Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

30 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Макіївка, Донецької області. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що вона являється дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , який помер [INFO] в м. Макіївка, Донецької області у зв`язку з хворобою. За місцем смерті [PERSON] Червоногвардійським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , про що був складений відповідний актовий запис про смерть №669. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть, довідкою про причину смерті, виданими державними органами самопроголошеної Донецької Народної Республіки. У відповідності до Закону України від 15.04.2014 року №1207-\\/ІІ « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254 VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» зазначене місце смерті [PERSON] , м. Макіївка, Донецької області, є тимчасово окупованою територією, визначеною Верховною Радою України. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.3 закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та відповідно до частин 2, 3 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені,обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення,документ) виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другої цієї статті є недійсними і не створює правових наслідків. Таким чином, видане незаконним органом - Червоногвардійським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, що функціонує на території Донецької області, свідоцтво про смерть [PERSON] не засвідчує у встановленому порядку факт його смерті. У зв`язку із цим заявниця [PERSON] не може реалізувати своє право на оформлення спадщини та отримання допомоги на поховання. Заявник в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та заяву задовольнити. (а.с. 20) Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду надійшла заява начальника Погребищенського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Лучук Л., в якій вона просила провести судовий розгляд без участі представника та зазначила, що при вирішенні даної справи Погребищенський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) покладається на розсуд суду. (а.с. 22) Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров`я України. Відповідно до Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селиш і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» м. Донецьк належить до тимчасово окупованих територій України. Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, а у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). З огляду на наведене, суд приймає до уваги: свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2020 року, де заначено, що [PERSON] помер [INFO] , місце смерті Донецька Народна Республіка, актовий запис №669 (а.с. 7); лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] №404 від 22.08.2020 року, видане УПМСП №5 м. Макіївка, де зазначено, що [PERSON] помер [INFO] в [ADDRESS] (а.с. 9); довідку про причину смерті, де зазначено, що [PERSON] помер [INFO] , причина смерті хронічна сердечно-сосудиста недостатність (а.с. 10) та визнає їх в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставами для реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану є: документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявниця не може, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», а тому єдиним шляхом його отримання є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що факт смерті [PERSON] в м. Макіївка, Донецької області, який помер [INFO] , дійсно мав місце, а без свідоцтва про його смерть заявниця не може оформити спадщину, а також отримати допомогу на його поховання, то з метою захисту прав заявниці, факт смерті [PERSON] необхідно встановити судовим рішенням.

Outcome: approved