Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

27 березня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 10.02.2001 року з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому Трикратською сільрадою Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис №3 від 10.02.2001 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: доньку - [PERSON] [INFO] , яка на даний час повнолітня ( студентка ); доньку - [PERSON] [INFO] , інвалід дитинства посвідчення серія [NUMBER] від 14.02.2012 року. Останні роки шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем носять лише формальний характер. Між ними втрачені почуття поваги, піклування, взаємодопомоги та любові. В подальшому це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Як подружжя вони не підтримують зв`язку, хоча зареєстровані та мешкають в одному житловому приміщені, кожен з них має різні погляди на життя, вони не мають спільного побуту, бюджету. Позивачка переконана, що фатично та юридично збереження шлюбу між нею та відповідачем у подальшому неможливе та суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. В подальшому просила суд не надавати додаткового часу для примирення сторін. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище " [PERSON] ". (а.с. 1-4). Враховуючи той факт, що з 25 березня 2020 року Уряд запровадив режим надзвичайної ситуації на всій території України до 12 травня 2020 року, з огляду на боротьбу з поширенням СOVID-19 (короновірусної інфекції). 24 квітня 2020 року в судове засідання позивачка не з`явилася, а надала заяву в якій зазначила, що на примирення з відповідачем не згодна та у зв`язку з епідемією, просила суд провести розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач не з`явився, а надав письмову заяву від 14.04.2020 року в якій просив суд розглянути дану справу без його участі, в зв`язку з тим, що через короновірус введено карантин та режим надзвичайної ситуації на всій території України. На примирення не згоден, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 10 лютого 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданим Трикратською сільрадою Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 3 (а.с. 7). Від спільного життя сторони мають двох дітей: доньку - [PERSON] 2001 року народження та доньку - [PERSON] 2006 року народження, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, суд, вважає що за таких обставин сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved