Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

17 грудня 2013 року до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], який фактично проживав за адресою: [ADDRESS] Після його смерті відкрилася спадщина яка складається з жилого вказаного жилого будинку та надвірних будівель, який належав останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.1980 року. Вона як дружина померлого та відповідно спадкоємець першої черги прийняла спадщину після померлого чоловіка, та звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою. Окрім неї спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка є [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. Для оформлення своїх прав власності на спадщину вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на вказаний будинок в порядку спадкування. Проте у здійсненні цієї нотаріальної дії та видачі свідоцтва їй нотаріусом було відмовлено про що винесено відповідну постанову. Причиною відмови у здійсненні нотаріальної дії стало те, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок (договір купівлі-продажу) не був зареєстрований у БТІ за померлим. Зазначила, що вказаний будинок з надвірними спорудами належав її померлому чоловіку на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеному згідно вимог діючого на той час законодавства. За таких обставин просила визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача - Макіївської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові заперечення, згідно яких зазначила, що Макіївська міська рада не є належним відповідачем у даній справі. При цьому зазначила, що оскільки відсутня реєстрація права власності на вищевказане домоволодіння за померлим, його не можна визначати як спадщину. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та його слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. [PERSON] є дружиною [PERSON], шлюб між якими був зареєстрований 15.08.1970 року, що підтверджується наданими копіями свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого Кодрянською селищною радою депутатів Можарівського району Київської області, та копією паспорту позивачки, в якому в графі «сімейний стан» міститься відповідний штамп про реєстрацію вказаного шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Гірницьким відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді жилого будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок належав померлому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 02 липня 1980 року. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (стаття 1269 ЦК України). Відповідно до положень частин 1, 2, 3 та 5 стаття 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно наданої відповіді завідуючої П'ятої Макіївської державної нотаріальної контори №7/01-16 від 10.01.2014 року встановлено, що після померлого [PERSON] була заведена спадкова справа 272/2013 рік; з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася [PERSON]. Також до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини звернувся [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у 2 та 3 абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою від 19 листопада 2012 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки останньою був наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS], договір купівлі-продажу, посвідчений 02.07.1980 року П'ятою макіївською державною нотаріальною конторою за реєстром 1964, який не пройшов державної реєстрації. З матеріалів справи встановлено, що 02 липня 1980 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу згідно якого останній придбав жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок належав продавцеві на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, яке було видане 16.04.1980 року Макіївським Горкомхозом, та зареєстроване у Макіївському БТІ 22.04.1980 року за №25677. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом П'ятої Макіївської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за №1964. Відповідно до положень ст.227 ЦК УРСР, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно положень ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. З огляду на вищевикладене слід зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин (дату укладення договору купівлі-продажу жилого будинку 02.07.1980 року) за діючим на той час законодавством не містилося спеціального застереження щодо моменту виникнення права власності за договорами відчуження жилих будинків, які підлягали нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В ст. 227 ЦК УРСР лише передбачалося, що договір купівлі-продажу жилого будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоч би однією з сторін є громадянин, та зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору за цією статтею спричиняло його недійсність, і взагалі не визначалися правові наслідки недодержання вимоги про реєстрацію. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З матеріалів справи встановлено що договір купівлі-продаж спірного помешкання був укладений відповідно до приписів ч.1 ст.227 ЦК УРСР, а саме був нотаріально посвідчений. При цьому згідно представлених доказів вказаний договір був реально виконаний: продавець отримав обумовлену у договорі суму, про що безпосередньо зазначено у самому договорі, а покупець ([PERSON]) був зареєстрований та став проживати у вказаному будинку з 09.12.1980 року (що підтверджено копією домової книжки). З огляду на викладене на переконання суду, слід визнати, що з моменту укладення та нотаріального посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу від 02.07.1980 року у [PERSON] виникло право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] і вказаний будинок входить до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності за договором купівлі-продажу за [PERSON] у даному випадку не має правового значення, оскільки згідно діючого на час укладення договору купівлі-продажу законодавства, виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалося з його державною реєстрацію. У зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавцем [PERSON] на спірне домоволодіння, після смерті якого успадковує позивачка, та відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) з цих підстав, остання позбавлена можливості оформити свої права на спадщину, тому позов про визнання права власності на нерухоме майно є відповідним способом захисту права. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права. Стосовно посилань представника відповідача про те, що Макіївська міська рада не є належним відповідачем у даній справі суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до абзацу 2 пункту 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, вищезазначені посилання представника Макіївської міської ради є помилковими та не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до технічного паспорту будинку [ADDRESS] за вказаною адресою розташоване домоволодіння яке складається з: жилого будинку під літ. А1, гаражу літ. В-1, сараїв літ. Д, И, К, вбиральні літ.Г-1, душу літ Л-1. З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на спірний будинок за надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved