Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю. Заочним рішенням від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON], було задоволені в повному обсязі, додатковим рішенням від 30 жовтня 2015 року в порядку ст. 220 ЦПК України було доповнено заочне рішення від 21 жовтня 2015 року. Ухвалою суду від 23 травня 2016 року заочне рішення скасовано. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб. 27.06.2006 року на підставі договорів купівлі-продажу від 11.06.2006 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність домоволодіння загальною площею 385.6 кв.м., житловою площею 74,4 кв.м., та земельну ділянку загальною площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач більше року перебувала за кордоном, а тому не навідувалася до свою вищезазначеного домоволодіння. Але коли вона приїхала, то не змогла потрапити у свій власний будинок. Після цього до зазначеного домоволодіння приходив мій представник разом з дільничним інспектором міліції, але двері їм так ніхто не відкрив. Оскільки вона позбавлена можливості користуватись своїм майном, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Позивач у судове засіданні не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], у судовому засідання позовні вимоги визнав, та не заперечував щодо їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 7 ч. 1 ст. З Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування квартирою, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом трава спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Згідно з ст. 41 Конституції України, яка на підставі ст.8 цієї Конституції є нормою прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Власникові відповідно до ст. 317 ЦК України належать права володіння, користування розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого мг щодо об'єкта нерухомого майна, 27.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу ВЕА № 026343 р.№2631 від 27.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] Як зазначено у позовній заяві, в домоволодінні проживає відповідач [PERSON] відповідач чинить перешкоди у здійснені користування права власності позивачу. Позивач не можливості самостійно вселитись в спірну квартиру та проживати в ній, в зв'язку з чим звернулась з позовом до суду. Між сторонами існує суперечка стосовно користування спірним домоволодінням. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що через створені відповідачем перешкоди позивач фактично позбавлена можливості в позасудовому порядку вселитися в належну їй частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]., що є порушенням її прав. Отже, захист порушених прав позивача, відповідно до ст. 16 ЦК України підлягає захисту, шляхом зобов'язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в користуванні домоволодінням за адресою: [ADDRESS], що є порушенням її прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved