Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Великокомятівської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на будинок. Свої вимоги мотивує тим, що 29.12.2004 року померла його мама [PERSON], після смерті якої її чоловік, [PERSON], став власником в цілому житлового будинку в с.В.Комяти по вул.І.Франка, 4, позаяк даний будинок був спільною сумісною власністю подружжя. 14.04.2015 року помер батько позивача. Згідно довідки сільської ради вище вказаний житловий будинок рахується за [PERSON] батько позивача за життя залишив заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] Позивач в передбачені законом строки звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], однак йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Позивач просить суд визнати за ним право власності на спадковий будинок в с.В.Комяти по вул.І.Франка, 4. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити, не заперечують відносно заочного розгляду справи. Представник відповідача, Великокомятівської сільської ради Виноградівського району, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та вимоги позову підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини, на які посилається позивач в своїй заяві. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. 29.12.2004 року померла мама позивача - [PERSON]. У зв'язку з цим [PERSON] (чоловік померлої) став власником в цілому житлового будинку, який розташований по вул. І.Франка, 4 в с. В.Ком'яти Закарпатської області, позаяк даний будинок був спільною сумісною власністю подружжя. 14 квітня 2015 року помер батько позивача - [PERSON]. Відповідно до довідки Виноградівського РБТІ та Великокомятівської сільської ради, по даним по господарського обліку вищевказаний житловий будинок рахується за [PERSON], правовстановлюючих документів не виготовлено. Батько позивача залишив заповіт на розпорядження свого майна після смерті. У заповіті він вказує, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповідає позивачу - [PERSON], [INFO]. Таким чином, після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, в тому числі на жилий будинок загальною площею 86,6 кв.м., який розташований в с.В.Ком'яти, по вул. І.Франка, 4, Закарпатської області і належав покійному. Позивач в порядку передбаченому ч.1 ст.1269 ЦК України, прийняв спадщину, оскільки протягом 6-ти місяців після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття спадщини. Інших спадкоємців по закону, які б мали право на обов'язкову частку (малолітніх чи неповнолітніх, інвалідів чи непрацездатних (пенсіонерів) не має, а тому позивач має право на все спадкове майно після смерті [PERSON] У зв'язку з тим, що за життя батько позивача - [PERSON] не звертався ні до сільської ради, ні в бюро технічної інвентаризації з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, у позивача виникла необхідність визнати за ним право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таке ж положення продубльоване у новому Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме у статті 19. Відповідно до «Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по №4 по вул. І.Франка с.В.Ком'яти, складеного 29.07.2016 року, будинок № 4 з надвірними будівлями будівництвом завершений і рахується за [PERSON]. Відповідно до правил, встановлених ст. 1269 ЦК України, визнається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого, спадщину прийняв належним чином, оскільки у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу, але оформити спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документа. Згідно з довідкою Великоком'ятівської сільської ради від 26.05.2016 року №02-37/291 надано інформацію про те, що згідно записам по господарської книги №5, особового рахунку №0297-1 гр. [PERSON], який помер 14.04.2015 року, на день смерті був зареєстрований в [INFO], разом з ним ніхто не проживав і не був зареєстрований. Належність спадкового будинку [PERSON] стверджується довідкою Виноградівського РБТІ від 12 серпня 2016 року №630 про те, що житловий будинок, що знаходиться в с.В.Ком'яти, по вул.Івана Франка, 4 рахується за [PERSON] згідно довідки виданої Великоком'ятівською сільською радою від 22.06.2016 року за №02-37/352. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: « Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved