Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

18.10.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29 жовтня 2016 року в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області померла його мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку № 9 по вул. Шкільній в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіту не склала. На підставі рішення виконкому Хорошівської сільської ради № 46 від 12.04.1997 року за [PERSON] було визнано право власності на будинок № 29 по вул. Шкільній (колишній Стаханівській), в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, але власник не звернулася для оформлення свідоцтва про право власності, тобто не отримала правовстановлюючого документа на належний їй будинок. Позивач зазначає, що він поховав за свій рахунок матір [PERSON] з якою на день смерті 29.10.2016 року постійно проживав разом та вів спільне господарство. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 29 по вул. Шкільній (колишній Стаханівській), в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав [PERSON], але своєю постановою від 04.10.2017 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у звязку з ненаданням ним правовстановлюючого документу на спадкове майно. Нотаріус розяснив позивачу, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. На вказане спадкове майно позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та підтвердити свої майнові права спадкоємця через відсутність правовстановлюючого документа, в звязку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання за ним як спадкоємцем права власності на це спадкове майно. Посилаючись на ст.ст. 316, 328, 1268 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 29 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шкільна (колишня Стаханівська) в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом, який складається з наступного, позначеного в технічному паспорті: будинок літ. «А»; тамбур літ. «а»; літня кухня, сарай літ. «Б», прибудова літ. «б»; навіс літ. «б1»; сарай літ. «В»; сарай літ. «Г»; вбиральня літ. «Д»; сарай літ. «Е»; погріб літ. «пд»; ворота з хвірткою «№ 1,2»; огорожа «№ 3,4»; колодязь літ. «к», що належав [PERSON], яка померла 29.10.2016 року. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що мати позивача [PERSON] 29.10.2016 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 721100, виданим виконкомом Хорошівської сільської ради Петропавлівського району 01.11.2016 р. (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавця [PERSON] заповіт не посвідчувала. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Родинні стосунки позивача з померлою як її сина підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії І-ЯК № 1247449, виданим 11.11.1966 року Хорошівським сільським РАГС Петропавлівського району Дніпропетровської області, у якому матірю позивача зазначена [PERSON] (а.с.8). Отже, позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Інших спадкоємців немає. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку № 29 по вул. Шкільній (колишній Стахановській) в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивач постійно проживав разом з матірю [PERSON] та вів з нею спільне господарство по день її смерті 29.10.2016 року, що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради № 975 від 01.11.2016 року (а.с. 9). Відповідно до ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач не відмовився від спадщини і звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON], однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами відмовила через відсутність правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, про що вона винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 04.10.2017 року (а.с. 20). Відповідно до розяснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На підставі рішення виконкому Хорошівської сільської ради № 46 від 12.04.1997 року за матірю позивача [PERSON] було визнано право власності на будинок № 29 по вул. Шкільній (колишній Стаханівській), в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, але власник не звернулася для оформлення свідоцтва про право власності, тобто не отримала правовстановлюючого документа на належний їй будинок, що підтверджується довідкою колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 31.08.2017 року № 2875 (а.с. 10). Рішенням виконкому Хорошівської сільської ради народних депутатів № 3 від 24.02.1994 року [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки згідно з пошнуровою книгою, що підтверджується архівним витягом від 11.01.2016 року № 04-45/1 Архівного відділу Петропавлівської районної державної адміністрації (а.с. 18). Згідно з довідкою Хорошівської сільської ради № 753 від 04.10.2017 року земельна ділянка, яка знаходилася у користуванні [PERSON] за адресою вулиці Шкільна, 29 с. Хороше не приватизована та не внесена до Державного реєстру (а.с.19). Рішенням № 41 виконавчого комітету Хорошівської сільської ради Петропавлівського району від 23.11.2015 року присвоєно житловому будинку [PERSON] поштову адресу 52710, Дніпропетровська область, Петропавлівський район, село Хороше вулиця Стаханівська, будинок № 29 (а.с. 31). Розпорядженням голови Хорошівської сільської ради № 12-р від 19.02.2016 року про перейменування вулиць, провулків населених пунктів Хорошівської сільської ради, вулицю Стаханівську перейменовано на вулицю Шкільну (а.с. 11). З довідки № 1067, виданої 22.11.2017 року Хорошівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] на день смерті була власником житлового будинку № 29 по вулиці Шкільна (колишня Стаханівська), 29 в с. Хороше Петропавлівського району згідно з записом погосподарської книги № 1 (а.с. 32-33). Згідно з технічним паспортом на цей садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 27.05.2016 року ФОП [PERSON], він побудований в 1978 році і складається з наступного: житловий будинок літ. «А»; тамбур літ. «а»; літня кухня, сарай літ. «Б», прибудова літ. «б»; навіс літ. «б1»; сарай літ. «В»; сарай літ. «Г»; вбиральня літ. «Д»; сарай літ. «Е»; погріб літ. «пд»; ворота з хвірткою «№ 1,2»; огорожа «№ 3,4»; колодязь літ. «к» (а.с.12-14). Після смерті матері позивач фактично вступив у володіння та користування спадковим майном. У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, тому що нотаріус вважає, що у нього відсутній правовстановлюючий документ на це майно, в звязку з чим позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину і звернувся з позовом до суду. Суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок № 29 по вулиці Шкільній в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області належав на праві власності померлій [PERSON], яка набула його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивач є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно. Вартість спадкового домоволодіння складає 24847 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: будинку загальною площею 59,2 кв. м, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Хороше, вул. Шкільна, 29, виконаного ТОВ «Земля і право» на підставі договору від 06.10.2017 року № 128-1/17-ПТ-М (а.с.15-17). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., про що до позову додана квитанція банку від 17.10.2017 року (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved