Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 лютого 2007 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договору № DZHCGK13220400, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 17 600 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит, але відповідач свої зобов`язання не виконав, не здійснювала погашення за кредитом. У зв`язку із зазначеним відповідач [PERSON] станом на 16 липня 2019 року має заборгованість 125 828,98 доларів США, яка складається з: 12829,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 30 929,42 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 774,53 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 79295,12 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки. Зазначив у позові, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь заборгованість у розмірі 12829,91 доларів США, що складає 330241,88 грн. станом на 16.07.2019 року за кредитним договором № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року, яка складається 12829,91 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), та судові витрати. Посилається на норми ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Відповідач [PERSON] також звернулась до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору припиненим. У своєму позові позивач за зустрічним позовом посилається на те, що 15 лютого 2007 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договору № DZHCGK13220400, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 17 600 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором 15 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № DZHCGK13220400/1. З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16 липня 2019 року починаючи з 25 листопада 2008 року банк нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі 14,04% та у розмірі 34,92 % прострочені відсотки. Відповідно до п.13 Договору поруки визначено, що зміни та доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Про підвищення відсоткової ставки у 2008 року позивачу стало відомо після ознайомлення з позовною заявою та доданого до неї розрахунку заборгованості. З цього вбачається, що банк починаючи з 25 листопада 2008 року збільшив відповідальність поручителя внаслідок підвищення відсотків за користування кредитом з 12% річних на 14% річних та з 30,84 % річних на 34,92 % річних прострочених відсотків без отримання на це письмової згоди поручителя. Вважає, що її порука перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 15 лютого 2007 року припинилась з 25.11.2008 року внаслідок збільшення її обсягу відповідальності без її згоди на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України. Тому просить суд визнати припиненим договір поруки № DZHCGK13220400/1 від 15 лютого 2007 року, укладений між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] з 25 листопада 2008 року. Посилається на норми ст. ст. 16, 559 ЦК України. Представник позивача надав суду заяву про застосування строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви [PERSON] . Відповідачем [PERSON] наданий суду відзив, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що рішення Баглійського суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором від 15 лютого 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності [PERSON] з виселенням її з житлового будинку та сума, яка потребувала стягненню вже стягнута. Вважає, що таким чином позивач вимагає подвійне стягнення. Також просить суд застосувати строк позовної давності, тому як вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Стребіж М.О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилався на обставини, викладені в позовній заяві та відзиві на зустрічні позовні вимоги, в задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити та застосувати строк позовної давності до вказаних вимог відповідача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо задоволення позову, посилався на обставини викладені у відзиві на позов та просив суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо позовних вимог позивача заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позову, посилалась на обставини викладені у відзиві на позов. Підтримала вимоги викладені у зустрічному позові та просила їх задовольнити. 2. Заяви, клопотання учасників справи 12 листопада 2019 року відповідачем [PERSON] наданий суду відзив на позов. 26 листопада 2019 року відповідачем [PERSON] отримана судом зустрічна позовна заява. 27 листопада 2019 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи. 11 грудня 2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] наданий суду відзив на позовні вимоги позивача. 11 грудня 2019 року, 29 січня 2020 року позивачем надана суду відповідь на відзив. 20 січня 2020 року заява представника позивача про відкладення судового розгляду. 23 січня 2020 року представником позивача наданий суду відзив на зустрічну позовну заяву. 06 березня 2020 року відповідачем надана суду відповідь на відзив. 24 квітня 2020 року представником позивача надана суду заява про застосування строків позовної давності. 24 квітня 2020 року, 27 квітня 2020 року представником позивача надані суду заперечення на відповідь на відзив. 22 травня 2020 року, 27 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 24 червня 2020 року, 28 липня 2020 року, 27 жовтня 2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. 22 липня 2020 року клопотання представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи. 28 липня 2020 року заява відповідача про застосування строків позовної давності. 26 серпня 2020 року представником позивача надана суду відповідь на заперечення. 3.Процесуальні дії суду 21 жовтня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 28 листопада 2019 року ухвалою суду прийнятий зустрічний позов та справа призначена за правилами загального позовного провадження. 24 вересня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2007 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DZHCGK13220400, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 17 600 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором, що не заперечується сторонами та вбачається із наданого суду копії кредитного договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] станом на 16 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 125 828,98 доларів США, яка складається з: 12 829,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 30 929,42 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 774,53 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 79 295,12 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Як встановлено в судовому засіданні в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 лютого 2007 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № DZHCGK13220400/1, що не заперечується сторонами. . . Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, були задоволені частково. Так, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2007 року станом на 08 травня 2012 року складає 23 087,31 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 12 735,71 доларів США, за процентами 6 137,37 доларів США, за комісією 950,53 доларів США, пені в розмірі 3 263,70 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] , якій на праві власності належить [PERSON] та встановлений спосіб реалізації предмета іпотеки. Крім цього, рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] , третя особа Баглійський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, - про звільнення майна з-під арешту, задоволені та звільнено з-під арешту, накладеного 05 листопада 2015 року державним виконавцем Кравченко К.С. Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області при примусовому виконанні ВП № 49246273, нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON] , а саме житловий будинок [ADDRESS] . Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором, а в зустрічному позові предметом позову є визнання договору припиненим. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом 15 лютого 2007 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DZHCGK13220400, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 17 600 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлені договором. Судом встановлено, що в порушення умов вказаного договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року була стягнута з відповідача, що вбачається з наданого суду рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 лютого 2007 року між позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № DZHCGK13220400/1. Відповідно до умов договору поруки п.16 вбачається, що його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 15 лютого 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 16 000 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту у строк по 14 лютого 2017 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% за місяць у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 2,57 відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються боржником окремо понад суми щомісячного платежу за кредитним договором разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16 липня 2019 рік починаючи з 25 листопада 2008 року банк нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі 14,04 % та у розмірі 34,92% прострочені відсотки . Відповідно до пункту 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність змінної процентної ставки. У своїх зустрічних вимогах відповідач [PERSON] посилається на те, що її порука перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 15 лютого 2007 року припинилась з 25.11.2008 року внаслідок збільшення її обсягу відповідальності без її згоди на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до вимог ст. 559 ЦК України, яка діяла на час зміни відсоткової ставки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п.13 договору поруки визначено, що зміни та доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Як встановлено в судовому засіданні позивач з 2008 року збільшив відповідальність поручителя [PERSON] внаслідок підвищення відсотків за користування кредитом з 12 відсотків річних на 14,04 відсотків річних та з 30,84 відсотків річних на 34,92 відсотків річних прострочених відсотків без отримання на це письмової згоди поручителя, яке відповідно до умов договору поруки здійснюється у вигляді укладення додаткової угоди. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що порука перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року припинилась внаслідок збільшення її обсягу відповідальності без згоди поручителя на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України. Окрім цього, посилання представника позивача на те, що строки позовної давності на звернення до суду із позовом про припинення договору поруки є безпідставним, оскільки як встановлено в судовому засіданні поручитель про зміну відсоткової ставки дізналась після звернення позивача із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054, ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Окрім цього, рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, були задоволені частково. Так, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2007 року станом на 08 травня 2012 року складає 23 087,31 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 12 735,71 доларів США, за процентами 6 137,37 доларів США, за комісією 950,53 доларів США, пені в розмірі 3 263,70 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] , якій на праві власності належить [PERSON] та встановлений спосіб реалізації предмета іпотеки. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної давності щодо звернення позивача із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором суд виходить з наступного. Згідно до матеріалів справи вбачається, що сторони визначили строк дії кредитного договору № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 14 лютого 2017 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15 та Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Так, відповідно до умов п.2.3.7 кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. Відповідно до п.2.3.3. при виникненні кожного з наступних подій банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомлені дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором або розірвати договір у судовому порядку, при цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором або згідно до ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначеному в повідомлені дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань. Так, в травні 2012 року на поштову адресу відповідача [PERSON] була направлена вимога позивача про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року, згідно якої банк зазначив про те, що [PERSON] було припинено належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором прострочена заборгованість складає 13 760,50 доларів США. З посиланням на вимоги ст. ст. 1054, 1050 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк вимагає від [PERSON] повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, у зв`язку з чим банк в односторонньому порядку змінив спосіб виконання зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши відповідачу [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту, після чого в травні 2012 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши відповідачу [PERSON] вимогу та пред`явивши до суду позов. Проте у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом в травні 2012 року про стягнення заборгованість за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таким чином, пред`явивши вимогу до боржника про погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування позивач змінив умови договором та використав своє право на дострокове повернення заборгованості за кредитом, що є підставою для відмови в позові, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 6. Судові витрати На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою від задоволенні позову судові витрати з відповідачів не підлягають стягненню, підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 768 грн. 40 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved