Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

24 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 квітня 2016 року він був звільнений з роботи у зв'язку із виходом на пенсію. Однак повний розрахунок з ним відповідач провів тільки 9 серпня 2016 року, тим самим прострочив виплату розрахункових на 69 робочих днів. Його середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку становить 103 грн 87 коп. без врахування індексу інфляції, тому просить стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 7167,03 грн. У своїх письмових запереченнях проти позову відповідач зазначає про невизнання позову в частині розрахунку суми середнього заробітку, оскільки позивач посилається на виробничий календар на 2016 рік, який не враховує положення постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831 щодо запровадження у зоні відчуження скороченої тривалості робочого часу - не більш як 36 годин на тиждень. Позивач працював по графіку № 1 роботи персоналу підприємства на 2016 рік по вахті 2. Робочі дні цієї вахти становили: в квітні 2016 року 3 дні (з 28 по 30, в травні 2016 року - 17 днів (з 01 по 06 та з 21 по 31), в червні 2016 року - 16 днів (з 01 по 06 та з 21 по 31), в липні 2016 року - 16 днів (з 01 по 06 та з 21 по 31), в серпні 2016 року - 6 днів (з 01 по 06). Таким чином час затримки виплати розрахунку становить 62 дні, а сума середнього заробітку - 6439,94 грн (103,87 грн х 62 дні). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, направив заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов визнає частково. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того зазначив, що позивач був звільнений з роботи 28.04.2016, остаточний розрахунок отримав 09.08.2016. Дійсно при проведенні розрахунку середнього заробітку позивач не врахував положення постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Державним спеціалізованим підприємством «Північна пуща». 28.04.2016 трудовий договір між сторонами було припинено на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку із виходом позивача на пенсію (а.с.7-10 - копія трудової книжки). Відповідач при звільненні позивача нарахував останньому грошові кошти: 830,96 грн - відпускні за період з 21 по 28 квітня 2016 року, 519,35 грн, 623,22 грн та 623,22 грн - оплата лікарняних листів відповідно за період з 21 по 25 березня 2016 року, з 26 по 31 березня 2016 року та з 1 по 6 квітня 2016 року, 2389,01 грн - компенсація за невикористану відпустку (а.с.11-13 - нарахування). При цьому відповідач провів повний розрахунок із позивачем 09.08.2016, що підтверджується випискою із рахунку позивача № [NUMBER] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22.08.2016 (а.с.14), тобто через 58 робочих днів відповідно до графіку № 1 роботи персоналу ДСП «Північна пуща» по вахті 2 (2 дні (29 та 30 квітня 2016 року, враховуючи, що 28.04.2016, яке є днем звільнення, а відтак робочим днем) + 17 днів травня 2016 року (з 01 по 06 та з 21 по 31) + 16 днів червня 2016 року (з 01 по 06 та з 21 по 30) + 17 днів липня 2016 року (з 01 по 06 та з 21 по 31) + 6 днів серпня 2016 року (з 01 по 06) (а.с.57 - копія графіка № 1). Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» установлено, що з 1 січня 2016 року у зоні відчуження запроваджується скорочена тривалість робочого часу - не більш як 36 годин на тиждень. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України у своєму рішенні по справі № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, у якій також зазначено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. П. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі -Порядок). З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з довідкою, виданою відповідачем, середньоденна заробітна плата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 складає 103,87 грн (3116,00 грн : 30 днів - режим роботи 15/15) (а.с.42 - довідка). Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2016 року по 9 серпня 2016 року в розмірі 6024,46 грн (103,87 грн х 58 днів). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем строків виплати розрахункових коштів при звільненні позивачу, що є підставою для стягнення із відповідача на користь позивача належного йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки роботодавець не довів відсутності в цьому своєї вини. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки позивач проведенні розрахунку середнього заробітку не врахував положення постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831 щодо запровадження у зоні відчуження скороченої тривалості робочого часу. На підставі викладеного,

Outcome: approved