Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цією позовною заявою, в якій просять визнати за [PERSON] право власності в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року в м.Київ, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], із земельної ділянки площею 2,4924 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією, із земельної ділянки площею 0,2564 га, що розташована в [ADDRESS], посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 28 лютого 2009 року Липівською сільською радою, із земельної ділянки площею 0,2499 га, що розташована в [ADDRESS], посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 28 грудня 2009 року Липівською сільською радою, із земельної ділянки площею 0,1398 га, що розташована в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 23 жовтня 2011 року Липівською сільською радою; визнати за [PERSON] право власності в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року в м.Київ, що складається із земельної ділянки площею 3,3146 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією, із майнового паю члена КСП корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка Томашпільського району Вінницької області в розмірі 6571 гривень, посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданим 30 травня 2001 року Липівською сільською радою, із майнового паю члена КСП корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка Томашпільського району Вінницької області в розмірі 11706 гривень, посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданим 9 березня 2006 року Липівською сільською радою. Позов обгрунтовано наступним. [INFO] року в м.Київ померла [PERSON], яка доводилася позивачам матір'ю. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельних ділянок, що розташовані на території Липівської сільської ради Томашпільського району, майнових паїв члена КСП корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка Томашпільського району, житлового будинку по [ADDRESS] Томашпільського району. Позивачі вказують, що за життя, а саме 8 липня 2004 року, мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачі фактично вступили у володіння спадковим майном, однак при зверненні до нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом в зв'язку з пропуском встановленого строку для подання заяв про прийняття спадщини та відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Також зазначають, що спадкоємець [PERSON] спадщин не приймала, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала, спадщину приймати не бажає. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча належним чином неодноразово повідомлялася про слухання справи, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Представник Липівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, з позовними вимогами згідні. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, розглянувши заяву сільського голови, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року в м.Київ померла [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки виконкому Липівської сільської ради № 1040 від 10 листопада 2016 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку по [ADDRESS], земельних ділянок, розташований на території Липівської сільської ради, спадкоємцями за заповітом залишилися: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном (а.с.11). Згідно заповіту від 8 липня 2004 року, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.24). Як вбачається із матеріалів справи, 28 грудня 2009 року Липівською сільською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає: [ADDRESS], і на підставі рішення Липівської сільської ради 22 сесії 5 скликання від 21 вересня 2009 року є власником земельної ділянки площею 0,2499 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.13). 28 грудня 2009 року Липівською сільською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає: [ADDRESS], і на підставі рішення Липівської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року є власником земельної ділянки площею 0,2564 га у межах згідно з планом, що розташована в с.Липівка, для ведення особистого селянського господарства (а.с.14). 23 жовтня 2010 року Липівською сільською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає: [ADDRESS], і на підставі рішення Липівської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року є власником земельної ділянки площею 0,1398 га у межах згідно з планом, що розташована в с.Липівка, для ведення особистого селянського господарства (а.с.15). 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON], яка проживає в с.Липівка, і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51 є власником земельної ділянки площею 2,4924 га у межах згідно з планом, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16). 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає в с.Липівка, і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51 є власником земельної ділянки площею 2,4924 га у межах згідно з планом, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.17). 9 березня 2006 року Липівською сільською радою було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] [PERSON], яка має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка, частка останньої визначена в розмірі 11706 гривень або 0,16 відсотків (а.с.21). 30 травня 2001 року Липівською сільською радою було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] [PERSON], яка має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства корпорація «Липівка» СТОВ «Липівка» с.Липівка, частка останньої визначена в розмірі 37553 гривень або 0,57 відсотків, майновий пай в розмірі 6571 гривень або 0,10 відсотків (а.с.22). Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради № 1081 від 24 листопада 2016 року, майновий пай [PERSON] реорганізованого СТОВ «Липівка» складає 6571 гривень (а.с. 38). Як вбачається із копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] Томашпільського району Вінницької області, власником будинку вказано [PERSON] (а.с.18-20). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 травня 2004 року, [PERSON] є спадкоємицею майна свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. спадкове майно складається, зокрема, із житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.23). Тобто, [PERSON], як спадкоємець майна свого чоловіка [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак технічний паспорт на своє ім'я не оформила. Згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» для оформлення спадщини № 163 від 30 листопада 2016 року про показники об'єкта нерухомого майна, відповідно до проведеної інвентаризації від 28 листопада 2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], має такі показники: загальна площа 64,1 кв.м., житлова площа 41,1 кв.м.; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», матеріал стін-глинобитні, веранда «а», ганок «а1», сарай «Б», добудова «б», погріб «В», сарай «Г», вбиральня «Д», альтанка «Ж», огорожа 1-3; згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на майно зареєстровано за [PERSON] (а.с.37). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, зверталися до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину, однак нотаріусом їм у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця (а.с.25-26). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] та [PERSON] не отримали свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано у судовому порядку. Правильним було б врахувати при задоволенні позову спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права власності на житло або права власності на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок, висновку БТІ, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при подання документів щодо права користування або право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. У відповідності зі ст.. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт або сертифікат на земельну частку (пай) на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимоги закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, згідно яких відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частику (пай), не передбачена. Відповідно ст.. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.. 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку успадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до с. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, заведена на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] (а.с.41-44). Судом встановлено, що спадкоємець майна [PERSON] за заповітом [PERSON] спадщину після смерті своєї матері не прийняла, заяви до нотаріальної контори не подала. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] набули права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті їхньої матері належить їм, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки вимоги позивачів є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи все викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] та [PERSON] підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що позивачі в позовній заяві не просять стягнути судові витрати з відповідачів по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачами судові витрати з відповідачів, залишивши судові витрати за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved