Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

19 серпня 2014 року позивачка звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, з подальшим уточненням та остаточно просила визнати [PERSON], [INFO] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], посилаючись на непроживання їх у житловому приміщенні без поважних причин з 2006 року. Заочним рішенням суду від 15 вересня 2014 року та додатковим заочним рішенням суду від 06 жовтня 2014 року позов було задоволено. 11 грудня 2014 року суд своєю ухвалою скасував вищезазначене заочне рішення та призначив справу до судового розгляду. 19 січня 2015 року третя особа по справі, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , який придбав цей житловий будинок в листопад 2014 року , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування зазначеним житловим будинком, посилаючись на захист права власності. Також [PERSON] подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, свій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Суду пояснила, що 11 листопада 2014 року позивачка продала спірний житловий будинок [PERSON], який на теперішній час є власником цього будинку. Відповідачка разом з дітьми не проживає в будинку дійсно щонайменше з 2007 року, а проживає разом зі своїм чоловіком. В будинку немає належних умов до проживання, опалення, водопроводу та каналізації. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суду пояснила, що фактично цей будинок купили її батьки ще в 1980-х роках за розпискою. Вона там проживала з дитинства, а після того, як в будинку сталася пожежа в 2007 році там стало неможливо проживати і вона з того часу проживає за місцем проживання чоловіка, проте в будинку залишилися проживати її батьки. Але до листопада 2013 року, коли помер її батько, вона регулярно відвідувала батьків за цією адресою. Коли весною 2014 року вирішила нарешті зробити ремонт у будинку, з'ясувала, що позивака змінила замки на дверях та воротах будинку, отже так і не змогла потрапити до приміщення. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позовних заяв, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок літ. А, площею 45,90 кв.м., ворота № 1, який розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 жовтня 1984 року. 12 червня 2006 року відповідачка в зв1язку зі зміною прізвища була перереєстрована у спірному житловому будинку як член родини попереднього власника. Разом з відповідачкою в зазначеному будинку зареєстровані її неповнолітні діти. Реєстрація неповнолітніх підтверджується Довідкою УДМС України в Миколаївській області Центрального районного відділу м. Миколаєва, в якій зазначено, що за наявними відомостями Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївські області за адресою: [ADDRESS] зареєстровано громадянку [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З 2007 року по сьогоднішній день відповідачка не проживає за місцем своєї реєстрації. У вказаному будинку відсутні особисті речі відповідачки та її дітей. Вказані обставини підтвердили [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у Акті від 04 серпня 2014 року, та в судовому засіданні підтвердила сама відповідачка. Відповідно до Довідки форми № 3 ТОВ "Центральний 1" № 2195 станом на 08.08.2014 року власником житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 11 листопада 2014 року, зареєстрованому в реєстрі за № 2501, посвідченого ПН ММНО Миколаївської області Літвінчук А.А., [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору з наступних підстав. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу де Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним його майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися житловим існує за наявності у власник права приватної власності на це майно, тобто права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку на відчуження цього об'єкта, закон не перебачив при цьому перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом інших осіб, що були зареєстровані у будинку, у випадку зміни власника будинку. Таким чином, в зв'язку з переходом права власності на спірний житловий будинок від позивачки [PERSON] до третьої особи [PERSON], відповідачка [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми втратила право користування житловим будинком, що є підставою для задоволення позову. З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], оскільки на теперішній час вона не є власником зазначеного житлового будинку , отже не є належним позивачем по справі на час вирішення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved