Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 0,1094 га, що становить 2/3 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1641 га, що в с.Перерісль, вул. Павлівська,66, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Свої вимоги мотивує тим, що йому та його сестрі [PERSON] належить по 1/4 частині житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, які знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с.Перерісль, вул. Павлівська, 66. Їхній матері [PERSON] належало відповідно 2/4 частини даного домоволодіння. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного житлового будинку була передана їм трьом у спільну сумісну власність без виділу часток. 15.01.2008 року його мати [PERSON] в Переріслянській сільській раді Надвірнянського району посвідчила заповіт, відповідно до якого все належне їй на день смерті майно заповіла йому. 17.05.2014 року його мати [PERSON] померла і після її смерті, у встановлений законом термін він звернувся із заявою про прийняття спадщини до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа №349. Згідно із даними спадкової справи він є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] 24.11.2014 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/4 часток житлового будинку № 66 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Павлівська, в с.Перерісль Надвірнянського району Івано-Франківської області. В той же час, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1820 від 24.11.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну його матері земельну ділянку з причини того, що земельна ділянка була передана йому, його матері [PERSON], та його сестрі [PERSON] у спільну сумісну власність (без виділу часток). Після часткового успадкування майна, належного його матері, він є власником 3/4 частин житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. Ще до смерті його матері він був власником 1/3 частини земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15.06.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Після смерті матері він також став фактичним спадкоємцем і 1/3 частини земельної ділянки, яка належала його матері. Загальна площа земельної ділянки становить 0,1641 га. Таким чином він є власником 0,1094 га, що становить 2/3 частин земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що в с.Перерісль, по вул. Павлівська, 66. Однак, на даний час він позбавлений можливості належним чином оформити фактично належну йому успадковану частину земельної ділянки, що призводить до обмеження права власності, в звязку з чим він змушений звернутися з даним позовом в суд. Представник позивача-адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просить вимоги [PERSON] задоволити та постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності на 0,1094 га, що становить на 2/3 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1641 га, яка знаходиться в с.Перерісль, по вул. Павлівська, 66, Надвірнянського району; також визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 0,0547 га, що становить 1/3 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1641 га, яка знаходиться за тією ж адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, натомість подала суду заяву, в якій позов визнала повністю, не заперечує проти його задоволення і просить справу розглянути в її відсутність. Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що сторонам по справі належить кожному по ? частині житлового будинку із господарськими спорудами, які розмішені в с.Перерісль, Надвірнянського району по вул. Павлівська,66. Також судом встановлено, що інші 2/4 частини даного домоволодіння належали матері сторін [PERSON] Право власності на вказані частки житлового будинку зареєстровані за [PERSON] в Івано-Франківському оБТІ в реєстровій книзі №1, за реєстровим № 82. За вказаним домоволодінням облікована земельна ділянка площею 0,1641 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право приватної спільної сумісної власності на яку зареєстровано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності від 15.06.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-7). 15 січня 2008 року мати сторін [PERSON] у виконкомі Переріслянської сільської Надвірнянського району посвідчила заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і що буде належати їй на день смерті, заповіла позивачу по справі [PERSON] (а.с.9). 17.05.2014 року [PERSON] померла в с.Перерісль, Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджено копією свідоцтва про її смерть серії 1-НМ № 189344 від 19.05.2014 року (а.с.10). Державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори [PERSON] заведена спадкова справа за заявою позивача та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/4 часток житлового будинку № 66 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Павлівська в с.Перерісль Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.12). Позивачем зареєстровано право власності в порядку спадкування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.14). Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Як встановлено судом, за домоволодінням по вул. Павлівська,66 в с.Перерісля Надвірнянського району облікована земельна ділянка площею 0,1641 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, власниками якої були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без виділу часток. Як вбачається із копії довідки Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] на підставі заповіту є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] (а.с.16). До складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], входить 2/4 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Перерісль, вул. Павлівська, 66, Надвірнянського району, та земельна ділянка площею 0,1641 га. кадастровий номер 2624085301:02:002:0070, яка розташована за тією ж адресою та яка належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у справі власності є спільною сумісною власністю. На частку земельної ділянки державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну його матері земельну ділянку з причини того, що земельна ділянка була передана йому, його матері [PERSON], та його сестрі [PERSON] в спільну сумісну власність (без виділу часток), про винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1820 від 24.11.2014 р. (а.с.29). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Отже, позивач має право спадкувати частку своєї матері в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0547 га. кадастровий номер 2624085301:02:002:0070, яка розташована в с.Перерісль, вул. Павлівська, 66, Надвірнянського району, Івано-Франківської області і за ним слід визнати право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1094 га (0.1641:3=0,0547; 0,0547х2=0,1094). Як вбачається із змісту ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачка [PERSON] погодилася з позовними вимогами, про що подала відповідну заяву про визнання позову. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення в позові. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи довічно, що підтверджується копією посвідченням серії ААЄ №458932, і звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір". За вказаних обставин необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 947,27 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 351, 368, 372, 377, 392, 1225 ЦК України,

Outcome: approved