Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

19.12.16 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її племінником, який також зареєстрований за вказаною адресою. Протягом одинадцяти років та по теперішній час, він без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, місце перебування останнього невідоме. Жодних домовленостей або угод між ними про право чи порядок користування житлом не було та не укладалось. Усе це створює позивачу незручності в користуванні квартирою, вона змушена оплачувати зайві комунальні послуги, відтак просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Крім того уточнила, що з підстав ЦК України позивач, як власник житла вправі ставити питання про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а також оголошенням в газеті «Високий Замок» № 24 (5573) від 28.02.17р., заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.08.2004р. вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні, у вищевказаній квартирі зареєстровані як позивач [PERSON] так і відповідач [PERSON] Відповідач в спірному будинку не проживає з 2005 року, місце проживання його не відоме. Даний факт стверджується актами ЖБК № 189 від 07.10.09р., 04.01.10р., 20.05.10р., 06.06.16р. та від 05.12.16р. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 163 ЖК України врегульовано, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч. 1, 3 п. 1,5ч. 4 ст. 71 ЖК України. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що врегульовано ст. 405 ЦК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з врахуванням того, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2005 року, місце його перебування невідоме, тому суд приходить до висновку, що позов є підставним, підлягає до задоволення та слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved