Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

21 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В позовній заяві зазначила, що 21 листопада 2009 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 13. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинені і відповідач з березня 2014 року з сім'єю не проживає. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, в зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу та стягненні аліментів наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 21 листопада 2009 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 13 ( а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO] (а.с.6). Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.7). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших стягнень за виконавчими документами не має. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, з березня 2014 року відповідач виїхав на інше місце проживання, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; 4) інші обставини, що мають істотне значення . На підставі викладеного вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про повне задоволення вимог позивачки. Статтею 192 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved