Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17.11.2001 року між ним та відповідачем по справі зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, за актовим записом - №42. Вказує на те, що у шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на життєві проблеми, відсутність взаєморозуміння, постійні сварки. Позивач також зазначає, що між ними досягнуто згоди щодо виховання та утримання неповнолітніх дітей, яких просить суд залишити на його утриманні та вихованні так як відповідач ніде не працює. Вказує на те, що подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам подружжя та дітей. З посиланням на викладене просить суд шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвати, а неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити на його утриманні та вихованні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснив, що основною причиною розірвання шлюбу є зрада ним у подружній вірності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Пояснила, що основною причиною розірвання шлюбу є зрада у подружній вірності. Не заперечила проти залишення дітей проживати разом з позивачем. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 17.11.2001 року у виконавчому комітеті Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, за актовим записом - №42, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 17.11.2001 року приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/ У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 8-9/ Майновий спір між сторонами відсутній. Дітей позивач просить залишити на його утриманні та вихованні. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є зрада у подружній вірності зі сторони позивача по справі. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] до [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Крім того на думку суду, обґрунтованими є і вимоги позивача щодо залишення неповнолітніх дітей на його утриманні та вихованні. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved