Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач), звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Дарницька районна в м. Києві Державна адміністрація ( далі по тексту - третя особа) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач з 2017 року зареєстрований в кімнаті № 409 гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , однак з моменту реєстрації у вказаній кімнаті ніколи не проживав. Відповідач не проводить оплату за комунальні послуги за вищевказану кімнату в гуртожитку, житлом не цікавиться, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд, на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, допитавши свідка, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, кімната № 409 за адресою: [ADDRESS] відповідно до Ордеру № від 11.01.2019, що виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ПРаТ "Київводоканал" № 20 від 23.03.2007, була передана у користування позивачу. Склад сім`ї зазначено: [PERSON] (Позивач), та його дружина [PERSON] . Як вказує позивач, відповідач хоча і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в 2017 році, однак там ніколи з моменту реєстрації не проживав, квартирою не цікавився, квартплату та комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в кімнаті немає, кореспонденцію не отримує. Відповідачу не вчинялося жодних перешкод у користуванні ним спірною житловою площею. Допитаний в якості свідка [PERSON] вказав, що проживає в кімнаті № 407 за адресою: [ADDRESS] та є сусідом позивача. Підтвердив відсутність відповідача у вказаній кімнаті з моменту його реєстрації. Зазначив, що позивач проживає в кімнаті [ADDRESS] більше 15 років зі своєю другою дружиною, несе самостійно витрати на утримання кімнати, речей відповідача в кімнаті немає. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення житлового законодавства. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК УРСР). Із встановлених судом обставин необхідно дійти до висновку про те, що відповідач втратив інтерес до кімнати, його відсутність не пов`язана із поважними причинами, він не проживає в указаній кімнаті, тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування кімнатою. Доказів, які б підтверджували, що відповідач намагався вселитися у спірне житлове приміщення, а також що позивачем чинилися перешкоди у користуванні кімнатою суду не надано. Отже зважаючи на встановлені обставини, суд вважає вимоги позову обґрунтованими, а порушені права позивача підлягають захисту у визначений статтею 72 Житлового кодексу України спосіб - шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кімнатою [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню, так як зазначені у ньому обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved