Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ, моделі 21099, 1997 року випуску, колір бежевий, об'єм двигуна 1499, легковий седан, номер шасі ( кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого у Харківському МРЕВ при УДАІ УМВС України у Харківській області, звільнити з-під арешту вищевказаний автомобіль, накладений державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 14 березня 2005 року [PERSON] досяг домовленості з [PERSON] з приводу купівлі вищезазначеного транспортного засобу. За умовами договору транспортний засіб відчужувався шляхом видання [PERSON] довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, строком на 2/два/ роки, так як йому терміново потрібні були кошти, а часу для знаття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останнього не було. В подальшому 14 грудня 2007 року [PERSON] було повторно видано [PERSON], [PERSON] довіреність на повне розпорядження, користування та володіння транспортним засобом строком на 10 років, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстровану в реєстрі за номером 4650 Вважає, що фактично між сторонами укладено договір купівлі-продажу, та факт укладення договору купівлі - продажу та передачі автомобіля у володіння позивача також підтверджується розпискою, виданою власноручно [PERSON], а також тим, що фактично одразу після видання довіреності відповідачем, він відкрито володіє та розпоряджається вказаним автомобілем, здійснює всі дії, що належать до суб'єктивних прав власника майна з приводу утримання, обслуговування та використання майна. Крім того, вказує, що виходячи зі змісту самої довіреності, відповідачем були передані йому всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов'язані з розпорядженням автомобіля, продажем або обміном, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності. Разом з тим, як вказує позивач, 15 квітня 2015 року він, керуючи вищезазначеним автомобілем, був зупинений на 500 км. а/д Харків Сімферополь /стаціонарний пост ДАІ АЗОВ»/і інспектором ДПС де працівник ДАІ пояснив, що підставою зупинки є розшук автомобіля, оголошений згідно постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, яка винесена в ході виконавчого провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «Кредитпром Банк» . Транспортний засіб було затримано, про що складено відповідний акт та вилучено на штрафмайданчик. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленим наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довіреності від 14 березня 2005 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстрованою в реєстрі за номером 1458, [PERSON] передав у володіння, користування та розпорядження [PERSON] автомобіль марки ВАЗ, моделі 21099, 1997 року випуску, колір бежевий, об'єм двигуна 1499, легковий седан, номер шасі ( кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого у Харківському МРЕВ при УДАІ УМВС України у Харківській області. Як вказує позивач 14 березня 2005 року він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 18 тис. грн., факт передачі яких, був оформлений між сторонами у простій письмовій формі у вигляді розписки, написаній та підписаній власноручно [PERSON], який зобов'язався на протязі строку дії доручення переоформити авто на ім'я позивача. Отже між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля у простій письмовій формі. Відповідно до довіреності від 14 грудня 2007 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстрованою в реєстрі за номером 4650, [PERSON] повторно передав у володіння, користування та розпорядження [PERSON] автомобіль марки ВАЗ, моделі 21099, 1997 року випуску, колір бежевий, об'єм двигуна 1499, легковий седан, номер шасі ( кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого у Харківському МРЕВ при УДАІ УМВС України у Харківській області. При цьому згідно пояснень позивача, при звернені до [PERSON] з приводу переоформлення майна на своє ім'я, останній вказав, що на підставі виданого ним доручення, позивача зможе самостійно здійснити переоформлення автомобіля на своє ім'я. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень [PERSON], останній в період з 2005 року по даний час відкрито, безперервно та безперешкодно користувався даним транспортним засобом. 15 квітня 2015 року [PERSON], керуючи автомобілем, марки ВАЗ, моделі 21099, 1997 року випуску, колір бежевий, об'єм двигуна 1499, легковий седан, номер шасі ( кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого у Харківському МРЕВ при УДАІ УМВС України у Харківській області, був зупинений на 500 км. а/д Харків Сімферополь /стаціонарний пост ДАІ АЗОВ»/ інспектором ДПС при цьому працівник ДАІ пояснив, що підставою зупинки є розшук автомобіля, оголошений згідно постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, яка винесена в ході виконавчого провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «Кредитпром Банк». Транспортний засіб було затримано, про що складено відповідний акт та вилучено на штраф майданчик Разом з тим, згідно норм ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Відповідно до п.2 ст.220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поясненнями позивача, 14 березня 2005 року [PERSON] досяг домовленості з [PERSON] з приводу купівлі транспортного засобу, за якою останній, отримавши грошові кошти від позивача у повному обумовлено сторонами розмірі, передав [PERSON] транспортний засіб, марки ВАЗ, моделі 21099, 1997 року випуску, колір бежевий, об'єм двигуна 1499, легковий седан, номер шасі ( кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого у Харківському МРЕВ при УДАІ УМВС України у Харківській області а також ключі до вказаного транспортного засобу та власноручно написав розписку за якою жодних претензій до позивача не має. Оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, такий договір в силу ст. 220 ЦК України вважається дійсним. У зв'язку з необхідністю додатково витрачати кошти та час на перереєстрацію транспортного засобу у встановленому законом порядку сторони домовилися, що право користування та розпорядження до [PERSON] перейде на підставі довіреності та в подальшому останній матиме можливість розпоряджатися транспортним засобом на свій розсуд. Відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, в даному випадку є необхідність у захисті прав позивача, шляхом визнання правочину дійсним та визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином судом визнається правомірність набуття права власності на транспортний засіб [PERSON], а отже вимога про визнання права власності на транспортний засіб є обґрунтованою. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п.16 постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. З враховуючи викладене, а також те, що договірні відносини щодо продажу автомобіля відбулись значно раніше до прийняття постанови про накладення арешту, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного, згідно ст. 16, 220, 319, 321, 328, 334, 627, 639 ЦК України, та

Outcome: approved