Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] 24.04.2019 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2017 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 13.06.2017. Від спільного проживання сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Позивач зазначила, що як їй відомо відповідач аліменти нікому не платить, стягнень за виконавчим документом не проводиться, у шлюб після розлучення з нею не вступав, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків не має. Забезпечити належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини їй одній важко, тому вона змушена звернутись до суду. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмір ј частини заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; судові витрати по справі стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 02.05.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. 28.05.2019 відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначив, що вимога позивача не може бути задоволена, а факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Вказав, що дійсно 21 січня 2017 року між ними було укладено шлюб. Так як вони мали намір вінчатися у церкві та сповідатися, до весілля вони інтимне життя не вели. Приблизно 2-3 лютого 2017 року позивач разом із своєю матір`ю запросили його до лікарні м. Умань, де вона відвідала лікаря-гінеколога та повідомила його, що вагітна і з ним не поїде до м. Ірпінь, де вони планували мешкати, а залишається у своїх батьків в с. Вербове Голованівського району Кіровоградської області. Він не заперечував та поїхав до м. Ірпінь де працював. Вони практично перестали разом жити, однак спілкувались. Потім позивач взагалі відмовилась разом з ним жити однією сім`єю. Він приїжджав до неї, намагався поговорити, з`ясувати причину її поведінки, однак без будь-яких пояснень вона відмовлялась від продовження шлюбу, тому 13.06.2017 вони розлучились. [INFO] народилась [PERSON] . Коли він про це дізнався, він зрадів, неодноразово приїжджав в гості, дарував подарунки, давав гроші, телефонував позивачу, цікавився здоров`ям доньки, запитував, яка необхідна допомога. Тому твердження позивача, що він відмовлявся та не надавав допомоги є неправдива. В подальшому він дізнався, що позивач ще до шлюбу під час їх знайомства та підготовки до весілля прошивала з іншим чоловіком, якого також звати [PERSON] , з яким позивач мала відносини як до весілля, так і після весілля до самого їх розлучення. З [PERSON] він познайомився особисто, коли телефонував позивачу, однак на дзвінок відповів [PERSON] , який при розмові розповів йому про його відносини з позивачкою, що народжена дитина є його донькою, що вони планували жити разом. Відповідач зазначив, що він згоден виплачувати будь-які аліменти на утримання доньки, надавати допомогу та приймати участь у її вихованні, якщо це його донька. Однак після того, як він дізнався від співмешканця позивача про подробиці їх відносин, у нього виник сумнів щодо батьківства відносно [PERSON] зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що вимоги позивача безпідставні, надумані, незаконні та не підлягають задоволенню, без встановлення певних обставин, які в подальшому стануть беззаперечними доказами та аргументами для відповідача та позивача. Просить позовну заяву залишити без задоволення. 10 грудня 2019 року судом за клопотанням відповідача було оголошено перерву та надано сторонам час для укладення мирової угоди, однак така угода до суду не надійшла. 03.02.2020 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, подане до суду 28.05.2019 разом з відзивом на позов, у зв`язку з тим, що за відсутності зустрічного позову про оспорювання батьківства, підстав для призначення у справі судово-генетичної експертизи не призведе до з`ясування обставин, що мають значення для справи про стягнення аліментів, а лише затягне розгляд справи. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про відкладення розгляду справи не подавали. Позивач разом з позовною заявою подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с. 10). Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, а також не з`явились до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка-повідомлення про виклик на судове засідання в справі» від 11.12.2019 (а.с. 127, 128), заяви про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.10.2017 Уманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 5). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.01.2017 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області та копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.06.2017 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, сторони 21 січня 2017 року зареєстрували шлюб, який розірвали 13 червня 2017 року (а.с. 3-4). Згідно копії довідки про склад сім`ї за №106, виданої 19.02.2019 Вербівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, дитина [PERSON] , [INFO] , входить до складу сім`ї позивача, які проживають по [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому 21.02.2017 шлюбі, який 13.06.2017 розірвали. Після розірвання шлюбу (05.10.2017) в них народилась дочка, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Судом встановлено, що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає разом з матір`ю, а тому відповідач зобов`язаний утримувати дочку до досягнення останньою повноліття та сплачувати аліменти. За нормами частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аргументи відповідача про те, що [PERSON] , [INFO] , не є його дочкою, спростовуються дослідженою копією свідоцтва про народження дитини. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження доводів про те, що він не являється біологічним батьком дитини, зокрема копію рішення суду про оспорювання батьківства. Також, відповідач не скористався своїм правом та не пред`явив в даній справі зустрічний позов до позивача про оспорювання батьківства. Аргументи відповідача про те, що він надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини, також не знайшли свого підтвердження при дослідженні наданих доказів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, у відзиві зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дитини. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в заявленому розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги, з відповідача мають бути стягнуті 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved