Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

17 травня 2018 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 квітня 2018 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерія успіху» надійшла постанова старшого державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубчак І.О. від 28 березня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 35886297 про звернення стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON]. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження позивачеві стало відомо, що 16.11.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» вчинив виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано стягнути з нього заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» не сплачену в строк за кредитним договором № КІР0СК00832571 від 15.09.2006 року, строк, за який проводиться стягнення - 4001 днів, а саме: з 15.09.2006 по 29.08.2006 , сума, що підлягає стягненню - 117 553,52 доларів США, що за курсом 25,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.08.2017 складає 2 998 790,30 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 37 220,40 доларів США; заборгованість за відсотками у розмірі - 39 151,34 доларів США; заборгованість з комісії у розмірі - 6 681,78 доларів США; заборгованість з пені у розмірі - 69 972,11 доларів США. Позивач вказав, що дійсно 15 вересня 2006 року між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір № КІР0СК00832571, за яким ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав йому кредитні кошти готівкою через касу на строк з 15.09.2006р. по 14.09.2021р. включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 43 000,00 доларів США. У зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором № КІР0СК00832571 від 15.09.2006 року 23 липня 2009 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором, а отже на момент вчинення 16 листопада 2017 року оскаржуваного виконавчого напису з дня виникнення 23 липня 2009 року у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, позивач вказує, що у самому виконавчому написі вказано, що за цим виконавчим написом проведено стягнення за строк - 4001 днів, а саме: з 15.09.2006 по 29.08.2017, тобто майже за 11 років, чим порушено приписи статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Окрім того позивач вказав на те, що нотаріусом не перевірено й безспірність заборгованості боржника перед стягуваем на підставі наданих стягувачем документів, оскільки вказана у виконавчому написі сума заборгованості 117 553,52 доларів США не відповідає її ж складовим, які зазначені в тому ж виконавчому написі, сума яких дорівнює 152 725,63 доларів США. Неправомірність вимог стягувача полягає у тому, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису він не мав безспірної заборгованості перед стягувачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 117 553,52 доларів США. Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №20795. Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому вказав про безпідставність позовних вимог, оскільки нотаріусом було правомірно і в межах вказаного строку видано виконавчий напис, оскільки вказаний строк переривався, по перше позивачем шляхом часткової оплати заборгованості, а по друге тим, що в червні 2012 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду за захистом своїх прав з позовною заявою про звернення стягнення на майно. При ухваленні рішення по даній справі № 1027/2750/12 від 22.11.2013 року позивачем було визнано позов в повному обсязі. Що свідчить про безспірність заборгованості. Крім того, звернув увагу суду на те, що постановою Верховного суду від 06.06.2018 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а виконавчий напис видано 06.11.2017. Тобто, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до боржника, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, тобто видача виконавчого напису відбулась у відповідності до 3-х річного терміну. Стосовно посилань позивача щодо вимоги, яку нібито йому направив Банк, пояснив, що дана вимога не може братись до уваги, як офіційний документ, та доказ, оскільки у вказаній вимозі відсутній підпис представників банку, печатка, невідомо, коли, та яким чином (відсутні докази отримання) позивач отримав дану вимогу. Окремо звернув увагу суду на те, що при вчинені виконавчого напису, банком було стягнуто не всю суму заборгованості, а лише за період 3 роки, що стверджується копією супровідного листа, та додатками до нього, які було направлено до нотаріуса, для вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищезазначене, відповідач просив відмовити в позові. Позивачем була подана відповідь на відзив, в якій просив відхилити заперечення відповідача з підстав, аналогічних викладеним позовній заяві. Ухвалою від 21 травня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20 липня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою від 06 серпня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 06 серпня 2018 року у задоволенні клопотання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зупинення провадження відмовлено. Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 18 вересня 2018 року у задоволенні клопотання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зупинення провадження відмовлено. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити. Представник відповідача, який був повідомлений про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, в судове засідання не з'явився, причини неявки визнано неповажними та продовжено судовий розгляд за відсутності представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з'явися, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 15 вересня 2006 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № КІР0СК00832571, відповідно до якого позивач отримав 43000 дол. США /а.с.13-16/. 16 листопада 2017 року за зверненням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 20795 про стягнення з [PERSON] грошові кошти в сумі 117553,52 дол. США, що за курсом НБУ від 29.08.2017 складає 2998790,30 грн. за кредитним договором № КІР0СК00832571 від 15.09.2006 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». 27.02.2018 за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області за № 55886297. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначив наявність спору щодо його заборгованості та вчинення виконавчого напису після спливу строку, який обчислюється з моменту виникнення права вимоги. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50 ,87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Пронотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Як слідує з матеріалів справи, зокрема зі спірного виконавчого напису нотаріуса, стягнення проводилось за період з 15.09.2006 по 29.08.2017. Разом з тим, судом встановлено, що в зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] умов кредитного договору, Банк скориставшись правом, встановленим ст.1050 ЦК України, надісланою позичальнику у 2012 році письмовою вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості по кредиту, достроково змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором з 14.09.2021 року на березень 2012 року. Також, позовну заяву про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором банк пред'явив до суду у 2012 році (як вбачається з тексту рішення Апеляційного суду Київської області від 25.07.2017 року), вимог якої були задоволені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2013 року. У той же час, з поданого відповідачем приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. розрахунку заборгованості за кредитним договором № КІР0СК00832571, судом встановлено, що у позичальника станом на 29.08.2017 року значиться заборгованість у розмірі: за кредитом - 37220,40 дол.США; по відсотках - 39151,34 дол,США., по комісії - 6681,78 дол.США, по пені 34500 дол.США, а всього - 117553,52 дол.США, яка і зазначена у виконавчому написі нотаріуса. Верховний Суд у своїй постанові 14.02.2018 р. по справі № 564/2199/15-ц підкреслив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Таким чином, після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки здійснювалось також після направлення боржнику вимоги про дострокове погашення кредиту, тобто поза строком дії кредитного договору. Крім того, позовну заяву про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором банк пред'явив до суду у травні 2012 року, що саме по собі свідчить про реалізацію права вимоги до позичальника, що вказує видання виконавчого напису поза межами 3-х річного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Суд зазначає що безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, постановою колегії суддів другої судової палати касаційного цивільного суду Верховного суду України, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2013 та рішення Апеляційного суду Київської області від 25.07.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. На даний час справа за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КІР0ОК00832571 від 15.09.2006 року перебуває на розгляді у Фастівському міськрайонному суді Київської області, що вже само по собі вказує на наявність спору між сторонами щодо заборгованості. Інші аргументи відповідача не дають підстав для висновку про дотримання нотаріусом вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» при виданні оскаржуваного виконавчого напису. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А отже, беручи до уваги ці обставини, суд приходить до переконливого висновку, що доводи позивача є обґрунтовані, підтверджені належними і допустимими письмовими доказами, які оглянуті та оцінені судом належно та не спростовані як відповідачем так, і іншими учасниками справи. Враховуючи, що наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а стягнення проведено за період, з якого договір вже припинив свою дію та стягнення не могло проводитися, а також виконавчий напис було вчинено поза межами встановленого законом трирічного строку з дня виникнення права вимоги, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved