Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

21 червня 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування. Просила встановити факт помилкового запису імені [PERSON] в сертифікаті на право власності на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0252917, виданого на ім'я [PERSON], та визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 4,09 умовних кадастрових гектарів, розташованого на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області і відповідно до сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0252917, що оформлений на ім'я [PERSON], а фактично належний [PERSON], яка померла 02 жовтня 1998 року. В подальшому позивач [PERSON] 23.08.2017 року уточнила свої позовні вимоги і остаточно прохала суд встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0252917 площею 4,09 га, та визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 4,09 умовних кадастрових гектарів, розташованого на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області і відповідно до сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0252917, що оформлений на ім'я [PERSON], а фактично належний [PERSON], яка померла 02 жовтня 1998 року. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що 02 жовтня 1998 року померла [PERSON], спадкоємицею якої [PERSON] є за заповітом. Після звернення до Козельщинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом отримала постанову від 16.01.2015 року, якою було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії у звязку із відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що належить [PERSON] Так, згідно довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 29.01.2009 року за №02-21/50 та довідки відділу Держземагенства у Кременчуцькому районі від 19.12.2014 року за № 01-09/3586, сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0252917 виготовлений на імя [PERSON], а не [PERSON], що унеможливлює подальше оформлення спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. На адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи без його участі. Наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. Представник третьої особи Козельщанської державної нотаріальної контори Полтавської області в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] померла 02.10.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 101706, видане Новогалещинською селищною радою Козельщинського району Полтавської області від 02.10.1998 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 46. За життя, [PERSON] склала заповіт, що посвідчений 10.02.1990 року [PERSON] сільською радою народних депутатів Кременчуцького району, який зареєстрований в реєстрі за № 9, про те, що все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось заповідала [PERSON]. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 17.04.2010 року [PERSON] звернулась до Козельщинської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON], за порядковим номером № 2509, спадкова справа заведена за № 108/2010. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме земельну ділянку (пай) площею 4,09 умовних кадастрових гектарів, розташованого на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Згідно 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Козельщинської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.01.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), яка розташована на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, в порядку спадкування після померлої 02.10.1998 року [PERSON], за відсутності документа, який засвідчує право власності [PERSON] на цю земельну частку (пай), а також наявності розбіжностей в предявлених документах, стосовно прізвища імя по-батькові померлої особи та власника земельної частки (паю). Так, згідно свідоцтва про смерть померлою є [PERSON], а згідно довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області від 29.01.2009 року за №02-21/50 та довідки відділу Держземагенства у Кременчуцькому районі від 19.12.2014 року за № 01-09/3586, сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0252917 виготовлений на імя [PERSON]. Оскільки в правовстановлюючому документі на земельну частку (пай) наявні розбіжності стосовно прізвища імя по-батькові померлої особи та власника земельної частки (паю), а позивач усунути ці розбіжності не має можливості, це позбавляє її права отримати належне їм спадкове майно. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується в судовому порядку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, згідно свідоцтва про смерть померлою є [PERSON], відповідно до довідки трудового архіву підприємств, установ, організацій різної форми власності Кременчуцької районної ради Полтавської області в колгоспі ім. Ватутіна с. пришиб Кременчуцького району Полтавської області з 1955 по 1968 рік працювала та отримувала заробітну плату [PERSON]. Відповідно до відповіді [PERSON] сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області згідно записів домової книги за 1977 рік, громадянка [PERSON] (запис зроблено на російській мові) [INFO] дійсно була зареєстрована в [INFO] з 20.09.1978 по 06.04.1998 року, а 06.04.1998 року [PERSON] вибула в Н. Галещину Козельщинського району, Полтавської області. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла в 1998 році у віці 83 років, тобто вона народилася в 1914 році, як і зазначено в довідці [PERSON] сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області. Відповідно до свідоцтва про одруження від 13.07.1951 року [PERSON] (запис російською мовою) [INFO] одружилася та почала носити шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ощадних книжок, належних померлій [PERSON], вони видавалися на імя [PERSON], або [PERSON] (запис російською мовою). Відповідно до Большого украинско - русского словаря (назва російською мовою) Филимоновна (російською мовою) перекладається на українську мову, як Филимонівна. А Филипповна (російською мовою) перекладається на українську мову, як Пилипівна. Пимоновна (російською мовою) перекладається на українську мову, як Пимонівна. Таким чином, в даних по-батькові померлої є певна ідентичність, що як наслідок призвело до помилкового запису повного імені спадкодавці при записі в домовій книзі (на російській мові) та при виготовленні сертифікату на право власності на земельну частку (пай) була допущена помилка в написанні по-батькові, внаслідок якої замість Пилипівни вказано Пименовна. Суд приходить до висновку, що з усіх письмових доказів випливає та підтверджується факт того, що саме [PERSON] проживала з 1878 року по 1998 рік в с. Пришиб Кременчуцького району, Полтавської області, з 1968 року працювала в радгоспі ім. Ватутіна та в 1974 році була звільнена із списків робітників, як радгоспний пенсіонер. [PERSON] отримала право на одержання земельної частки (паю) у власність на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району та саме на її імя видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0252917 (з допущеною помилкою по-батькові), та саме ця земельна частка (пай) являється спадковим майном, яке входить до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], спадкоємицею якої є [PERSON]. Отже, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази доводять факт належності [PERSON] земельної частки (паю), та сертифікату виданого на імя [PERSON]. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 п. г ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. За положеннями ст. 392 Цивільного Кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, останній не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину, при цьому після смерті спадкодавця будь-яке усунення розбіжностей в правовстановлюючих документах на ім'я спадкодавця є також неможливим, що є перешкодою для набуття права в порядку спадкування, суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved