Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

14 липня 2014 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона є співвласницею домоволодіння за адресою: [ADDRESS], де їй належить частка 1/4 зазначеного домоволодіння. Право власності підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1206 кв.м. на якій розташовані житловий будинок А-1, житловою площею 64,2 кв.м., загальною площею 85,0 кв.м., житловий будинок Б-2, житловою площею 18,5 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м. та наступні господарські будівлі та споруди: В- сарай, Г-сарай, Д- сарай, Е- сарай, Е - сарай, Ж - погріб з шийкою, З - убиральня, К - убиральня, Л - убиральня, М - гараж, О - гараж, П,Р,С - навіси, 1-14,І - споруди. Її померлому чоловіку [PERSON] належала 1/4 частка вказаного домоволодіння. До моменту своєї смерті [PERSON] через виниклі неприязні стосунки на грунті зловживання останнім алкоголем, виразив бажання жиги окремо від неї, її фактично вигнав з будинку та почав проживати з випадковою знайомою відповідачкою [PERSON] [PERSON] помер від тяжкої хвороби [INFO] року. Коли після його смерті вона намагалася потрапити до домоволодіння, відповідачка [PERSON] її до домоволодіння не пустила. Вона намагалася пояснити їй, що вона співвласник домоволодіння, в цьому домоволодінні зареєстрована, бажає проживати у своєму будинку, але відповідачка зі скандалом прогнала її. Потім вона знову приходила до свого помешкання, однак [PERSON] змінила замки та у двір її не допустила знову. Через такі незаконні дії відповідачки, вона була вимушена звертатися до органів внутрішніх справ із заявою про те, що [PERSON] її не пускає до будинку. На місце події виходив дільничний. Однак, органи М.ВС відмовили їй у поновленні її прав, як власника домоволодіння. Нею 09.07.2014р була отримана відповідь Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де їй було повідомлено, що її заява була розглянута, проведено перевірку, було встановлено, що дані правовідносини не входять до компетенції ОВС. Їй було рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, відповідачка [PERSON] проживає у домоволодінні без реєстрації, не є членом її сім'ї, не є власником будинку, однак своїми діями створює їй перешкоди у користуванні належною їй приватною власністю. [PERSON] має постійне місце проживання та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак чомусь заважає їй користуватися ї власністю. Просила: усунути їй перешкоди у праві користування власністю - 1/4 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] з боку [PERSON], шляхом вселення її до домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні власністю - 1/4 домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки у судових дебатах уточнив усно позовні вимоги та просив вселити позивачку в домоволодіння літ. А-1. У судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки заперечували проти заявлених позовних вимог просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є співвласницею ? частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом Серії № 576564 зареєстровано в реєстрі за № 2-77 19.01.2009 року (а.с. 6). Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1206 кв.м. на якій розташовані житловий будинок А-1, житловою площею 64,2 кв.м., загальною площею 85,0 кв.м. та такі господарські будівлі та споруди: Г-сарай дер., Д- сарай цегла, Ж - погріб з шийкою, З - убиральня цегла, К - убиральня дер, Л - убиральня дер., П,Р,С - навіси, 1-14,І - споруди, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом Серії № 576564 зареєстровано в реєстрі за № 2-77 19.01.2009 року (а.с. 6). Відповідно до висновку про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 23.06.2014 року встановлено, що 23.06.2014 року до чергової частини Красногвардійського РВ ДМУ надійшла заява від [PERSON], [INFO], про те, що між заявницею та [PERSON], [INFO] виникають конфліктні ситуації через розподіл квартири. В ході перевірки було опитано [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] є колишньою співмешканкою чоловіка заявниці [PERSON], 1957 року народження, у зв'язку з чим чоловік заявниці, заповів ? квартири [PERSON] З приводу встановлення права власності між мешканцями даної квартири постійно виникають сварки. Перевіркою було встановлено, що вирішення правовідносин з приводу встановлення прав власності, не входить до компетенції ОВС. Заявнику було роз'яснено порядок звернення до суду (а.с. 5). Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Права власника визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, а саме: у відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; у відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, а саме: у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 1994 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який на теперішній час помер, вела з ним спільне господарство. Вони разом добудували будинок, поліпшували побутові умови, потім у 2007 році [PERSON] привів нову чергову дружину, а позивачку [PERSON] виселив до сараю без води. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила свідчення свідка [PERSON] Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а також безпосередньо свідками у судовому засіданні обставини того, що відповідачка перешкоджає користуванню позивачці належної [PERSON] ? частини домоволодіння. Суд критично ставиться до пояснень відповідачки у судовому засіданні, щодо причини перешкоджання у користуванні власністю, а саме [PERSON] наполягає на фактичному розподілі домоволодіння і лише потім вирішення питання щодо вселення позивачки. Проте такі посилання відповідачки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивачка, як співвласник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачкою доведені обставини викладені у позовній заяві, що також підтверджені свідками у судовому засіданні, натомість відповідачкою викладені обставини не спростовані, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зобов'язати [PERSON] усунути [PERSON], [INFO] перешкоди у праві користування власністю - ? частиною домоволодіння [ADDRESS] місті Дніпропетровську, шляхом вселення [PERSON] до вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 244 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved