Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON], третьої особи - служби у справах дітей Рогатинської РДА про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві зазначено, що відповідачка є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] року народженя. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні і вихованні. Відповідачка по справі проживає окремо, з дитиною не спілкується, не виховує дочку, не цікавиться її життям. Така поведінка [PERSON] свідчить, що вона збайдужіла до дитини. Просив позов задовольнити повністю. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що дитина з дворічного віку проживає разом з ним. Відповідачка проживає окремо від малолітньої дочки більше чотирьох років, не цікавиться нею, не займається вихованням, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Дочка тривалий період часу не бачила матері, не спілкувалася з нею, фактично не знає її. Він займається утриманням, вихованням дочки, її лікуванням. Дитина потребувала оперативного втручання у зв'язку з вадами серця і в серпні 2014 року дочці проведено оперативне втручання в медичному центрі дитячої кардіології та кардіохірургії в м.Києві. За час перебування в медичному центрі мати один раз зателефонувала до нього, щоб з' ясувати стан здоров'я дитини. За останні два роки провідувала дочку два рази, при чому приходила до дитини в стані алкогольного сп'яніння. Просив позов задовольнити. Представник служби в справах дітей з питань опіки, піклування, усиновлення Рогатинської районної державної адміністрації, Олексів О.Я. вважає за доцільне та в інтересах дитини позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки. Просила позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, хоча про день, час і місце судового засідання була повідомлена належний чином та у встановленому законом порядку. Небажання відповідачки надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши доводи позивача, представника служби в справах дітей, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 06 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації №27 від 06 вересня 2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] рок ународження.. Ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 20 вересня 2017 року, довідкою №76, виданою Рогатинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 Рогатинської районної ради. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За наведених вище в рішенні обставин і доказів суд приходить до висновку, що відповідачка, як мати, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дочки, морально її не підтримує, з дочкою не спілкується, не проявляє щодо неї материнської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. [PERSON] не спілкується з дочкою, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоч має таку можливість. [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками через що його слід позбавити батьківських прав. Про байдужість до дитини свідчить і та обставина, що будучи належним чином повідомленою про день,час та місце слухання справи про позбавлення батьківських прав, відповідачка не прибула у судове засідання, не повідомила суд про причини неявки у судове засідання. Судом встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а тому позов підлягає до задоволення. За статтею 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved