Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

21 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позивач прохає суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, Більмацький район, смт Комиш-Зоря, вулиця Поштова 85а, а саме: А-житловий будинок, а2-прибудова, Б-гараж, В-сарай, К-сарай, Л-сарай, З-скважина, №2,3-огорожа, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0.0653 га. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 31 березня 2004 року померла її мати [PERSON], яка була та є власником спірного домоволодіння. Позивач проживає в зазначеному домоволодінні та володіє ним в цілому з 06 жовтня 1998 року і наразі є головою домогосподарства про що свідчить інформація сільської ради від 17 червня 2016 року. В порядку спадкування позивач маю право на отримання у власність 1/2 частку зазначеного домоволодіння за законом. На теперішній час вона бажаю набути право власності на іншу 1/2 частку домоволодіння за набувальною давністю, оскільки більше ніж 10 років відкрито, безперервно володію нерухомим майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні прохав позов задовольнити на тих підставах, що викладені в заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надавши письмові заперечення в яких наголошували на тому, що 1/2 частина спірного будинку належить відповідачу в порядку, передбаченому Кодексом про шлюб та сім'ю України, а інша 1/2 частина спірного будинку підлягає розподілу порівну між позивачем та відповідачем в порядку спадкування за законом. Також представник відповідача наголосив, що до виниклих правовідносин не можливо застосувати набувальну давність, адже це суперечить нормам спадкового права. Представник третьої особи Комиш-Зорянської селищної ради в особі [PERSON], в судовому засіданні від пояснень відмовилась, але проти задоволення позову не заперечувала. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З пояснень представника позивача, встановлено, що 31 березня 2004 року померла мати позивача [PERSON], яка була та є власником спірного домоволодіння. Позивач проживає та зареєстрована в зазначеному домоволодінні та безперервно володіє і користується ним в цілому з 06 жовтня 1998 року, про що свідчить довідка сільської ради № 1280 від 17 червня 2016 року. Факт відкритого та безперервного володіння майном протягом десяти років з боку позивача відповідачем не спростовувався, тому суд вважає ці обставини таким, що визнані сторонами та не підлягають доведенню в розумінні ст. 10, 61 ЦПК України. Факт добросовісного заволодіння майном з боку позивача суд вважає доведеним з огляду на наступне. Позивач добросовісно заволоділа спірним домоволодінням, адже воно належало її матері. Крім того, позивач продовжую відкрито безперервно володіти ним майже 18 років. Інший спадкоємець, відповідач [PERSON], не проживає в цьому будинку більше 18 років, має окреме житло. Після смерті [PERSON]І не заперечував проти володіння позивачем в цілому спірним будинком і не забажав отримувати свідоцтвом про право власності на свою 1/2 частку домоволодіння як чоловік померлої, про що свідчить заява до нотаріуса від 14 вересня 2004 року. В свою чергу відповідач в супереч обов'язку, покладеного на спадкоємця ч. 1 ст. 1297 ЦПК України не заявляв нотаріусу про отримання своєї частки домоволодіння в порядку спадкування більше 12 років, надавши позивачу підстави вважати про добросовісність заволодіння та користування майном. Тому, при заволодінні чужим майном позивач не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а майном користувалася як своїм власним. Суд не погоджується з думкою представника позивача про те, що до виниклих правовідносин не можливо застосувати набувальну давність, адже це суперечить нормам спадкового права виходячи з наступного. Набувальна давність - один із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. В п.13 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини 4статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно копії технічного паспорту на цей будинок, відхилень від планувального завдання БТІ не виявлено. Наявність реєстрації права власності в даному випадку не перешкоджає визнанню права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається на підставі рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved