Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

28.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить ), визнати за ним в порядку спадкування за заповітом та за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1292 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивні вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю нотаріуса Куртєву М.М. було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] його бабусі [PERSON] . 03.02.2020 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічними позовними вимогами, яким просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,010 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , передана для товарного сільськогосподарського виробництва. Позивні вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю нотаріуса їй було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] його бабусі [PERSON] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2020 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно прийнято до свого провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні первісних позовних вимог наполягав, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечував. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог та наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши думку позивача за зустрічним позовом, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого 24.03.2010 року виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області; - земельна ділянка площею 0,1292 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 614659, виданого 26.11.2009 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:02:002:0031; - земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 614658, виданого 26.11.2009 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:02:002:0030; - земельна ділянка площею 3,010 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , передана для товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 063377, виданого 15.03.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01.05.521.00413, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:01:003:0841. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим 17.08.2019 року Київським районним у місті Одесі відділом державної ре стації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого 24.03.2010 року виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області; земельна ділянка площею 0,1292 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 614659, виданого 26.11.2009 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:02:002:0031; земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 614658, виданого 26.11.2009 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:02:002:0030; земельна ділянка площею 3,010 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , передана для товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 063377, виданого 15.03.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01.05.521.00413, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:01:003:0841. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до заповіту 09.11.2009 року, посвідченого секретарем Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Гончар Є.С., зареєстрованого в реєстрі за № 229, [PERSON] заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] - онуку [PERSON] . Земельну ділянку площею 3,010 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради, яка належала їй на підставі Державного акта на право власності на землю серії ОД № 063377, виданого 15.03.2005 року на підставі розпорядження ІРДА від 20.04.2004 року № 438 А-2004 та зареєстрованого в Книзі запису реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01.05.521.00413 - доньці [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 58043786 від 24.10.2019 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 09.11.2009 року, зареєстрований за № 229, не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов`язкову частку після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] , що підтверджено показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Враховуючи викладене, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину за законом, після [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №1450 від 02.09.2019 року, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Встановлено, що земельні ділянки площею 0,1292 га та 0,1500 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] не охоплені заповітом, а отже право на спадкування одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] ; що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.1947 року (а.с.25) та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 15.11.1968 року (а.с.26), згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] - внук [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 17.08.2019 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, згідно якого батьком значиться [PERSON] ; витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00023712319 від 20.08.2019 року, згідно якого матір`ю [PERSON] значиться [PERSON] ; свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.09.1995 року, виданого Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] - батько позивача, помер [INFO] . Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. №1102/02-14 від 10.12.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Вислухавши пояснення позивача за зустрічним позовом, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved