Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 04.02.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинка з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літера - А) загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею - 37,1 кв.м.; сіней (літера -а); сіней (літера - а1); сіней (літера - а2); сараю (літера - Б); погріба (літера - В); вбиральні (літера - Г); огорожі (№1); колодязя (літера - К), загальною вартістю 160325 (сто шістдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень. Свій позов\~позивач мотивує\~тим,\~що він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період із 09.09.1973 по 14.07.2004. Під час спільного проживання у шлюбі, а саме 27.04.1999 ним та [PERSON] спільно був придбаний на підставі Біржевої угоди (договору) купівлі-продажу зареєстрованої 27.04.1999 Смілянською біржею філією ТБ «Київська біржа нерухомості Джі-Ай-Пі» житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . В свою чергу, оскільки Покупцем за Договором купівлі-продажу виступав [PERSON] , то відповідно саме за ним був зареєстрований житловий будинок на праві власності. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями станом на 30.01.2020 № 0048/он-20 становить 160 325 грн. [INFO] [PERSON] помер. Після розлучення позивача з [PERSON] , яке відбулося 14.07.2004, [PERSON] одружився із [PERSON] , з якою перебував у шлюбі та проживав у житловому будинку до дня своєї смерті. 08.11.2019 позивач звернувся до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В., яким була відкрита (заведена) спадкова справа після смерті [PERSON] , із заявою про видачу на ім`я позивача свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя (надалі-заява). В цей же день 08.11.2019 нотаріус у відповідь на заяву видав лист, в якому повідомив про те, що після смерті [PERSON] на підставі поданих заяв від його спадкоємців: дружини [PERSON] та сина: [PERSON] про прийняття спадщини, нотаріусом заведена спадкова справа за № 41/2015 від 10.08.2015, втім оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок нотаріус не може видати в порядку визначеному ч. 1 ст.71 Законом України «Про нотаріат», свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя - житловому будинку. У грудні 2019 року позивач звернувся до відповідача: [PERSON] , яка проживала разом із спадкодавцем до дня смерті та відповідно отримала всі особисті речі померлого в тому числі і належні йому документи, з проханням надати нотаріусу Договір купівлі-продажу та технічний паспорт на житловий будинок, однак відповідач повідомив, що у нього відсутні такі документи, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки іншого порядку визнання права власності на частку у житловому будинку, який є спільним майном подружжя: [PERSON] та [PERSON] окрім, як в судовому порядку у позивача немає. Відповідач надав до суду відзив, в якому вказав, що 17.08.2004 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. До моменту укладення шлюбу з 1998 відповідач з [PERSON] проживали в цивільному шлюбі, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. На той період [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , але з нею не проживав, спільного господарства не вів, сім`ї не існувало, а їхній шлюб носив формальний характер. 14.07.2004 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, а через місяць, 17.08.2004 позивач з [PERSON] зареєстрували шлюб. 27.04.1999 [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу, який оформлений товарною біржею «Київська біржа нерухомості Джі-ай-Пі» дочірним підприємством - філією «Смілянська біржа Джі-ай-пі» у [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] . Виходячи з тексту договору купівлі-продажу, позивач [PERSON] не давала згоди [PERSON] на придбання вказаного жилого будинку, що є порушенням ст. 23 КпШС УРСР, яка передбачала укладення подружжям угод щодо спільного майна. Вказаний будинок був придбаний за спільні кошти відповідача та померлого [PERSON] , оскільки на той період вони спільно проживали у цивільному шлюбі. Позивач [PERSON] за життя [PERSON] пред`являла в усній формі права на вказаний спірний жилий будинок, але не звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу, фактично перешкодою у можливості проживати їй у спірному будинку створив їй позивач, оскільки в ньому проживав разом з [PERSON] , тому саме з 27.04.1999 в [PERSON] виникло право захисту на виділ частки у спірному будинку, шляхом оскарження в судовому порядку договору купівлі - продажу жилого будинку. Тому відповідач просив застосувати строк позовної давності до спірних відносин. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просив об`єднати зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 156, а саме визнати право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літера - А) загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею - 37,1 кв.м.; сіней (літера -а); сіней (літера - а1); сіней (літера - а2); сараю (літера - Б); погріба (літера - В); вбиральні (літера - Г); огорожі (№1); колодязя (літера - К), загальною вартістю 160325 (сто шістдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень. Свій позов позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. 10.07.2015 помер [PERSON] . [PERSON] був батьком [PERSON] . Так, за заявою [PERSON] на прийняття спадщини приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним Анатолієм Васильовичем (надалі-нотаріус) 10.08.2015 було відкрито спадкову справу за № 41/2015 після смерті [PERSON] . Окрім [PERSON] з заявою на прийняття спадщини також звернулася дружина спадкодавця [PERSON] . Ще 27.09.2018 [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу на моє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак той відмовив у вчиненні такої нотаріальної дії, посилаючись на ненадання в нотаріальну контору оригіналів документів щодо належності нерухомого майна спадкодавцеві, зокрема правовстановлюючого документа на житловий будинок. Водночас слід зазначити про те, що [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] , яка проживала разом із спадкодавцем до дня смерті та відповідно отримала всі особисті речі померлого в тому числі і належні йому документи, з проханням надати нотаріусу Договір купівлі-продажу та технічний паспорт на житловий будинок, однак відповідач повсякчас вказує, що у неї відсутні такі документи, тому [PERSON] вимушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки в зв`язку із втратою правовстановлюючого документа на житловий будинок, іншого порядку визнання права власності на це спадкове майно [PERSON] окрім, як в судовому порядку немає. Разом з цим [PERSON] звертає увагу суду на те, що житловий будинок був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] . Позивач за первісним позовом надав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що про порушення свого права власності на житловий будинок дізнався у грудні 2019 року, коли відповідач на прохання позивача надати правовстановлюючі документи на житловий будинок повідомив, що у неї відсутні такі документи. До цього порушень права власності на належну позивачу частку у спільному майні подружжя: житловому будинку не було. Починаючи з 12.04.1980 і до цього часу позивач за первісним позовом проживає в с. Сигнаївка Шполянського району Черкаської області. Так, з моменту укладенні шлюбу і до 2004 року позивач з [PERSON] також проживали в житловому будинку, що розташований в с. Сигнаївка Шполянського району Черкаської області, там же вели спільне господарство. У квітні 1999 року вони, маючи певну суму коштів разом з чоловіком вирішили їх вкласти у житло в м. Шпола, яке в подальшому можливо за необхідності подарували б їхньому [PERSON] на його весілля. Відразу після придбання житлового будинку по [ADDRESS] там оселився їхній син і проживав там без реєстрації до серпня 2003 року, оскільки працював у ПП [PERSON] в м. Шпола. 16.08.2003 син уклав шлюб із мешканкою м. Севастополь, куди і переїхав проживати з дружиною на постійне місце проживання, в зв`язку з чим не мав потреби у житлі у м. Шпола, тому позивач з померлим чоловіком так і не подарували йому це нерухоме майно на весілля. На початку 2004 року [PERSON] повідомив позивачу, що не може в подальшому проживати з позивачем, оскільки в нього виникли почуття до іншої жінки, а саме до [PERSON] . Оскільки на той час у позивача з його колишнім чоловіком пустував будинок в м. Шпола, то він, звісно, не заперечував, щоб там оселився колишній чоловік. При цьому вони з [PERSON] після розлучення залишилися у добрих дружніх стосунках, адже він був батьком його дітей та крім цього їх пов`язував 31 рік спільного життя, тому колишній чоловік позивача після припинення між ними подружніх відносин досить часто надавав допомогу позивачу у вирішенні побутових проблем, а позивач забезпечував його за необхідності сільськогосподарською продукцією, яку вирощував на присадибній ділянці в с. Сигнаївка. Отже, у позивача не виникало потреби у поділі житлового будинку, оскільки він не планував там, жити чи продавати належну йому частку в ньому, крім цього ні він ні [PERSON] не мали необхідних коштів, щоб компенсувати іншому вартість його частки у спільному будинку, тому вони для себе вирішили не піднімати цього питання до поки не прийде необхідність, зокрема продавати житловий будинок. Крім цього, після того як [PERSON] одружився з відповідачем позивач не приїздив до будинку не тому, що відповідач його туди не допускав, а через особисте ставлення позивача щодо сенсу відвідування будинку, в якому проживає нова дружина його колишнього чоловіка. Разом з тим, позивачу завжди було відомо, що у праві власності на житловий будинок знаходиться належна йому частка, яку його колишній чоловік [PERSON] ніколи не заперечував та до того ж не міг відчужити без згоди позивача. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надала відзив на зустрічний позов, в якому вказала, що в додатках до зустрічної позовної заяви відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов первісний не визнає та зустрічний позов також і просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що визнає первісний позов у повному обсязі та просив задовольнити зустрічний позов. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 19.02.2020 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 27.08.2020 було об`єднано в одне провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та закрито підготовче засідання у справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 12.10.2020 було запропоновано позивачу [PERSON] отримати докази, а саме пояснення свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у передбачений ст. 230 Цивільного процесуального кодексу спосіб. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, № 00025236507, від 16.01.2020 14.07.2004 Шполянським районним відділом державно реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 99, який був укладений 09.09.1973 (а.с. 8). Згідно з Біржевою угодою купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 27.04.1999, зареєстрованою Смілянською біржею філією ТБ «Київська біржа нерухомості Джі-Ай-Пі», [PERSON] продала, а [PERSON] купив жилий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9). За даними Шполянського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] складається з наступних об`єктів нерухомості: житлового будинку (літера - А) загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею - 37,1 кв.м.; сіней (літера -а); сіней (літера - а1); сіней (літера -а2); сараю (літера - Б); погріба (літера - В); вбиральні (літера -Г); огорожі (№1); колодязя (літера - А)(надалі - житловий будинок) (а.с. 10). Відповідно до Висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки ТОВ «Земельне бюро» від 30.01.2020 № 0048/он-20 становить 160325,00 грн. (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2020, повторно виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] в м. Шпола Черкаської області (а.с. 13). Відповідно до заяви від 08.11.2019 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя (а.с. 14, 43). За змістом листа приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного Анатолія Васильовича від 08.11.2019 [PERSON] було повідомлено про те, що після смерті [PERSON] , на підставі поданих заяв від його спадкоємців: дружини [PERSON] та сина: [PERSON] про прийняття спадщини, нотаріусом заведена спадкова справа за № 41/2015 від 10.08.2015 року, втім оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок він не може видати в порядку визначеному ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» - свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя - житловому будинку (а.с. 15). 10.08.2015 [PERSON] заявою звернулася до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 33). Відповідно до заяви від 11.12.2015 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 34). За змістом довідки виконавчого комітету Шполянської міської ради №3526 [PERSON] зареєстрований та проживав у [ADDRESS] з 2000 року по день смерті, в будинку також зареєстрована [PERSON] (а.с.36). 10.08.2015 була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] [INFO] , номер у нотаріуса 41/2015 що підтверджується Інформаційною довідкою № 41172346 та витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №41172431 (а.с.37, 39). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] , актовий запис № 60. Після одруження дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 41). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Сигнаївською сільською радою Шполянського району Черкаської області 19.02.1974, [PERSON] народився [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 42). 08.11.2019 нотаріус у відповідь на заяву [PERSON] видав лист, в якому повідомив про те, що після смерті [PERSON] на підставі поданих заяв від його спадкоємців: дружини [PERSON] та сина: [PERSON] про прийняття спадщини, нотаріусом заведена спадкова справа за № 41/2015 від 10.08.2015, втім оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок нотаріус не може видати в порядку визначеному ч. 1 ст.71 Законом України «Про нотаріат», свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя - житловому будинку (а.с.44). Відповідно до листа приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного Анатолія Васильовича від 27.09.2018 [PERSON] було повідомлено про те, що оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок він не може видати йому в порядку визначеному ч. 1 ст.71 ЗУ «Про нотаріат», -свідоцтво про право на спадщину (а.с. 74). Згідно з постановою про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного Анатолія Васильовича від 23.11.2020, останній відмовив у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя заявнику [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів на право власності на майно [PERSON] (а.с. 202). За змістом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного Анатолія Васильовича від 23.11.2020, останній відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом заявнику [PERSON] , на спадкове майно після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів на право власності на майно [PERSON] (а.с. 207). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до\~ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Статтею 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до\~ч. 1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги\~ч.1 ст. 321 ЦК України\~визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченими п.4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі\~ст.\~23\~КпШСУ (у\~редакції чинній\~на момент\~придбання будинку)\~майном,\~нажитим за\~час \~шлюбу,\~ подружжя\~ розпоряджається\~ за\~ спільною\~згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Відповідно до ст.\~227\~ЦК УРСР (у редакції чинній на момент придбання будинку) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст.\~47\~ЦК УРСР (у редакції чинній на момент придбання будинку) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~48\~ЦК УРСР (у редакції чинній на момент придбання будинку) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Разом з тим, в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - Постанова Пленуму ВСУ №11) роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст. 22 КпШСУ (у редакції чинній на момент придбання будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 28 КпШСУ (у редакції чинній на момент придбання будинку) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Отже, тлумачення\~28 КпШСУ (у редакції чинній на момент придбання будинку)\~свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в\~постанові від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18. Відповідно до п. 4.3 Глави 1 Розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, оскільки спірний будинок був придбаний 27.04.1999, а, отже, під час спільного проживання в шлюбі [PERSON] та [PERSON] такий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, який відповідно був придбаний за кошти, що також належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Отже, при укладенні Біржевої угоди купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 27.04.1999 [PERSON] по відчуженню спільного майна подружжя, а саме коштів, що, як уже з`ясувалося судом, потребувала обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Однак, в матеріалах справи відсутня згода [PERSON] на укладення Біржевої угоди купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 27.04.1999. ЦК УРСР від 18.07.1963, який підлягає застосуванню в даній справі, не містить такого поняття як «нікчемний правочин». Разом з тим, сторонами не ставиться вимога про визнання Біржевої угоди купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 27.04.1999 недійсною, отже, правові наслідки, передбачені статтею 48 ЦК УРСР не підлягають застосуванню, оскільки вказана Угода не є такою, яка б була визнана судом чи законом недійсною, предмет позову також не охоплює вказану вимогу. Таким чином, оскільки спірний будинок був придбаний під час спільного проживання в шлюбі [PERSON] та [PERSON] - такий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Доводи відповідача про те, що він проживав з [PERSON] в цивільному шлюбі з 1998 та спірний будинок був придбаний за їхні спільні кошти не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав до суду жодних доказів на підтвердження вказаного. До того ж відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц, перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно, оскільки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період із 09.09.1973 по 14.07.2004, то доводи [PERSON] про те, що вона проживала з [PERSON] в цивільному шлюбі з 1998 не мають ніякого юридичного значення. Згідно з вимогами ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ч.ч.\~1,\~5,\~6,\~7\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Водночас,\~ відповідно\~до ст.\~72\~СК України\~позовна давність\~не застосовується\~до вимог\~про поділ\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~якщо шлюб\~між ними\~не розірвано. До\~вимоги про\~поділ майна,\~заявленої після\~розірвання шлюбу,\~застосовується позовна\~давність у\~три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до позиції, вираженої в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 203/304/17 (61-5400св19) до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Так як зазначив позивач, та відповідно до доказів, наданих сторонами суду, померлий [PERSON] 17.08.2004 одружився з [PERSON] та перебував з нею в шлюбі і проживав у спірному будинку до самої смерті. Оскільки на той час у колишнього подружжя пустував будинок в м. Шпола то позивач не заперечував, щоб там оселився його колишній чоловік. Колишнє подружжя після розлучення залишилися у добрих дружніх стосунках, колишній чоловік після припинення подружніх відносин досить часто надавав допомогу позивачу у вирішенні побутових проблем, а позивач забезпечував його за необхідності сільськогосподарською продукцією, яку вирощував на присадибній ділянці в с. Сигнаївка. Вищевказане було підтверджено поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] , брат померлого [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що колишнє подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували в гарних відносинах. Свідком спору про майна [PERSON] не був. Будинок, в якому проживало подружжя був придбаний в 199 році. Подружжя разом вело господарство, накопичило кошти та придбало будинок в м. Шпола для дітей. [PERSON] після розлучення жив у м. Шпола та навідувався до позивача. [PERSON] , хрещений батько [PERSON] , пояснив, що будинок в м. Шпола подружжя придбало за спільні кошти для дітей. [PERSON] бачив вже розлучення подружжя. Колишнє подружжя перебувало в дружніх відносинах, навідувалися один до одного в гості. [PERSON] , брат померлого [PERSON] , в судовому засіданні також пояснив, що колишнє подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували в гарних відносинах. Будинок купили дітям за спільні кошти та планували, щоб там проживав син [PERSON] . Після купівлі будинку [PERSON] проживав в ньому з [PERSON] . Після розлучення жили дружно, навідувалися один до одного в гості. Отже, оскільки позивач за власним волевиявленням та за домовленістю з колишнім чоловік надав право користування спірним будинком померлому колишньому чоловіку та його дружині, відповідачу у справі, враховуючи, що сторони не надали доказів того, що [PERSON] здійснював спроби відчужити житловий будинок, чи, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів чи до суду про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, оформленням спадкових прав на житловий будинок та ін., - відсутні докази, що свідчили б про те, що право власності позивача було порушене. Доводи відповідача про те, що позивач пред`являв в усній формі права на спірний будинок, а відповідач своїм проживанням в ньому створював перешкоди у проживанні [PERSON] у вказаному будинку чи в інший спосіб користування цим майном не знайшли свого підтвердження. Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що встановлювали б факт того, що право власності позивача було порушено - позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літера - А) загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею - 37,1 кв.м.; сіней (літера -а); сіней (літера - а1); сіней (літера - а2); сараю (літера - Б); погріба (літера - В); вбиральні (літера - Г); огорожі (№1); колодязя (літера - К), загальною вартістю 160325 (сто шістдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень. З приводу вимог позивача за зустрічним позовом суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідності до пункту 4.15 пункту 4 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог статті 49\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у\~статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою\~статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. В пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки, в матеріалах справи наявна обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, яка була винесена нотаріусом відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та Закону України\~«Про нотаріат» зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову, право позивача заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист. Оскільки після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 41/2015 від 10.08.2015. Заяву про прийняття спадщини подали: дружина спадкодавця [PERSON] та його син [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є особою, яка прийняла спадщину. Так як померлий [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися двоє спадкоємців, [PERSON] має право на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, зважаючи на вищенаведене, суд задовольняє зустрічний позов про визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 156, а саме визнати право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літера - А) загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею - 37,1 кв.м.; сіней (літера -а); сіней (літера - а1); сіней (літера - а2); сараю (літера - Б); погріба (літера - В); вбиральні (літера - Г); огорожі (№1); колодязя (літера - К), загальною вартістю 160325 (сто шістдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідно до ч.1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки первісний позов належить до задоволення у повному обсязі з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн, тобто по 420,40 грн. Оскільки зустрічний позов належить до задоволення у повному обсязі з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] також підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн, тобто по 420,40 грн. Таким чином, суд звільняє [PERSON] та [PERSON] від обов`язку сплачувати одне одному судові витрати.

Outcome: approved