Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

28.01.14 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, після уточнення якого просить визнати заповіт [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур’яновою Л.Г. 22.12.2000 року недійсним, визнати заяву [PERSON] про відмову про прийняття обов'язкової частки у спадщині від померлої [PERSON] на користь [PERSON] недійсною, визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] яка складається з двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м. загальною площею 44,8 кв.м в порядку спадкування майна що належало померлій [PERSON]. Позивачка свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON]. За заповітом посвідчений Гур'яновою Л.Г., державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори 22 грудня 2000 року, належну їй квартиру, що розташована в [ADDRESS], заповіла онучці [PERSON]. Квартира належала [PERSON] на підставі Договору довічного утримання від 22 грудня 2000 року (посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур'яновою Л.Г., реєстр. №2Д7020) з [PERSON] [INFO], який пережив утримувача та живий на цей час. У померлої є дві доньки - [PERSON]. [INFO], яка є матір'ю Відповідачки, та позивачка - [PERSON] (непрацездатна - пенсіонер), [INFO], при укладенні шлюбу 11.12.1971 року позивачка змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] протягом багатьох років перебувала в дружніх відносинах з [PERSON] та через незадовільний стан його здоров'я в останній час - доглядала його. За багато років стосунки між [PERSON] та всіма членами родини склалися майже родинні.22.12.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру що розташована в [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася довічно повністю утримувати [PERSON]Одразу після складення вищевказаного Договору довічного утримання, передбачаючи випадок смерті [PERSON] раніше за [PERSON] та враховуючи те, що в цьому випадку саме її онучка [PERSON] пообіцяла бабці та зобов'язалася в подальшому повністю довічно утримувати [PERSON], [PERSON] було заповідано квартиру розташовану в [ADDRESS], що була передана їй у власність на підставі вищевказаного Договору довічного утримання. В 2006 році [PERSON] та [PERSON] отримали громадянство Німеччини, та постійно стали проживати в цій країні. Одразу після смерті [PERSON], [PERSON] приїхала з Німеччини та 21 березня 2012 р. подала до державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори Маслової М.В. заяву про вступ в спадок за померлою [PERSON]. Того ж дня [PERSON] від нотаріуса дізналась про те що позивачка, як особа що досягла пенсійного віку є непрацездатною та має право на обов'язкову частку у спадковому майні що належало її матері, незалежно від змісту заповіту, після чого вона почала постійне вмовляти позивачку відмовитись від прийняття цієї обов'язкової частки у спадщині на її користь, обґрунтовуючи це тим що вона, як і обіцяла раніше, буде належним чином виконувати волю померлої, та прикладе всіх зусиль щодо догляду за [PERSON]. 26 березня 2012 р. [PERSON] дав згоду на те, що доглядати за ним буде [PERSON]. В той же день, 26 березня 2012 р., тобто через декілька днів, після поховання матері, позивачка, перебуваючи у пригніченому стані під дією психотропних заспокійливих засобів та піддавшись вмовлянням [PERSON], написала заяву про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини на її користь. Однак подавши заяву про вступ у спадок від [PERSON] разом з яким перейшли її обов'язки як набувача за договором довічного утримання за [PERSON], [PERSON] виїхала до Німеччини та до цього моменту жодного разу в Україні не була, та [PERSON] навіть не відвідувала, не кажучи вже про здійснення належного догляду за людиною похилого віку, яка такого догляду безумовно постійно потребує. [PERSON] постійно проживає в Німеччини не має змоги і не доглядає [PERSON] та постійно проживає разом з матір'ю [PERSON] в Німеччині. Догляд за [PERSON] та його утримання з моменту смерті [PERSON] та ід) теперішнього часу здійснюю саме позивачка. Враховуючи, що мати позивачки, [PERSON] до самого моменту смерті сумлінно виконувала обов'язки по утриманню [PERSON], безсумнівно вона бажала, була впевнена та висловлювала своє бажання того, що її спадкоємець за заповітом - [PERSON] після її смерті буде також сумлінно виконувати обов'язки щодо [PERSON] за договором довічного утримання . Це бажання [PERSON] також підтверджується тим, що і договір довічного утримання і заповіт було складено в один день - 22 грудня 2000 року, в той час коли мало місце різке погіршення здоров'я [PERSON] Тому позивачка вважає, що успадкування майна [PERSON] - [PERSON] не буде відповідати волевиявленню заповідача, і тому заповіт [PERSON] може бути визнаний судом недійсним. Також заяву позивачки про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини, яка була написана у пригніченому стані та під дією психотропних заспокійливих засобів, а також під психологічним тиском [PERSON] також слід визнати недійсною, що стало причиною для звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача, діючий на підставі довіреності [PERSON] надав до судовго засідання заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності [PERSON], надав до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, а також просить розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], діюча на підставі довіреності надала до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення та просить суду розглядати справу за їх відсутністю. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження особи (заповідача) відносно належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства. Згідно вимогами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.ст. 202, 204, 1233 ЦК України вказаний заповіт є одностороннім правочином і він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ч.2 ст. 1223 ЦК України йдеться, що, у разі визнання заповіту недійсним, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1241 Цивільного кодексу України, право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки. Вищевказані особи спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно з ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, першочергове право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, тобто [PERSON] та позивачка - [PERSON] Положення ст. 1267 ЦК України наголошує на те, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. При таких обставинах, позов слід задовольнити повністю та визнати недійсною заяву [PERSON] про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині від померлої [PERSON] на користь [PERSON], заповіт укладений [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур’янововю Л.Г. 22.12. 2000 року слід визнати недійсним та визнати за позивачем право власності на квартиру, розташовану в [ADDRESS], яка складається із двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м загальною площею 44,8 кв.м у порядку спадкування майна, що належало метрі позивачки [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved