівлі-продажу нерухомого майна 15/104 частин житлового домоволодіння №67 по вул. Телеграфна в м. Ізмаїл Одеської області, укладений 26.03.2001 року між [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі; визнати за ним право власності на 19/52 частин жилого домоволодіння (що складається в цілому із: літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 115,5 кв.м., житловою площею 61,4 кв.м., літ. «В» - житловий будинок, загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 59,4 кв.м., літ. «Б», «Г», «Е» сарай, літ. «Ж» - гараж, літ. «З» - літня кухня, №1-7 надвірні споруди) №67 по вул. Телеграфна в м.Ізмаїл Одеської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.03.2001 року між [PERSON] та ним був укладений договір купівлі-продажу 15/104 частин житлового домоволодіння №67 по вул. Телеграфна в м. Ізмаїл Одеської області, який зареєстрований Одеською товарною біржею, всі умови якого виконані, з моменту укладення договору. Позивач відкрито володіє та користуються житлом, проте фактично являючись власником житла, він позбавлений можливості розпоряджатися ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, в звязку з чим змушений звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Також позивач зазначає, що [PERSON] належить 5\\104 частин та 9\\52 частин житлового домоволодіння № 67 по вул. Телеграфна (колишня вул. Желєзнякова), в м. Ізмаїлі Одеській області, на підставі наступних правовстановлюючих документів: договору дарування посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 17.12.1999р., зареєстрований в реєстрі за № 3-6264, та договору купівлі - продажу частини житлового домоволодіння, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу від 17.03.2003р., зареєстрований в реєстрі за № 1235. В результаті, позивачу [PERSON] належить в цілому 19\\52 (5\\104 + 15\\104 + 9\\52) частин житлового домоволодіння № 67 по вул. Телеграфна в м. Ізмаїлі Одеській області. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 26.03.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 6200 купівлі-продажу нерухомого майна 15/104 частин жилого домоволодіння №67 по вул. Железнякова в м. Ізмаїл Одеської області, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 15/104 частин житлового домоволодіння №67 по вул. Железнякова в м. Ізмаїл Одеської області. Укладений між сторонами договір зареєстрований Одеською товарною біржею 26.03.2001 року за № 6200. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачами, про що свідчить п.5 договору, у виконання умов укладеного договору [PERSON] проведено реєстрацію договору у Ізмаїльському МБТІ 28.03.2001р., про що свідчить також технічний паспорт на зазначений житловий будинок. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користуються придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Крім того, [PERSON] належить 5\\104 частин та 9\\52 частин житлового домоволодіння № 67 по вул. Телеграфна (колишня вул. Желєзнякова), в м. Ізмаїлі Одеській області, на підставі наступних правовстановлюючих документів: договору дарування посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 17.12.1999р., зареєстрований в реєстрі за № 3-6264, та договору купівлі - продажу частини житлового домоволодіння, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу від 17.03.2003р., зареєстрований в реєстрі за № 1235. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови №57 від 18.02.2016р. «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» вулицю «Железнякова» перейменовано у вулицю «Телеграфна». Відповідно до довідки № 307 від 10.03. 2017 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] являється власником 19/52 частин житлового будинку з надвірними спорудами №67 по вул. Телеграфна (Железнякова) в м. Ізмаїл Одеської області на підставі: договору дарування від 17.12.1999р., посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі №3-6264, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51д/149 від 27.12.1999р.; договору купівлі-продажу частини житлового домоволодіння від 17.03.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі №1235, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51/д/149 від 15.03.2003р.; договору № 6200 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 26.03.2001 року між [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51/д/149 від 28.03.2001р. Як вбачається з доданих до довідки документів, позивачу належить саме 15/104 часток, 5/104 часток та 9/52 часток зазначеного житлового будинку. Відповідно до ст.ст.\~128,\~224,\~227 ЦК УРСР\~(1963 рік), діючого на час виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно ст.ст.\~328,\~334,\~655,\~657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно\~ст.15 Закону України "Про товарну біржу"\~угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак позивач позбавлений можливості проводити відчуження вказаного майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним. Як вбачається з актового запису про смерть №204 від 18.02.2006р., інша сторона договору за біржовою угодою [PERSON] померла 15.02.2006р., у звязку з чим до участі у справі не залучалась. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved