Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

19.11.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 03.02.2021 року уточнила та просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, а саме на 17 серпня 2015 року; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право на: земельну ділянку площею 0,7298 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:0773; земельну ділянку площею 0,6402 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:1889; земельну ділянку площею 0,8289 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:0914. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1486/01-16 від 04.12.2020 року позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що [PERSON] необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця [PERSON] особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, і заява не була подана. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за їх відсутністю не направляли, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,7298 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:0773; земельна ділянка площею 0,6402 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:1889; земельна ділянка площею 0,8289 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:0914, що підтверджено довідкою Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №1340/126-20 від 29.12.2020 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: земельна ділянка площею 0,7298 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:0773; земельна ділянка площею 0,6402 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:1889; земельна ділянка площею 0,8289 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:0914. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За життя [PERSON] залишила заповіт від 17.02.1999 року, посвідчений секретарем Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Триколіч Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 17, згідно якого все її майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62726752 від 03.12.2020 року виданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 17.02.200 року за №17, не змінювався та не скасовувався. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 06.02.2004 року Комишівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які мають право на обов`язкову частку після [PERSON] , померлої [INFO] , немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Також, факт мого постійного проживання разом із тіткою на час відкриття спадщини можуть підтвердити свідки. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. За змістом ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто по відношенню до [PERSON] , як до спадкоємця, який на час відкриття спадщини постійно проживав спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, а саме на 17 серпня 2015 року, що підтверджено показами допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1486/01-16 від 04.12.2020 року позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що [PERSON] необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця [PERSON] особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, і заява не була подана. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved