Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», третя особа - директор державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» Камєнєв Олександр Семенович, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.09.2015 позивача було прийнято на роботу до державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» (далі за текстом - Коледж) на посаду викладача з фізичного виховання коледжу. 22.08.2016 він подав директору Коледжу заяву про продовження строку дії контракту, на якій директор Коледжу поставив резолюцію про згоду. 30.08.2016 він вийшов на роботу, але наприкінці робочого дня його викликав директор Коледжу і зазначив, що позивач має звільнитися, оскільки він не має відповідного рівня освіти. 31.08.2016 він отримав розрахунок при звільненні 205,40 грн. 13.09.2016 йому видали трудову книжку та копію наказу № 49-к від 01.09.2016 про звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку контракту. Про існування будь-якого контракту він не знав. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки його посада не підпадає під перелік посад, за якими передбачено укладання контракту. Проте, в даному випадку вважає, що мав місце трудовий договір укладений на невизначений строк, а умови праці за контрактом погіршують становище порівняно із законодавством, а тому можуть бути визнані недійсними на підставі ст. 9 КЗпП України. Зазначає, що законних підстав для його звільнення не було, він сумлінно виконував роботу, і не притягався до дисциплінарної відповідальності. Просив визнати протизаконним і скасувати наказ № 49-к «Про припинення трудового договору (контракту)» від 01.09.2016 про звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, поновити його на попередньому місці роботи в тій же посаді та з тим же окладом на зазначеному закладі, зобов'язати відповідача зробити запис у трудовій книжці на підставі винесеного судового рішення, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день прийняття судового рішення, відповідно до наданої довідки про середню заробітну плату, стягнути з відповідача на його користь судові витрати (том № 1 а.с. 1-5). Відповідач проти позову заперечував, про що подав суду 09.11.2016 письмові заперечення на позов, за змістом яких позивача правомірно було прийнято на роботу на умовах контракту на підставі ст. 21 КЗпП України, п. 5.3.9 Галузевої угоди між Міністерством освіти України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2011-2015 р.р., ст. 54 Закону України «Про освіту», Наказу Міністерства освіти України «Про порядок наймання та звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності» від 05.08.1993, зареєстрованим Міністерством юстиції України 10.08.1993 № 104. Статтею 55 Закону України «Про вищу освіту» встановлено вимоги до педагогічних працівників, зокрема, наявність ступеню магістра за відповідною спеціальністю. Станом на час прийняття на роботу [PERSON] не надав диплом про пищу освіту, але надав довідку Інституту здоров'я, спорту і туризму Класичного приватного університету № 608/з від 07.07.2015 про навчання на 5 курсі заочного відділення за спеціальністю «фізичне виховання» зі строком закінчення закладу освіти 2016 р. На підставі наказу № 51-к від 06.08.2015 з [PERSON] 08.08.2015 було укладено контракт з терміном дії з 01.09.2015 по 01.09.2016, пунктом 7.2 якого встановлено підстави для його припинення - закінчення строку дії. 01.07.2016 [PERSON] було попереджене про закінчення терміну дії контракту. 17.08.2016 він звернувся до директора Коледжу із заявою про продовження строку контракту на 1 рік з 01.09.2016 по 01.09.2017. [PERSON] було запропоновано надати диплом про вищу освіту. Проте, після долучення до особової справи копії диплома [NUMBER] з'ясувалось, що у ньому значиться про здобуття ступеню освіти «бакалавр», у зв'язку із чим було прийнято рішення про звільнення [PERSON] за закінченням строку дії контракту, про що видано наказ № 49-к від 01.09.2016. Вважає, що звільнення позивача відбулось на законних підставах, з огляду на що просив відмовити в задоволенні позову (том № 1 а.с. 28-31). У даній цивільній справі судом проведені такі процесуальні дії. Ухвалою від 29.09.2016 відкрито провадження у справі, задоволено заяву позивача про витребування доказів (том № 1 а.с. 23). У судових засіданнях від 13.01.2017, 17.02.2017, 26.09.2017 допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], експерт [PERSON], витребувана інформація з місця роботи позивача КУ «Міський фізкультурно-оздоровчий центр «Ратібор». Ухвалою від 20.03.2017 за клопотанням позивача призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинене провадження до отримання висновку експерта (том № 1 а.с. 202-203). Після надходження висновку експерта, ухвалою від 12.07.2017 провадження у справі відновлене (том № 1 а.с. 231). Ухвалою від 05.09.2017 судом частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів (том № 2 а.с. 26). Ухвалою від 26.09.2017 судом частково задоволено клопотання відповідача та у справі призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу (том № 1 а.с. 38-39). Після надходження висновку експерта, ухвалою від 07.12.2017 провадження у справі відновлене (том № 1 а.с. 57). 15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням викладених вимог закону, розгляд справи було продовжено за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково послались на те, що [PERSON] не було повідомлено у встановленому законом порядку про закінчення строку дії контракту. Позивач зазначив, що його 01.07.2016 не було ознайомлено із повідомленням № 01-8/515 про закінчення дії термінового трудового контракту з 01.09.2016, і підпис про ознайомлення з даним повідомленням, що проставлений в ньому, позивачу не належить. Крім того, зазначив, що заочна форма навчання передбачає отримання ступеню «бакалавра» після закінчення 5-річного терміну навчання. Він при прийнятті на роботу подав довідку вищого навчального закладу про те, що навчається. Про те, що для зайняття посади викладача необхідний ступень «магістра» його ніхто не попереджав. Вказав, що при його прийомі на роботу з директором Коледжу відбулась розмова, а саме директор брав його на роботу за умови, що він віддасть свій голос за нього на виборах директора. Більше того, він пропрацював навчальний рік, а тому підстав для не продовження із ним трудових відносин не існувало. Представники відповідача Дудіна Т.О., Моїсеєнко І.В. (який також представляв третю особу) у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Також зазначили, що Коледжем були дотримані всі необхідні вимоги законодавства під час його звільнення. Своєю чергою, [PERSON] повідомляв при прийнятті на роботу, що закінчує навчання і здобуде ступінь «магістра», чим надав недостовірні відомості. Просили у позові відмовити. Третя особа Камєнєв О.С. у судовому засіданні підтримав доводи представників відповідача. Зазначив, що [PERSON] приймався на роботу без будь-яких умов, оскільки на виборах директора за нього проголосувала більшість колективу. Крім того, вибори були таємними, і він не міг ніяким чином відстежити, за кого саме [PERSON] віддав свій голос. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.09.2015 [PERSON] на підставі наказу № 51-к від 06.08.2015 прийнято на роботу до Коледжу на посаду викладача фізичного виховання за умовами контракту, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON], копією зазначеного наказу (том № 1 а.с. 13, 34). Відповідно до копії наказу № 51-к від 06.08.2015 [PERSON] був з ним ознайомлений 06.08.2015, а тому суд не бере до уваги посилання позивача на те, що йому не було відомо умов прийняття на роботу. Крім того, 08.08.2015 між [PERSON] та Коледжем було укладено контракт з викладачем, про що свідчить підпис [PERSON] у контракті (том № 1 а.с. 35-37). Пунктом 11.1 р. 11 контракту встановлено строк його дії з 01.09.2015 по 01.09.2016. Наказом № 49-к від 01.09.2016 [PERSON] звільнено з посади викладача фізичного виховання з 01.09.2016 у зв'язку з закінченням строку контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України (том № 1 а.с. 14), про що до трудової книжки позивача внесений відповідний запис (том № 1 а.с. 13). З наказом про звільнення позивача було ознайомлено 01.09.2016, а не 13.09.2016 як вказує позивач у позовній заяві, - про що міститься його підпис в наказі (том № 1 а.с. 14 - зворот). Також 01.09.2016 позивач отримав трудову книжку, що підтверджується його підписом у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (том № 1 а.с. 43-44). Відповідно до приписів ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Такими законодавчим актом є Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-ХІІ (зі змінами та доповненнями), що втратив чинність, але діяв станом на час укладання контракту із позивачем. Так, ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-ХІІ (зі змінами та доповненнями) в редакції, що діяла станом на час укладання контракту з позивачем, передбачалося, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Пунктом 2 статті 36 КЗпП України визначено як підставу припинення трудового договору закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Аналізуючи приведені вище положення законодавства суд доходить висновку, що особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобов'язується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку. Відповідна підстава передбачена п. 2 ст. 36 КЗпП України і застосовується тільки до строкового трудового договору. Порушення умов його укладення, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, позбавляє роботодавця права звільнити працівника у зв'язку із закінченням строку, адже особа визнається прийнятою на невизначений строк. Пунктом 7.2 р. 7 контракту з викладачем від 08.08.2015 встановлені підстави для припинення контракту, зокрема, при закінченні строку його дії. При цьому, відповідно до п. 10 цього контракту, за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк. Отже, контракт не може "переходити" в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий строк. 01.07.2016 за вих. № 01-8/515 [PERSON] повідомлено про закінчення дії термінового трудового контракту з 01.09.2016, з цим повідомленням [PERSON] було ознайомлено 01.07.2016, про що свідчить його підпис із зазначенням дати ознайомлення (том № 1 а.с. 38). У судовому засіданні [PERSON] оспорював вищезазначене повідомлення, вказуючи, що він не ставив у ньому дату та підпис. З метою перевірки вказаних доводів позивача судом було призначено судову почеркознавчу експертизу за ухвалою від 20.03.2017. На вирішення експерта було поставлене таке питання: «Чи виконано від імені [PERSON] підпис та рукописний текст «01.07.2016» у графі «Ознайомлений» повідомлення про закінчення дії термінового трудового контракту від 01.07.2016 за № 01-8/515 самим [PERSON] або іншою особою?». За змістом висновку експерта від 04.07.2017 № 4-134, відповісти на питання, чи виконаний підпис від імені [PERSON] в графі «Ознайомлений» в повідомленні про закінчення дії термінового трудового контракту № 01-8/515 від 01.07.2016, [PERSON] не є можливим через значну різницю зразків підписів [PERSON] Короткий рукописний цифровий запис в графі «(дата)» в повідомленні про закінчення дії термінового трудового контракту № 01-8/515 від 01.07.2016 виконаний ймовірно [PERSON]. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилось можливим через недостатній обсяг графічної інформації, що міститься в короткому цифровому записі (том № 1 а.с. 223-228). Крім того, ухвалою суду від 26.09.2017 у справі було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене таке питання: «Чи виконано від імені [PERSON] підпис у графі «Ознайомлений» повідомлення про закінчення дії термінового трудового контракту від 01.07.2016 за № 01-8/515 самим [PERSON] або іншою особою?». Згідно з висновком експерта від 24.11.2017 № 4-380, відповісти на поставлене судом питання не виявилось можливим через високу варіаційність зразків підписів [PERSON] та через обмежену кількість зіставних зразків підписів за транскрипцією (том № 2 а.с. 50-54). Таким чином, шляхом проведення почеркознавчих експертиз не виявилось можливим достовірно встановити, чи підписував [PERSON] повідомлення про закінчення дії термінового трудового контракту № 01-8/515 від 01.07.2016 в графі «Ознайомлений». Разом із тим, в порядку ст. 110 ЦПК України висновки експерта оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], помічник директора з кадрової роботи, будучі попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, пояснила суду, що 01.07.2016 вона особисто вручила [PERSON] повідомлення про закінчення дії термінового трудового контракту від 01.07.2016, і в її присутності [PERSON] ознайомився з повідомленням, про що поставив свій підпис. Показання даного свідка не були спростовані жодними доказами у справі, крім пояснень самого позивача, яким суд надає критичну оцінку. Суд зазначає, що позивач [PERSON] був обізнаний про те, що строк укладеного з ним контракту закінчується 1 вересня 2016 р., і що після закінчення вказаного строку трудові відносини можуть бути припинені, підтвердженням чого є, в тому числі, і заява [PERSON] про продовження терміну дії контракту від 17 серпня 2016 р. (том № 1 а.с. 40). При цьому, суд зазначає, що дану заяву [PERSON] подав не за два місяці до закінчення строку дії контракту, як це передбачено його пунктом 10. Натомість, відповідач своєчасно письмово попередив [PERSON] про закінчення строку дії контракту. Укладаючи контракт, [PERSON] погодився з його умовами, в тому числі і з підставою припинення контракту за закінченням строку його дії. В цей же час, позивач не звертався до відповідача або до суду з вимогами про визнання недійсними (нікчемними) умов контракту, якими встановлено строк його дії. При цьому, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом відкидаються як неналежні докази, оскільки даним свідкам не було відомо підстав звільнення [PERSON] з роботи, а також того, чи був він ознайомлений із повідомленням про закінчення строку дії контракту. Показання свідків зводилися до не погодження із діями директора Коледжу Камєнєва О.С., порушення ним вимог закону в інших питаннях. Також, ці свідки характеризували [PERSON] з позитивного боку як колегу. Проте, підставами звільнення не були порушення [PERSON] вимог трудової дисципліни чи порушення ним трудового розпорядку. Також судом відкидаються як неналежні докази показання свідка [PERSON], яка працювала у відділі кадрів Коледжу станом на час прийняття [PERSON] на роботу, оскільки предметом розгляду справи є саме звільнення [PERSON] З цих самих підстав суд відкидає як неналежні докази показання свідка [PERSON], викладача Коледжу, оскільки вона також не була обізнана про порядок звільнення [PERSON] з роботи, а надала показання про характеристику його діяльності на посаді викладача. Судом також не беруться до уваги доводи сторін про те, що [PERSON] не мав відповідного рівня освіти «магістр», але пропрацював рік, оскільки зазначені обставини не були підставами його звільнення відповідно до змісту наказу про звільнення та трудової книжки, якими визначено підставу припинення трудового договору - п. 2 ст. 36 КЗпП України, а саме закінчення строку контракту. Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що його приймали на роботу під умовою голосування за кандидатуру директора Коледжу на чергових виборах, оскільки предметом спору є саме правомірність звільнення позивача з роботи, а не його прийняття. Також, суд вважає необґрунтованими посилання позивача у позовній заяві на те, що у даному випадку мав місце трудовий договір, укладений на невизначений строк, оскільки ці доводи суперечать фактичним обставинами справи, встановленим у судовому засіданні, зокрема, тим, що в даному випадку мав місце саме строковий трудовий договір у формі контракту. Зазначаючи в позові про наявність підстав відповідно до ст. 9 КЗпП України для визнання недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно із законодавством України, позивач не вказав, які саме умови контракту погіршують його становище і порівняно з якими саме вимогами законодавства. Поряд із цим, судом встановлено, що законодавством України передбачено укладення контракту із педагогічними працівниками. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем не було допущено порушень умов КЗпП України, про які вказує позивач у позові, в частині припинення із ним трудових відносин. Позивача було правомірно звільнено в останній день строку дії контракту, тобто 1 вересня 2016 р., а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат зі сплати судового збору в силу вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому ці витрати належить віднести за рахунок держави. Проте, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи у розмірі 2 250,24 грн., що документально підтверджені (том № 2 а.с. 47).

Outcome: approved