Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

23.12.2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця селища міського типу Братське, Братського району, Миколаївської області зареєстрованого за адресою, [ADDRESS] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] на період з 28 квітня 2020 року по 10 травня 2020року до Республіки Болгарії та на оформлення і видачу проїзного документу на право виїзду його з України та в`їзду в Україну. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що з 07 червня 2011 року вона перебувала у зареєстрованомушлюбі з відповідачем [PERSON] . У 2014 році, як вказує позивач, відповідач пішов з сім`ї та з того часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб існував формально. Позивач зазначає, що [INFO] вона народила сина - [PERSON] , а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Позивач вказує, що з метою належного виховання, розвитку та покращення здоров`я сина вона має намір виїздити з України за кордон з сином [PERSON] , [INFO] . Проте, позивач стверджує, що відповідач не надає своєї згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, пояснюючи це тим, що він не є біологічним батьком дитини. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.01.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. 31.01.2020 року від [PERSON] до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , в якій [PERSON] просить суд виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого Братським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 26 від 15 червня 2006 року, відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Вірменія, РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування заявленого зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що батьківство дитини він не визнає, оскільки він не міг бути батьком [PERSON] , [INFO] ,тому як тривалий час до народження дитини він не проживав разом з [PERSON] . Крім того, [PERSON] зазначає про те, що в своєму позові про розірвання шлюбу, а також в позовній про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, [PERSON] визнає, що він не є батьком її дитини - [PERSON] , який народився [INFO] . З урахуванням викладеного, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про виключення з актового запису про народження відомості про батьківство. У підготовчому засіданні 11.02.2020 року було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження відомості про батьківство до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження відомості про батьківство в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. У підготовчому засіданні 11.02.2020 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] визнав у повному обсязі. У підготовчому засіданні 11.02.2020 року представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, у задоволенні первісного позову [PERSON] просив відмовити, оскільки [PERSON] не є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 07 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився [PERSON] , у графі батько зазначено [PERSON] , у графі мати зазначено [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2019 року, яке набрало законної сили 15.08.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Братського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №19, було розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.3 ст.122 СК України, подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливо лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. Відповідно до ч.2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до п.2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , який народився [INFO] ,[PERSON] не оспорюється, а тому цей факт не вимагає доказування відповідно ст. 82 ч.1 ЦПК України, згідно положень якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом частини 2 статті 138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Враховуючи визнання [PERSON] зустрічного позову [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити зустрічні позовні вимоги на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Визнання [PERSON] зустрічного позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає, що у додаткових доказах на підтвердження даної обставини необхідності немає. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. З урахуванням викладеного, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження відомості про батьківство підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за межі України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Разом з тим, як було встановлено судом вище, [PERSON] не є батьком [PERSON] , який народився [INFO] ,а тому його згода на дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків не потрібна. З урахуванням викладеного, у зв`язку з задоволенням зустрічного позову[PERSON] про виключення з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] відомості про батьківство [PERSON] , первісний позов [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, витрати по сплаті судового збору позивачу за первісним позовом не відшкодовуються.

Outcome: approved