Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

29 листопада 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1089 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що її мати [PERSON], яка померла [INFO] року, ще за життя склала заповіт, відповідно до якого у випадку смерті заповідала ій зазначену земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок. 20 серпня 1998 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, тому вважала себе його власницею. В серпні 2013 року вона подала до реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в чому їй було відмовлено, оскільки подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам та не дають можливості встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: нею не був отриманий державний акт на її ім'я на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з юридичною необізнаністю. Тому вона вимушена звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку. Втім, 02 грудня 2013 року позивачем була надана заява про зміну підстав позову, в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1089 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що в заповіті та свідоцтві про право на спадщину за заповітом прямо не вказано, що земельна ділянка відноситься до спадкового майна, а тому на неї може бути визнано право власності в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила позов задовольнити. Відповідач Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, повідомивши письмово про визнання позову та можливість розгляду справи у відсутність її представника. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження донькою спадкодавиці [PERSON] є [PERSON]. (а.с.29)., яка 25 вересня 1976 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на "[PERSON]" (а.с.30). Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року (а.с.14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №04950, виданого на підставі рішення Лиманівської сільської ради від 28.08.1993 року за №179 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №116 від 09.03.1994 року, земельна ділянка площею 0,1089 га, розташована за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] (а.с.9). Після смерті [PERSON], померлої [INFO] року позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] та розташовані на земельній ділянці площею 0,1089 га згідно державного акту на право власності на землю серії МК №04950, виданого Лиманівською сільською радою 09.03.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №116 (а.с.10). Зі змісту рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 21.08.2013 року слідує, що позивачу [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] оскільки ст.30 ЗК України, що діяла на момент посвідчення свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-807 від 20 серпня 1998 року визначено, що право власності або право користування земельною ділянкою посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог ст.23 цього кодексу. Враховуючи, що позивач не зверталася до відповідного органу щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, а тому право власності на неї не виникло, їй було запропоновано звернутися до суду для визнання свого права власності в судовому порядку (а.с.11). На підставі рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за №3 від 03.05.2000 року була змінена нумерація житловому будинку та присадибній ділянці за адресою: [ADDRESS]-а на нову адресу: [ADDRESS] (а.с.13). Дослідивши копію спадкової справи № 138/98 року після смерті [PERSON], судом встановлено, що позивач [PERSON] 28 травня 1998 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року року; інші особи з такими заявами до нотаріуса не зверталися. Крім того, згідно довідки Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області [PERSON], яка померла [INFO] року, була прописана та проживала за адресою: [ADDRESS] і виписана в зв'язку зі смертю. В даному будинку ніхто не прописаний і не проживає. Зі змісту довідки Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за №319 від 21.07.1998 року на житловий будинок, земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], заборона відсутня. На підставі заповіту від 18.12.1991 року [PERSON] заповідала своїй доньці [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] (а.с.24-37). Оскільки мати позивача, після смерті якої вона бажає прийняти спадщину, померла [INFO] року, до вказаних правовідносин має застосовуватися законодавство, що діяло на час їх виникнення. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 0,1089 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, як передбачено п.2 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). Враховуючи викладене, та відповідно до положень Розділу VII ЦК України (в редакції 1963 року) встановивши, що позивач є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, проте не може оформити своїх спадкових прав через зазначені вище обставини, суд вважає, що її вимоги про визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно, що залишилось після смерті її матері, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved