Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] від імені та в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОМ» звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДОМ» (далі - ТОВ «УКРДОМ») є власником будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У цьому гуртожитку у кімнаті [NUMBER] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON]. Згідно з актом обстеження від 13.04.2007 року третій під'їзд гуртожитку нежитловий, в ньому відсутні віконні рами, скло на вікнах, опалення. Згідно з актом обстеження кімнати [ADDRESS] від 22.10.2015 року в цій кімнаті безлад, меблів немає, розкидане сміття, відсутні радіатори опалення, електрики немає, речей відповідачів та слідів їх фактичного проживання в цьому житловому приміщенні не виявлено. Відповідач [PERSON] мешкає у власному будинку [ADDRESS], який він придбав 20.12.2007 року. [PERSON], [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS]. Зазначене житло належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Таким чином, відповідачі вибули на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення і не мешкають у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Просив суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS], к. 66. Від представника відповідача адвоката [PERSON] до суду надійшов відзив, у якому він заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що Сєвєродонецьким міським судом Луганської області 02.06.2017 року було винесено заочне рішення по справі №428/3532/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Зазначене рішення було скасоване, а ухвалою суду від 05.12.2017 року позовну заяву залишено без розгляду. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності будівля за адресою: [ADDRESS], є гуртожитком. Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей. Акти обстежень, надані на підтвердження факту не проживання відповідачів, складені стосовно кімнати [NUMBER], а не кімнати [NUMBER]. Просив суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що за адресою: [ADDRESS], розташований гуртожиток, власником якого є ТОВ «УКРДОМ». Відповідачі не мешкають в спірному приміщенні за адресою: [ADDRESS], з 2006 року, що підтверджується актами перевірок за період з 2015 -2017 років. Кімната [NUMBER] непридатна для проживання. [PERSON] має у власності житло, також має власне житло і [PERSON]. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] взагалі ніколи не мешкали у цьому гуртожитку. [PERSON] мешкає у своєї свекрові. ТОВ «УКРДОМ» є власником будівлі гуртожитку з 12.04.2017 року. На цей момент один під'їзд був придатний для проживання, інші житлові приміщення не відповідають санітарно-технічним нормам. В спірній кімнаті [NUMBER] знаходиться бруд, сміття, вона була притоном для осіб, які не мають визначеного місця проживання. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що вона змушена була винаймати житло, оскільки в гуртожитку не було належних умов для проживання: була відключена електрика, вода, опалення. В гуртожитку на вході були встановлені залізні двері, через що вона не могла потрапити всередину. У вересні 2006 року вона вивезла свої речі з кімнати [ADDRESS] до квартири своєї матері. Приблизно 7 років винаймала житло за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька набула у власність 1/2 частину квартири по [ADDRESS]. Весь час з нею проживала її дочка [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми. Її онуки жодного дня в гуртожитку не жили. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що вважає недоцільним позбавлення неповнолітніх дітей права користування житлом. Умови проживання неповнолітніх дітей за місцем їх фактичного проживання не обстежувались через недоцільність. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з 1981 року. В 2006 році будівлю гуртожитку по [ADDRESS] продали. [PERSON] жила у середньому під'їзді гуртожитку, де вона живе зараз їй невідомо. В 2006 році власник забезпечив гуртожиток охороною, але усіх хто жив у гуртожитку всередину пропускали. Зараз у гуртожитку є вода та електрика, відсутнє централізоване опалення. Приблизно в 2008 чи 2009 році її переселили з другого до першого під'їзду. На момент її переселення [PERSON] з родиною в гуртожитку вже не проживала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона живе у гуртожитку по [ADDRESS] з 2003 року. Коли у гуртожитку з'явився власник, вона з 2006 по 2008 рік стала працювати в ньому черговою. Вона знає [PERSON], але в період роботи черговою жодного разу її у гуртожитку не бачила, хоча працювала цілодобово. В якій саме кімнаті жила [PERSON] з родиною, вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON], з якою у неї сусідські стосунки. Будівля по [ADDRESS] - це гуртожиток. Зараз ця будівля належить ТОВ «УКРДОМ». В гуртожитку є вода, електрика, немає центрального опалення. [PERSON] не мешкає у гуртожитку з 2007 року. Їй відомо, що у [PERSON] є чоловік і дитина. В 2007 році у гуртожиток пропускали усіх осіб, які в ньому мешкали. В якій саме кімнаті жила [PERSON] з родиною, вона не знає. Один чи два рази в 2007 чи в 2008 році (час точно не пам'ятає) вона бачила, що [PERSON] приходила у гуртожиток. На момент, коли змінився власник гуртожитку, [PERSON] з родиною вже не мешкала у гуртожитку. В 2006 році гуртожиток відключили від централізованого опалення, після чого люди почали виїзжати з нього за власним бажанням. Власник людей не виганяв. Воду та електроенергію відключали найбільше на 2-3 дні, каналізація працювала. Зараз залишився житловим лише перший під'їзд, кімнати в інших під'їздах непридатні для проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON], з якою у неї сусідські стосунки. В 2006 році змінився власник будівлі по [ADDRESS]. На цей момент [PERSON] з родиною в гуртожитку вже не мешкала. Вона (свідок) є громадським комендантом гуртожитку. [PERSON] вивезла усі речі з гуртожитку. З 2006 року по 2008 рік в розбитому під'їзді гуртожитку велось чергування, цей під'їзд охоронявся. У неї як у коменданта були ключі від усіх квартир, проте [PERSON] жодного разу до неї не зверталась щоб взяти ключ від кімнати і забрати свої речі. Залізні двері, які закривали вхід в під'їзд, де жила [PERSON], поставили в січні 2006 року. Родина [PERSON] виїхала з гуртожитку в 2005 році, з цього часу вони перестали сплачувати комунальні послуги. На момент, коли [PERSON] залишали гуртожиток, електрика, вода, каналізація та теплопостачання було. Онуків [PERSON] в гуртожитку вона не бачила жодного разу. Речі зі своєї кімнати [PERSON] вивезла ще до зміни власника. Вислухавши пояснення учасників справи, свідчення свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що з 28.04.2017 року ТОВ «УКРДОМ» є власником будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Оскільки будівля гуртожитку є власністю ТОВ «УКРДОМ», суд не погоджується з доводами представника відповідачів адвоката [PERSON], що відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей. Так ч.3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що сфера його дії поширюється на гуртожитки, що є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей). Згідно з копією довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 14.09.2017 року №10214 відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, позивач обґрунтував тим, що вони більше шести місяців без поважних причин не мешкають у спірній кімнаті гуртожитку і вибули на постійне проживання в інше житлове приміщення. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу положень ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною та за загальним правилом не може перевищувати шести місяців. Не має значення причина відсутності особи, якщо вона тривала більше шести місяців. Суд має право визнати громадянина таким, що втратив право користування житлом, якщо буде доведено, що він не користується цим житловим приміщенням більше шести місяців. В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2006 року не проживають в спірному житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Також судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] взагалі ніколи не проживали в спірній кімнаті гуртожитку, а були лише зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що знають [PERSON] і що з 2006 року на момент зміни власника будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] з родиною вже не мешкала у цьому гуртожитку. Свідки [PERSON] та [PERSON], які також знайомі з [PERSON] пояснили, що відповідач з родиною не проживала в гуртожитку приблизно з 2007 року. При цьому в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що у вересні 2006 року вона вивезла свої речі з кімнати [ADDRESS] до квартири своєї матері. Приблизно 7 років вона змушена була винаймати житло, оскільки в гуртожитку не було належних умов для проживання. Суд відзначає, що доводи відповідача, щодо того, що у гуртожитку не існувало належних умов для проживання через відсутність електро, водо- та теплопостачання, що і змусило її виїхати зі спірної кімнати, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, згідно свідчень свідка [PERSON] на момент, коли родина [PERSON] залишала гуртожиток, електрика, вода, каналізація та теплопостачання були. Свідок [PERSON] суду пояснила, що централізоване опалення було відключене в 2006 році, вода та електрика в будівлю гуртожитку поставляються. Згідно із копією Акту обстеження гуртожитку по [ADDRESS] від 22.09.2015 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за місцем реєстрації в кімнаті [ADDRESS]. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.12.2017 року №106642790 відповідач [PERSON] з 20.12.2007 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.12.2017 року №106642790 відповідач [PERSON] з 07.11.2005 року є власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Уся кореспонденція, яка направлялась судом відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за місцем фактичного проживання та місцем їх реєстрації, була отримана ними за місцем фактичного проживання, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, аналізуючи надані докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перестали проживати в спірному житловому приміщенні за власним бажанням. Відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні понад строки, встановлені, ст. 71 ЖК України, що має наслідком визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом. Доводи відповідача [PERSON] щодо того, що вона з родиною змушена була залишити житло через відсутність електро, водо- та теплопостачання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і були спростовані свідченнями свідків. При цьому суд бере до уваги і ту обставину, що і в теперішній час у цьому гуртожитку є мешканці, зокрема, там проживають свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], а відключення води і електрики було нетривалим (найбільше 2-3 дні). В судовому засіданні також було встановлено, що неповнолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], взагалі не проживали у гуртожитку, оскільки їх мати виїхала зі спірного житлового приміщення ще до часу їх народження. Суд вважає, що неповнолітні особи були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], оскільки саме за цією адресою була зареєстрована їхня мати. Слід врахувати, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, яка визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в вказаному випадку на її батьків. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] не мають права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, через що і були зареєстровані за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] Представник органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Суду був наданий висновок Орану опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 06.03.2018 року №1265, згідно з яким з метою захисту житлових прав малолітніх дітей Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] житлом, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 06.03.2018 року, з метою перевірки умов проживання малолітньої дитини за місцем постійної реєстрації за адресою: [ADDRESS], встановлено, що це будівля гуртожитку; кімната 66 знаходиться у другому під'їзді, вхідні двері до якого зачинені на замок зовні, у другому та третьому під'їздах взагалі ніхто не мешкає. В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 06.03.2018 року №1265, він взагалі нічим не обґрунтований. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Суд вважає, що сама по собі наявність реєстрації неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не є свідченням того, що житлові права дітей захищені, а тому вважає, що визнання їх такими, що позбавлені права користування житлом, в якому вони жодного дня не проживали, не призведе до порушення їх прав. Суд враховує, що право користування житловим приміщенням неповнолітньої дитини є похідним від права її батьків. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «УКРДОМ» обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, виїхали на постійне проживання до іншого житлового приміщення, а отже втратили інтерес до спірного житла. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з кожного відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600 грн. у зв'язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved