Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

14.12.2016 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із заявою, в якій просили: розірвати шлюб зареєстрований між ними 24.10.1998 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чугуївського міськвиконкому, актовий запис №232. В обґрунтування заяви зазначили, що з 24.10.1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, вони є різними людьми, шлюбні відносини припинили і мають на меті розірвати шлюб. Збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам сина. Між ними досягнуто згоди про те, що після розірвання шлюбу їх син [PERSON] буде проживати з матір'ю. Спору про розділ майна та утримання сина не мають. Заявники в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали та просили свою заяву задовольнити. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюбу та копії свідоцтва про народження, заявники перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1998 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 3, 6). Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. ст. 104, 105 СК України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 109 СК України. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, їх шлюб носить формальний характер, примирення та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе, оскільки таке суперечить їхнім інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхнього неповнолітнього сина. Тому, заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved