Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок, в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.01.2017 року помер позивача батько [PERSON]. На момент смерті померлий проживав за адресою [INFO]. Померлому [PERSON] належало таке нерухоме майно: - житловий будинок (корисна площа 89,6 кв.м, в тому числі житлова 49.4 кв.м.) з надвірними спорудами за адресою м.Виноградів, вул.Ревейса,12, а також рішенням №215 від 24.12.1993 р. у приватну власність останньому передано земельну ділянку на якій знаходиться будинок. За час свого життя позивача батько [PERSON] заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги є позивач (син померлого), відповідач (дружина померлого). Позивач зазначив, що з моменту народження і на даний час проживає у спадковому будинку, розпоряджається всім майном яке належало батькові. Відповідач на спадщину не претендує, заяви про прийняття спадщини не подавала. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до нотаріуса для подачі ним документів на оформлення спадщини. Разом з тим нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що що 12.01.2017 року помер позивача батько, а відповідача чоловік [PERSON] (а.с.4,5,6). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку (корисна площа 89,6 кв.м, в тому числі житлова 49.4 кв.м.) з надвірними спорудами за адресою м.Виноградів, вул.Ревейса,12, рік побудови 1972 (а.с.8-11). Рішенням виконкому Виноградівської міської ради №215 від 24.12.1993 р. у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку на якій знаходиться будинок (а.с.7). За час свого життя позивача батько [PERSON] заповіт не залишив, у звязку з чим спадкування здійснюється за законом (а.с.12). Спадкоємцями першої черги є позивач (син померлого), відповідач (дружина померлого). Позивач на час смерті спадкодавця постійно проживав разом з ним у спадковому будинку, також звернувся до державного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу (а.с.14). Останнім у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок (а.с.13). Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.392 ЦК України). За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та поданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved