Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.01.2018 року (справа №603/765/17). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.01.2018 року Монастириським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2002 року. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , 2003 року народження та син - [PERSON] , 2010 року народження. 13 червня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Син [PERSON] на час звернення до суду із вищевказаним позовом проживав із [PERSON] , а син [PERSON] із [PERSON] , тому позов було задоволено частково. На даний час змінились обставини по вищевказаній даній справі. Зокрема, син [PERSON] на даний час проживає разом із батьком [PERSON] та перебуває на його повному утриманні, а тому позивач вважає, що відпала необхідність у сплаті аліментів на користь відповідача [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов визнає. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням положень ч.3 ст.200, ч.4 ст.206, ЦПК України та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони у даній справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Монастириського районного суду від 11.01.2018 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2002 року. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , 2003 року народження та син - [PERSON] , 2010 року народження. 13 червня 2017 року шлюб було розірвано. Син [PERSON] на час звернення до суду проживав із [PERSON] , а син [PERSON] із [PERSON] У зв`язку з наведеним, позов задоволено частково. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] не проживає з матір`ю, а фактично проживає з батьком [PERSON] , який несе витрати на його утримання, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання дитини в користь відповідача [PERSON] , а тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення сплати аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved