Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

14 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що з 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Подружжя припинило сімейні стосунки і проживає окремо, а діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач не надає допомоги на їх утримання. Просила суд стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала повністю та просила суд про задоволення позовних вимог. Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно між подружжям на початку 2016 року виник конфлікт з приводу того, що він намагався розірвати шлюб з позивачкою та хотів створити іншу сім"ю. Твердження позивачки про те, що він не надавав допомоги на утримання дітей, не відповідають дійсності, так як він постійно висилав грошові кошти позивачці і крім цього, вона отримувала його заробітну плату у Снігурівській ДЮСШ, але не заперечує проти задоволення заяви позивачки про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що з 16 липня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого ВРАГС Снігурівського районного управління юстиції 16 липня 2003 року за актовим записом №59 (а.с.4). Від вказаного шлюбу подружжя має двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серій [NUMBER], [NUMBER] (а.с.5-6). Як пояснили сторони, з січня 2016 року подружжя фактично припинило сімейні стосунки на грунті подружньої зради з боку відповідача. На теперішній час вони проживають окремо, позивачка разом з дітьми проживають по [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї від 04 березня 2016 року, виданою виконкомом Снігурівської міської ради Миколаївської області (а.с.7). Відповідач проходив військову службу у Збройних Силах України з 10 лютого 2015 року по 28 квітня 2016 року включно і на теперішній час його демобілізовано, про що свідчить копія наказу №106 від 28 квітня 2016 року ВЧ 3035. Відповідач не працює, але є працездатним і взмозі надавати дітям матеріальну допомогу у заявленому позивачкою розмірі. Суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 551грн.20коп.

Outcome: approved