Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

29.10.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1 500,00 грн. щомісяця до досягнення їх спільною дитиною трьох років. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу, укладеного 02 жовтня 2010 року між позивачкою та відповідачем, сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що не працює, знаходиться у скрутному матеріальному становищі. З 02.09.2016 року вони з відповідачем проживають окремо, не підтримують сімейних і шлюбних стосунків. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання. Позивачка ніде не працює, оскільки доглядає за їх спільним з відповідачем сином. Відповідач на даний час працює ДУ інститут мед труда Національної академії наук України. В судове засідання позивачка не з'явилась, проте до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та просить суд винести рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Справу передано судді Ластовці Н.Д. 11.10.2016 року відповідно до розпорядження №461 від 11.10.2016 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи (а.с. 18). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження.(а.с.6). [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Житлово- будівельного кооперативу «Кадр», № 148 від 21.09.2016 року. (а.с.13). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Як з'ясовано судом, відповідач [PERSON], батько дитини, є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, працює ДУ інститут мед труда Національної академії наук України, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з викладеного, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" де встановлено з 01 травня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1228,00 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 1286,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги позову [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2016 року до повноліття дитини. Відповідно до ч.1, 2 та 3 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2,4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, факт припинення сімейно-шлюбних відносин визнається сторонами спору, враховуючи позицію відповідача, який визнав позов, малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, які має надавати відповідач на утримання дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, тому у сукупності наведених обставин з уражанням положень ст. 84 Сімейного кодексу України є підставою для стягнення аліментів на утримання дружини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем правомірно пред'явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, на утримання [PERSON] починаючи з 23.09.2016 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Відповідно до статті 174 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі. Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн., оскільки позивач звільнення від сплати судових витрат при звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Outcome: approved