Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначив, що має у власності житловий будинок [ADDRESS] . На даний час у належному йому домоволодінні разом із ним зареєстрована його донька - [PERSON] . Проте, відповідачка вже понад 10 років в зазначеному будинку не проживає та будь-яких витрат по його утриманню не несе. На даний момент звернувся за призначенням субсидії, однак наявність зареєстрованої разом із ним особи, створює певні складнощі та перешкоди для її отримання. В зв`язку з цим, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву не надіслала, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Оскільки наявна сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2012 року серія [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Чулаківської сільської ради від 21.02.2012 р. № 18. Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру прав № 33742196 від 06.04.2012 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно довідки № 02-30/1009 від 17.12.2020 року, виданої Чулаківською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки № 02-30/1010 від 17.12.2020 року, виданої Чулаківською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2010 року не проживає за вказаною адресою. Крім того, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суду надано та досліджено в судовому засіданні пояснення свідків, засвідчені секретарем Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Тарасовою А.А 16.02.2021 року, зареєстровані в реєстрі за №16, 17,18. Так, відповідно до пояснень свідка [PERSON] , який являється сусідом позивача, [PERSON] вже близько 10 років не проживає за місцем своєї реєстрації та проживає в м. Херсон. Не спілкуєтеся з батьками, та не допомагає в утриманні будинку. Свідок [PERSON] , яка являється сусідкою позивача, у своїх поясненнях зазначила, що [PERSON] не проживає у своїх батьків більше 10 років за адресою: [ADDRESS] , а проживає в м. Херсон. Відсутність [PERSON] за місцем своєї реєстрації більше 10 років також була підтверджена поясненнями свідка [PERSON] , яка також являється сусідкою позивача. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний ним спосіб, а тому, враховуючи добровільну відсутність відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, остання втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved