Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

24.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 07.08.1997 року померла [PERSON], яка проживала у с. Слобода-Шаргородська і після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай) №683 площею 2,02 кадастрових гектари, яка знаходиться на території Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району. Вона є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 24.07.1997 року. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла, і вже частково оформила спадкові права, зокрема, на житловий будинок. Спадкоємців після смерті [PERSON], що мають право на обовязкову частку в спадщині, немає. Оформити спадкові права на земельну частку (пай) вона не може через відсутність у неї правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на земельну частку (пай), виданий спадкодавцю [PERSON], останньою втрачений. Державним нотаріусом Шаргородської ДНК їй було відмовлено в оформленні спадщини на земельну частку (пай) в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті 07.08.1997 року [PERSON] право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ВН №0236686, зареєстрованого за №683 28.12.1996 року, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області і перебувала у власності КСП «Обрій» с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, 12.04.2016 року подала до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.44). Представник відповідача Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Від представника сільської ради секретаря Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON], що діє на підставі довіреності від 11.04.2016 року (а.с.46), надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутності представника Слободо-Шаргородської сільської ради, відповідач визнає позов у повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення (а.с.45). Представник третьої особи Відділу реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області в судове засідання не зявився. Від заступника начальника Шаргородського РУЮ з питань державної реєстрації [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Відділу державної реєстраційної служби Шаргородського РУЮ (а.с.41). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.19). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка, представник відповідача, представник третьої особи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.08.1997 року в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №001969 (а.с.7), яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Обрій» с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0236686, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 28.12.1996 року за №683, виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації №293 від 18.10.1996 року, відповідно до якого мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Обрій», площею 2,02 умовних кадастрових гектари на території Слободо-Шаргородської сільської ради. Вказаний факт підтверджується довідками відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі від 17.02.2016 року за №29-28-99.2-237/2-16 та від 11.04.2016 року № 9-28-99.0-711/2-16 (а.с.9, 43). При житті спадкодавцем [PERSON] втрачений сертифікат право на земельну частку (пай), що підтверджується оголошенням в газеті (а.с.13). Таким чином, право на земельну частку (пай) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] [PERSON], [INFO], спадщину після смерті [PERSON] прийняла на підставі заповіту від 24.07.1997 року та частково оформила свої спадкові права, зокрема, на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на вул. Пирогова, 32. Вказаний факт підтверджується матеріалами спадкової справи за №400/08 до майна померлої 07.08.1997 року [PERSON] (а.с.24-40), зокрема, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.04.2008 року (а.с.38). Спадкоємців на обовязкову частку у спадщині [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №400/08 до майна померлої 07.08.1997 року [PERSON] (а.с.25, 33). Спадщину після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Обрій» с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району, позивачка [PERSON] також прийняла, відповідно до норм діючого на час смерті спадкодавця цивільного законодавства, (а.с.10, 33), але не оформила, оскільки відсутній державний акт на право власності на землю, а також втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), у звязку із чим 19.02.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0236686, зареєстрованого 28.12.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів за №683, а сертифікат втрачений спадкодавцем. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Таким чином, оскільки [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла [PERSON], було видано сертифікат на земельну частку (пай), який втрачено спадкодавцем, то і позивачка в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності. Визнання за позивачкою [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняла та оформила позивачка, а спадкоємців на обовязкову частку у спадщині немає. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved