Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

15 травня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 25895 грн. 81 коп., середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку у розмірі 33847 грн. 52 коп. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала інженером першої категорії режимно-секретного відділу ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 09.08.2018 року на підставі ст. 36 КЗпП України. Згідно із довідкою ДП «ЛДЗ «Лорта» № 580-1762 від 10.08.2018 року заборгованість відповідача по заробітній платі станом на 10.08.2018 року перед нею складає 25895 грн. 81 коп. Станом на день подання позову розрахункові кошти їй не виплачені. У зв`язку із чим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 33847 грн. 52 коп., виходячи з такого розрахунку: період невиплати 188 днів, середньоденна заробітна плата 180 грн. 04 коп. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.05.2019 року постановлено: відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. Разом з тим, відповідач подав суду заяву у якій зазначив, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» повністю погоджується з позовними вимогами [PERSON] про стягнення заборгованої заробітної плати у розмірі 25895,81 грн. та середнього заробітку за час затримки заробітної плати у розмірі 33847,52 грн. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178\~та ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про заробітну плату»\~мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.1998 року по 10.08.2018 року працювала на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА»; з 01.12.2016 року на посаді інженера 1 категорії у режимно-секретному відділі, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.8-13/. Відповідно до довідки ДП «ЛДЗ «Лорта» №580-1762 від 10.08.2018 року заборгованість відповідача по заробітній платі станом на 10.08.2018 року перед позивачем складає 25895 грн. 81 коп. /а.с.7/. Згідно з ст.115 КзПП України\~заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Листом від 30.05.2019 року представник відповідача не заперечив, що у ДП «ЛДЗ «Лорта» утворилась заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати за період квітень-серпень 2018 року у розмірі 25895 грн. 81 коп. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заробітної плати підлягає до задоволення. Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" було роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Для визначення розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а відтак суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два відпрацьовані нею календарні місяці її роботи, що передували звільненню з роботи. Таким чином середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 09.08.2018 року по день подання до суду позову складає 33847 грн. 52 коп. (180 грн. 04 коп. середньоденної заробітної плати ?188 днів). Представник відповідача погодився із розрахунком, наданим позивачем, а відтак суд приходить до висновку, що вищевказана сума підлягає до стягнення. Беручи до\~уваги,\~що позовні\~вимоги були\~задоволені у\~повному обсязі,\~то судові\~витрати слід\~покласти на\~відповідача в\~силу вимог\~ ч.2 ст.141 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до встановлених ставок для юридичних осіб, тобто один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 768,40 грн.

Outcome: approved