Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

17.09.2014 позивач [PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] в якому просить встановити конкретний порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому та його неповнолітньому сину [PERSON] житлову кімнату площею 18 кв.м., а відповідачці [PERSON] - житлову кімнату площею 12 кв.м., місця загального користування (коридор, кухня, ванна кімната та туалет) залишити в спільному користуванні сторін. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 18.10.1997 по 11.12.2008 від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], 1998 р.н. Під час шлюбу сторонами набуто право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,40 кв.м. та житловою площею 30,80 кв.м. Позивач посилається на те, що через виникнення конфліктних ситуацій з відповідачкою з лютого 2009 року позивач був змушений виїхати зі спірного помешкання та з лютого 2009 почав проживати в орендованому житлі. Крім цього, рішенням суду місце проживання неповнолітнього сина визначено з позивачем та з 2010 року він із сином проживають в орендованих ним квартирах. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.08.2010 за позивачем та відповідачкою визнано право власності за кожним на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином на даний час спірна квартира належить йому та відповідачці на праві спільної часткової власності. Разом з цим, відповідачка з 2010 року продовжує одноосібно володіти та користуватися спірною квартирою. Про порядок спільного володіння та користування квартирою відповідачка не бажає домовлятись. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом з метою захисту порушеного права. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома не поставила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась. З урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки, проти чого не заперечує представник позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. У період шлюбу сторони набули право власності на на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,40 кв.м. та житловою площею 30,80 кв.м., що вбачається із договору купівлі-продажу від 29.03.2002, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1253. Згідно листа Київського МБТІ від 02.12.2014 №44829 (И-2014) слідує, що спірна квартира [ADDRESS] складається з ізольованої житлової кімнати площею 18,6 кв. м, ізольованої житлової кімнати площею 11,8 кв. м з балконом, а також кухні площею 12,3 кв. м з балконом, санвузла площею 3,8 кв. м, коридору площею 7,1 кв.м. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.08.2010 за позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] визнано право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] за кожним. З пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що між сторонами існує спір щодо користування спірним майном, зокрема, відповідачка одноосібно володіє та користується спірною квартирою, в той час як відповідач разом з неповнолітнім сином орендує інше житло. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільної частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, а у разі неможливості виділенні в натурі може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи обставини наведені вище, суд дійшов до висновку про те, що вимоги [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки сторони є співвласниками спірної квартири в рівних частках, квартира є неподільною річчю, між сторонами існує спір щодо користування спірною квартирою, житлові кімнати в спірній квартирі є ізольованими, що дає можливість встановити конкретний порядок користування спірним житлом. При цьому згідно ч. 2 ст. 50 ЖК УРСР, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Враховуючи положення наведеної норми, а також те, що місце проживання неповнолітньої дитини визначено з позивачем, суд вважає за необхідне визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], зазначений позивачем в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати, понесені останнім, на оплату судового збору в сумі 243,60 грн..

Outcome: approved