Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 07 вересня 2001 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], який народився [INFO] року, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені на протязі останніх років, оскільки мають різні погляди на шлюб та сім'ю, нехтування сімейними цінностями, сварок. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сім'ї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Останні два роки вона вимушена самостійно матеріально утримувати сім'ю. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, вказала, що сімейні відносини припинені літом 2015 року, примирення є неможливим, оскільки вона втратила почуття любові та взаємоповаги, та приймала усі можливі заходи для відновлення нормальних сімейних відносин. Зазначила, що останнім часом відповідач без її згоди займає гроші, а потім ці гроші вимагають з неї. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважав, що сімейні відносини не припинені до часу розгляду справи в суді, оскільки вони проживають разом. Він лише декілька років не має статевих стосунків з позивачем. Ніяких заходів щодо збереження сім'ї він приймати не збирається, оскільки вважає, що їх сім'я існує, та шлюб він укладав не для того, щоб його розривати. Існує лише матеріальна незадоволеність позивача, внаслідок чого вона бажає розірвати шлюб. Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 вересня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Херсона (арк. справи 5). Судом встановлено, що подружжя проживає в одній квартирі, однак спільного господарства не ведуть, не мають наміру на відновлення сімейних відносин. Надання строку на примирення суд вважає не доцільним, оскільки проти цього заперечує позивач, а відповідач заявив про те, що ним не будуть здійснюватись ніякі дії щодо відновлення сімейних стосунків, оскільки на його думку вони не припинені. Майнового спору на час розгляду справи судом немає. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], який народився [INFO] року. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвища: позивачу залишити - „[PERSON]", відповідачу залишити - „[PERSON]". Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. На підставі ст.ст.105 ч.3, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved