Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

28 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилався на те, що з 17 квітня 2010 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу, сторони придбали за договором купівлі-продажу квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на ім`я відповідача. Оскільки вказана квартира була придбана сторонами у період шлюбу, вона належить їм на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з тим, що взаємної згоди щодо її поділу сторонами не досягнуто, позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом та просить суд поділити спільне майно подружжя, визначити за ним право власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири. Ухвалою судді від 02 жовтня 2020 року позовну заяву позивача [PERSON] було залишено без руху з наданням йому строку для усунення недоліків його позовної заяви (а.с. 12-13), що було зроблено позивачем 04 грудня 2020 року (а.с. 15-22). Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 26). Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі встановлених таких обставин. Судом установлено, що з 17 квітня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 18). На підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2012 року, ВРТ №360359, р. № 693, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнегою С. І., [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] , дата внесення запису та прийняття рішення про державну реєстрацію - 17 серпня 2012 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224849494 від 21 вересня 2020 року (а.с. 20). Також, відповідно до цієї ж інформаційної довідки, судом установлено, що вищезазначене нерухоме майно має загальну площу 43,80 м2, житлову площу 30,40 м2, технічний опис нерухомого майна - квартира, що складається з: коридор 1-4,00 м2, туалет 2-1,00 м2, санвузол 3-2,10 м2, кухня 4-5,50 м2, кімната 5-16,90 м2, кімната 7-13,50 м2, балкон 1-0,80 м2 . Відповідно до ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України установлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України установлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно зі ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд встановив, що спірне майно, а саме квартира, була придбана сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, враховуючи наявні у справі докази, а також те, що наявності будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не було встановлено, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину спірної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана сторонами у зареєстрованому шлюбі. При цьому, враховуючи набуття позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, у порядку поділу спільного майна подружжя, слід вважати, що за відповідачем залишається право власності на 1/2 частину цієї ж квартири за вищевказаною адресою. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved