Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] 22.03.2018 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що відповідач з часу розірвання шлюбу перестав цікавитися життям та здоров`ям дочки, не приймає участі у її вихованні, не відвідує і не спілкується з дитиною, матеріально не допомагає, тобто свої батьківські обов`язки не виконує. На підставі викладеного просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Заслухавши думки учасників процесу та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно свідоцтва про народження (а.с. 8) [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Висновок суду підтверджується наступними доказами. Як встановлено у судовому засіданні дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.06.2018 року і до досягненням дитиною повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved