Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

21.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до cуду з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд № 4-а, [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та на 3/4 частини того ж житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд після батька [PERSON] , померлого [INFO] , без урахування самочинно збудованих прибудови літ. «а2», сараїв літ. «К, П», гаражу літ «Н» та самовільно перебудованих приміщень № [NUMBER] , 1-8 і 1-9. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 10.12.1979 року зареєстрований і постійно мешкає в [ADDRESS] ». Цей житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами належав його батькові, [PERSON] , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 15.11.1956 року, виданого виконавчим комітетом Краснобаварської ради депутатів трудящих м. Харкова згідно рішення виконавчого комітету № 344 від 25.09.1956 року, був посвідчений 5-ю ХДНК і 04.12.1956 року зареєстрований у Краснобаварському РЖУ. На час будівництва будинку4 батьки позивача, [PERSON] і [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку. Її спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках (по 1/4 частині кожний) стали чоловік і син спадкодавця, які прийняли спадщину відповідно до закону. Донька спадкодавця, [PERSON] , спадщину не прийняла, права на обов'язкову частку у спадщині не має. [INFO] року помер [PERSON] , з його смертю відкрилася спадщина на 3/4 частин цього ж житлового будинку (1/2 частина, як забудовника, 1/4 - спадщина після смерті дружини). [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 28.03.2003 року 5-ю ХДНК , відповідно до якого належний йому житловий будинок [ADDRESS] , а також усе своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося, у тому числі те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом буде мати право, заповідав синові, [PERSON] Спадщину після батька позивач прийняв згідно закону. Також у передбачений законом строк від дня відкриття спадщини він звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, тому що право власності на будинок на 31.12.2012 року не було зареєстровано. 04.12.2018 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради для проведення державної реєстрації права власності, однак отримав Рішення про відмову у державній реєстрації. 18.12.2018 року йому також відмовлено у вчиненні нотаріальної дії постановою 5-ю ХДНК. В судове засідання позивач надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник територіальної громади в особі Харківської міської ради , діючий на підставі довіреності № 08-21/9/2-19 від 02.01.2019 року в судове засідання не з'явився, 19.02.2019 року надав відзив на позовну заяву , в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, та її спадкоємець не набувають права власності на таке майно, [PERSON] не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів та не отримав документ про прийняття нерухомого майна в експлуатацію, а визнання судом права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна (в обхід встановленого порядку) призведе до вибуття з володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у власності територіальної громади м. Харкова та зробить неможливим використання її для власних або інших цілей ( а.с. 46-55). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.01.2019 задоволено клопотання позивача та витребувано з 5-ї Харківської державної нотаріальної конторивідомості зі спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) про наявність або відсутність заповіту після смерті [PERSON] та [PERSON] ,інформацію про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття ( а.с. 31). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. З паспорта громадянина України [NUMBER] на ім'я [PERSON] , [INFO] , уродженцая м. Харкова, виданого 05.11.1996 року Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, вбачається, що він з 10.12.1979 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 6-7). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 07.12.1959 року Жовтневим районним ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 1181 від 20.10.1959 року (а.с. 13). Житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами [ADDRESS] , належав батькові позивача, [PERSON] , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти від 15.11.1956 року, виданого виконавчим комітетом Краснобаварської ради депутатів трудящих м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету № 344 від 25.09.1956 року. Цей договір був посвідчений державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 7288 та зареєстрований у Краснобаварському РЖУ 04.12.1956 року за № 708 (а.с. 9-11). Пунктом 15 договору визначено, що він повинен бути нотаріально посвідчений та зареєстрований у відповідному відділі комунального господарства або відповідному бюро технічної інвентаризації. На час будівництва будинку [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що доведено свідоцтвом серії [NUMBER] про одруження, виданим 11.02.1956 року Краснобаварським ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 50 (а.с. 12). Отже, спірний житловий будинок є спільним майном подружжя і долі [PERSON] та [PERSON] у праві власності є рівними. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого КП «Харківське міськеБТІ» 12.11.2018 року, довідки КП «ХМБТІ» від 26.11.2018 року за № 1048571, на земельній ділянці фактичною площею 1044 кв. м., розташовані житловий будинок літ «А-1» з прибудовами літ. «а, а2», 1957 року побудови, у якому три кімнати, площею 13,4 кв. м., 9,4 кв. м. і 21,5 кв. м. кожна, житлова площа будинку 44,3 кв. м., загальна - 65,34 кв. м., допоміжна - 21,1 кв. м., є надвірні будівлі і господарські споруди (ганок літ. «а1», льохи літ. «В, О», сараї літ «Г, К, П», гаражі літ «Е, Н», літня кухня літ. «Л», літній душ літ «Р», вбиральня літ «С», навіс літ «Т», огорожа № 1, 3, 4, 7, вигрібна яма № 5 і колодязь № 6) (а.с. 14-17, 24-25). [INFO] року [PERSON] померла, що випливає із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 6443 від 30.04.2007 року (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд по [ADDRESS] . Згідно положення ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйнятті спадщини або відмови від ї прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54864854 від 24.01.2019 року дані щодо наявності заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні (а.с. 38). Не виявлено також інформації про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] ( Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54864829 від 24.01.2019 року- а.с. 39). Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. Єдиними спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках (по 1/4 частині кожний) відповідно до положень ст. 1261 ЦК України стали чоловік спадкодавця [PERSON] і син [PERSON] - [PERSON] , які вважаються такими, що прийняли спадщину у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини фактично проживали і були зареєстровані за тією ж адресою, що і спадкодавець, і не заявляли про відмову від спадщини. Як встановлено судом, донька спадкодавця, [PERSON] , яка мешкала в [ADDRESS] , звернулася 11.11.2010 року до 5-ї Харківської державної нотаріальної контори із заявою, зареєстрованою в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1887, що права на обов'язкову частку у спадщині не має. Вищенаведене підтверджується інформацією з будинкової книги, а також довідкою 5-ї ХДНК № 152/01-16 від 25.01.2019 року, Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54864829 від 24.01.2019 року (а.с. 37,39). Частинами 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 6827 від 18.05.2010 року (а.с. 19). Після його смерті відкрилася спадщина - 3/4 частини спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, 1/2 частина з яких належала спадкодавцеві, як забудовнику, і 1/4, як спадкоємцю після смерті дружини. Як вбачається з матеріалів справи , [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 28.03.2003 року державним нотаріусом 5-ї ХДНО Одринською О.В. за реєстровим № 2-181, відповідно до змісту якого належний йому за правом власності житловий будинок [ADDRESS] , а також усе своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом буде мати право, заповідав синові, [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Цей заповіт є дійсним, не змінювався і не скасовувався, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54864897 від 24.01.2019 року (а.с. 41). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Судом на підставі відомостей з будинкової книги і даних паспорта громадянина України [NUMBER] на ім`я [PERSON] встановлено, що позивач спадщину після смерті батька прийняв відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття був зареєстрований і фактично мешкав за однією адресою зі спадкодавцем у житловому будинку [ADDRESS] . Крім того, як підтверджено матеріалами справи, позивач у передбачений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме 19.08.2010 року, звернувся до П`ятої ХДНК із заявою, зареєстрованою в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1337, про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченому ХДНК № 5 28.03.2003 року за реєстровим № 2-181, внаслідок чого була заведена спадкова справа за № 569/2010 ( Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 24518530 від 19.08.2010 року , повідомлення 5-ї ХДНК від 04.12.2018 року за № 3207/02-14 , від 25.01.2019 за № 152/01-16 (а.с. 22-23, 37). Як зазначено позивачем, він позбавлений можливості оформити спадкові права після смерті батьків і отримати свідоцтва про право на спадщину за законом і заповітом, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з довідок КП «ХМБТІ» від 26.11.2018 року за № 1048571 (а.с. 24, 25), право власності на будинок на 31.12.2012 року згідно матеріалів інвентаризаційних справ не зареєстровано. 04.12.2018 року для проведення державної реєстрації права власності на будинок представник [PERSON] - [PERSON] за довіреністю серія і номер [NUMBER] , виданою 06.11.2018 року приватним нотаріусом ХМНО, звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Велевої А.О. із заявою під реєстраційним 3 31535789, однак отримала Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 44463090 від 06.12.2018 року , оскільки неможливо встановити підсиави проведення державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна (а.с. 26). З відповіді П`ятої ХДНК № 152/01-16 від 25.01.2019 року і Постанови державного нотаріуса № 3335/02-31 від 18.12.2018 року вбачається, що 18.12.2018 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою, зареєстрованою в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1707/02-14, про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами [ADDRESS] , але було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність державної реєстрації речових прав на нерухоме майно( а.с. 27, 37). Згідно із частиною першою, другою пункту першого статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, і способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Норми статті 392 ЦК України не застосовуються лише щодо вимог про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва (частина третя статті 376 ЦК України), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об`єкт самочинного будівництва. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на часзавершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і передбачала обов`язкову реєстрацію ( інвентаризацію) будинків і домоволодінь в межах міст і селищ ( п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктами 4,10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є Договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту завершення будівництва, при наявності договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, технічного паспорту на будинок, виписок із погосподарсьої книги про належність будинку спадкодавцеві, відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] набув статус власника житлового будинку по володінню, користуванню та розпорядження цим майном. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки житловий будинок має самовільно збудовані прибудови літ. «а2», сараї літ. «К, П», гараж літ «Н» та самовільно перебудовані приміщення № 1-7, 1-8 і 1-9 , на нього не може бути визнано право власності.Самовільно побудовані споруди не є предметом спору , не входять до складу спадщини і право власності на них не визнається і це чітко також зазначено у позовній заяві. Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За вимогами п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved