Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 31.08.2015 року в сумі 132 450, 00 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що 31 серпня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики відповідно до умов якого, він надав відповідачу [PERSON] , а остання отримала суму позики у розмірі - 5 000, 00 доларів США гривень, які остання зобов'язалась повернути в строк до 01.01.2016 року, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо повернення грошових коштів відповідач [PERSON] не виконала. Оскільки відповідач [PERSON] на день звернення з позовом до суду не виконала взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 132 450 ,00 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] не погоджуючись з первісним позовом звернулася до суду в особі уповноваженого представника [PERSON] з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики від 31.08.2015 р. недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за договором позики від 31.08.2015 р. укладеним між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не брала в позику від [PERSON] жодних грошових коштів. Вказана боргова розписка була написана [PERSON] на пропозицію [PERSON] , який був представником її колишнього чоловіка [PERSON] з метою припинення для неї судових переслідувань, що призведе до зняття арешту з будинку. [PERSON] не брала в борг у [PERSON] 5000,00 доларів США. Представник позивача за зустрічним позовом вважає , що вказані обставини є підставою для визнання договору позики від 31.08.2015 р. недійсним. У зв'язку з безгрошовитістю (розписки) договору позики та фіктивним характером домовленостей , так як наміри останніх спрямовувались на усунення перешкод у розпорядженні майном з однієї сторони, а з іншої отримати кошти за сприяння в продажу в майбутньому будинку, просить суд визнати недійсним договір позики укладений 31.08.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] оскільки правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків зумовлених ним, а внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Представник позивача за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснив, що [PERSON] 31.08.2015 р. взяла у позивача в борг по розписці гроші у сумі 5000,00 доларів США, із зазначенням кінцевого строку повернення до 01.01.2016 року. До цього часу відповідач борг не повернула. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 132 450, 00 грн., що становить 5000,00 доларів США на час звернення з позовом до суду. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити зважаючи на те, що викладене в ньому є надуманим і спростовується розпискою від 31.08.2015 року. Заперечуючи проти доводів викладених у зустрічному позові зазначив, що [PERSON] і [PERSON] знайомі з 2009 року, на підтвердження чого надав суду довіреність від 22.10.2009 року ТОВ " Ірина - Плюс КО" підписану директором [PERSON], якою вона уповноважує зокрема, [PERSON] представляти інтереси довірителя. Вважає, що підстав визнавати договір позики недійсним не має. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісної позовної заяви не визнала, вимоги зустрічного позову підтримала просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у зустрічному позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові. Зазначила, що [PERSON] не брала в борг у [PERSON] 5000,00 доларів США. Звернула увагу суду на те, що знайомство [PERSON] з [PERSON] виникло через наявність судових справ за період з 2013 р. по 2015р. [PERSON] з її колишнім чоловіком [PERSON] , представником якого виступав [PERSON] В звязку з безгрошовістю розписки просить суд визнати недійсним договір позики укладений 31.08.2015 року. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, заперечення представника відповідача за первісним позовом, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року [PERSON] складено боргову розписку згідно змісту якої [PERSON] взяла 5 000,00 США від [PERSON], які зобов'язалась повернути до 01.01.2016 року (а.с.6). Аналізуючи зміст наданої [PERSON] розписки від 31.08.2015 р. вбачається, що така свідчить про взяття на себе [PERSON] безумовного обов'язку повернути зазначену в розписці суму. Як стверджено представником позивача в судовому засіданні , відповідач у добровільному порядку не повернув взяті в борг кошти. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, дослідивши зміст розписки вбачається, що передача грошових коштів у сумі 5000,00 доларів США, була здійснена, оскільки зазначено, що « отримала 5000,00 доларів США», а відтак суд приходить до висновку про те, що факт отримання відповідачем [PERSON] в борг грошової суми у позивача [PERSON] підтверджено. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. До цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Зі змісту наданої [PERSON] розписки від 31.08.2015 року вбачається, що така свідчить про отримання [PERSON] грошей в сумі 5000,00 доларів США та про взяття на себе [PERSON] обов'язку їх повернути. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається із змісту наданої [PERSON] розписки від 31.08.2015 року, така містить встановлення строку повернення позики. Таким чином факт отримання відповідачем у позивача в борг 5000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 01.01.2016 року, підтверджується розпискою від 31.08.2015 року (а.с. 6). Аналізуючи норми ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України у взаємозвязку з обставинами справи суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики. Обставин на підтвердження повернення боргу чи не одержання в борг коштів , судом встановлено не було. Посилання представника позивача за зустрічним позовом на необхідність допиту у даному судовому засіданні свідка [PERSON] , яка є донькою позивача за зустрічним позовом [PERSON] з приводу обставин підписання оспорюваної боргової розписки та підтвердження факту не одержання коштів за розпискою, суд вважає безпідставними, оскільки свідок є заінтересованою особою, а також з врахуванням того, що рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, а доказів того, що договір було укладено під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини суду не надано. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір було укладено під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Щодо наявності таких обставин доказів не надано. Жодних належних та допустимих доказів того, що насправді [PERSON] не отримала від [PERSON] обумовлену в розписці суму грошових коштів, позивачем за зустрічним позовом суду не надано. Боргова розписка написана власноруч відповідачем [PERSON] і нею підписана, нею не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на безгрошовість спірного договору, окрім того, боргова розписка від 31.08.2015 року, з врахуванням положень ст. ст. 1046, 1047 ЦК України підтверджують факт позики [PERSON] грошових коштів у [PERSON] Обставини, що дають підставу для визнання правочину недійсним відповідно до ст.ст. 215, 230-234 ЦК України, відсутні. Суд вважає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що зазначені у розписці кошти їй не передавались. З огляду на викладене, суд приходить до переконання , що позивач за первісним позовом [PERSON] повністю довів свої позовні вимоги та підтвердив їх належними доказами, а вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є не доведеними та такими, що не ґрунтуються на належних доказах. За правилами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте відповідач [PERSON] не виконала свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів згідно боргової розписки. На виконання вимог ст. 533 ЦК України слід вказати еквівалент суми боргу вказаної в доларах в національній валюті. За змістом вищезгаданої ч.2 ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, таким днем платежу суд визначає день ухвалення рішення, а саме 22.02.2017 року і офіційний курс долара США на цей день було визначено ( 100 доларів США = як 2704,2536) грн. А отже сума яка підлягає стягненню судом по даній розписці становить 135 212,50 грн. у зв'язку з чим суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог і стягнути суму боргу в розмірі 135 212,50 грн. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку , що первісні позовні вимоги є обгрунтованими та такими , що підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище, а вимоги за зустрічним позовом є недоведеними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved