Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

28.04.2017 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вказаним позовом. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 13 лютого 1994 року померла прабабуся позивача [PERSON]. Заповіту спадкодавець не складала. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: житловий будинок та господарські споруди по вул. Зоряний Шлях (колишня назва вул.Леніна), 154 в с. Богданівка Шосткинського району Сумської області, що позначені в технічному паспорті: одноповерховий житловий будинок площею 63,8 м.кв. під літ. «А-1»; житлова прибудова площею 43,8 м.кв. під літ. «а»; сарай площею 17,5 м.кв. під літ. «Б»; сарай площею 43,9 м.кв під літ. «В»; сарай площею 19,8 м.кв. під літ. «Г»; сарай площею 9,0 м.кв. під літ. «Д»; уборна під літ. «т», погріб під літ. «пг». Спадкоємець першої черги за законом - син померлої [PERSON],- прийняв спадщину після матері, вступивши в управління і володіння спадковим майном, відповідно до частини 1 статті 549 ЦК Української РСР, однак право власності на будинок та господарські споруди належним чином не оформив. 09 квітня 2008 року [PERSON] помер. Спадкоємець першої черги за законом - син померлого, - [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого батька, оскільки на час смерті [PERSON] з ним разом був зареєстрований та фактично проживав і відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. 02 грудня 2012 року помер батько позивача [PERSON]. За життя останній свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не отримав. Заповіту спадкодавець не складав. Його спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON], який спадщину прийняв, та його мати [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь сина. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса позивач не зміг, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши заяву, згідно з якою проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 13.02.1994 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 7/ За життя [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями по вул.Зоряний Шлях (колишня назва вул.Леніна), 154 в с.Богданівка Шосткинського району Сумської області. На той час до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Шосткинського району Сумської області №02-25/598 /а.с.5/, згідно з записами погосподарської книги Богданівської сільської ради № 2-02-18 за 2011-2015 р.р. житловий будинок №154 з господарським будівлями, що знаходиться за адресою: Сумська область, Шосткинський район, с.Богданівка, вул. Зоряний Шлях, належав [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок був побудований в 1956 році. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На час чинності Цивільного кодексу УРСР момент виникнення права власності на будинки, споруди не залежав від державної реєстрації його права. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині установлення факту належності житлового будинку №154 по вул. Зоряний Шлях (колишня назва вул.Леніна) в с.Богданівка Шосткинського району Сумської області, на праві власності [PERSON], померлій 13.02.1994 року, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. Згідно з роз'ясненнями, наданими судам Пленумом ВСУ у п. 1 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що спадщина після [PERSON] відкрилася 13 лютого 1994 року, а 6-місячний строк для її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, скінчився до набрання чинності ЦК України, то правовідносини у справі мають врегульовуватися ЦК УРСР. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994, № 18/5, що діяла на той час , передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. За життя [PERSON] заповіту не складала. Її син [PERSON] спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР, прийняв після неї спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном /а.с.8, 58, 59, 67 /. Водночас, за життя спадкових прав він не оформив. [PERSON] помер 09.04.2008 року /а.с.9/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане майно. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] заповіту не складав. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В свою чергу, згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом був його син [PERSON], який згідно з довідкою виконавчого комітету Богданівської сільської ради Шосткинського району Сумської області № 02-25/311 від 14.02.2018р. /а.с.68/ на час смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав з ним за адресою: Сумська область, Шосткинський район, с. Богданівка, [PERSON] (колишня назва вул. Леніна), 154, із заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався, а отже є таким, що прийняв спадщину після [PERSON], померлого 09 квітня 2008 року, однак своє право власності на спадкове майно належним чином він не оформив /а.с. 10, 60, 61, 68/. 02.12.2012 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 11/. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Богданівської сільської ради Шосткинського району Сумської області № 02-25/309 від 14.02.2018 р. /а.с.66/ на час відкриття спадщини у спірному житловому будинку разом із спадкодавцем був зареєстрований його син позивач і дружина померлого [PERSON]. З листа Шосткинської районної державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 149 за 2013. Спадкоємцем за законом після смерті останнього є його син - [PERSON], який спадщину прийняв, інша спадкоємиця - [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині на користь позивача, 10.08.2017 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала спадкодавцю /а.с. 12, 62, 63/. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що [PERSON] станом на день ухвалення рішення є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON], який в силу вимог ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті батька. Позивач звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на своє імя на спірний житловий будинок, але нотаріус відмовив йому у видачі цього свідоцтва, в звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок /а.с.25/. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача відсутні правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця на спірний житловий будинок, що свідчить про неможливість отримання ним свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке його право має бути захищено в судовому порядку. На підставі вищевикладеного суд вважає правомірним позов задовольнити повністю. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за ним, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved