Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

24.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у подружжя не склалось і з березня 2010 року вони припинили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. Після припинення стосунків з Відповідачем їх спільний син, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . До того ж, дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач життям свого сина не цікавиться та матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Певне відчуження відповідача як батька до свого сина було помітне ще до припинення спільного проживання. У подальшому, позивач помітила, що відповідач цілком втратив інтерес до свого сина, не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, зовсім не виявляв батьківських почуттів. Таким чином відповідач жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач не надає жодної допомоги на утримання сина, зв`язок між ними втрачено, вона також позбавлена можливості отримати від останнього згоду на реєстрацію місця проживання сина за фактичним його місцем проживання. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з останнього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, повідомила суду, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника та висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлявся розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, та направленням судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, врахувавши думку позивачки, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, ухвалити заочне рішення у відповідності до правил ст.ст. 280,281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Сімейне життя батьків дитини [PERSON] не склалось і з березня 2010 року [PERSON] та [PERSON] припинили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. Після припинення подружніх стосунків сторін у справі [PERSON] та [PERSON] їх спільний з син, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач життям свого сина не цікавиться та матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що певне відчуження відповідача як батька до свого сина було помітне ще до припинення спільного проживання. В подальшому, позивачка помітила, що відповідач цілком втратив інтерес до свого сина, не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, зовсім не виявляв батьківських почуттів. Наразі, судом встановлено, що відповідач жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені обставини, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, при чому батько у повній мірі усвідомлює характер та наслідки своєї поведінки, а за відсутності відповідача суд позбавлений можливості їх перевірити. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Як видно зі змісту повідомлення Дарницького управління поліції ГУНП у місті Києві № 29598/125/48/02-2019 від 30.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] , щодо перешкоджання йому у виконанні своїх батьківських обов`язків стосовно його сина [PERSON] , [INFO] , до Дарницького управління поліції ГУНП у місті Києві не звертався (а.с.19). За даними повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 101/46-381 від 04.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею до вищевказаного органу опіки і піклування також не звертався (а.с.20). Крім того, Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області свої листом № 20-08/41 від 03.02.2020 року також підтвердила, що [PERSON] , [INFO] , із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею не звертався ( а.с.21). Бучанське відділення поліції Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області повідомило про те, що [PERSON] , [INFO] , до відділення поліції із заявами про перешкоджання йому у виконанні своїх батьківських обов`язків стосовно сина, [PERSON] , [INFO] , не звертався, що підтверджено листом № 1496 від 19.02.2020 року (а.с.22). За повідомленням Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100/09-703 від 18.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , до вищевказаного органу опіки та піклування з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , не звертався (а.с.23). Навчально-виховний заклад освіти «Школа-ліцей «Обдаровання» Київської академії наук та Бучанська спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов Бучанської міської ради Київської області, які відвідує дитина сторін у справі [PERSON] , також надали інформацію з приводу того, що [PERSON] , [INFO] , жодного разу не з`являвся в навчальні заклади, не спілкувався з жодним працівником, абож вчителем з приводу виховання та навчального процесу сина, не цікавився успішністю свого сина, не відвідував батьківські збори, культурні заходи, які проводились за участі його сина, не цікавився успішністю сина (а.с.24,25). За даними довідки Бучанської спеціалізованої загальноосвітньої школи № 01-51 від 10.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , контакту із школою, де навчалась дитина, [INFO] , не підтримував, із вчителями не спілкувався, успішністю сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. Відповідно до повідомлення Громадської організації «Освітня платформа» № 11 від 07.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , до навчального закладу не надавав запитів щодо успішності у навчанні, психологічного стану та потреб дитини, батьківські збори не відвідував, з класними керівниками та викладачами не зустрічався, культурні заходи за участю сина не відвідував (а.с.26). За даними довідки ТОВ «Спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І ступеня «Ліко-школа» № 29 від 06.02.2020 року, щоденну організацію навчально-виховного процесу дитини, супровід до школи і повернення дитини додому завжди контролює мама хлопчика, [PERSON] , [INFO] , зв`язку з педагогами сина не підтримує, батьківські збори не відвідував, жодного разу в навчальному закладі не з`являвся, не відвідував свята та творчі заходи, на прийом до адміністрації, до вчителів та психологів шкільної психологічної служби записатися жодного разу не намагався; батько не бере участі в організації навчально-виховного процесу сина та не цікавиться його шкільним життям (а.с.27). Отже, судолм встановлено, що позивачка жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні не чинила, відповідно відповідач свідомо не бажає брати участь у житті дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] не виконує свій обов`язок щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та психологічний розвиток; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є грубим порушенням вимог статті 150 СК України. Положення статті 12 ЗУ « Про охорону дитинства» визначають, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. А так як Відповідач нехтує і цими зобов`язаннями стосовно своєї дитини, то його ставлення до дитини не може бути змінено жодними засобами і позбавлення його батьківських прав є доцільною мірою. Позивачка, при зверненні до суду з позовом стверджувала, що відповідач поовністю припинив спілкування з власним сином у травні 2017 року, а її спроби поновити його спілкування з сином не отримали результату. Згідно з ухвалою ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Приймаючи до уваги, що відповідач тривалий період часу не спілкується з сином, відповідно позбавлення його батьківських прав не завдасть дитині ніякої моральної шкоди, оскільки зв`язок між ними вже давно втрачено, дитина не згадує про батька та не турбується питанням його відсутності у власному житті. За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для висновку суду щодо обгрунтованості позовних вимог [PERSON] з приводу позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Правилами статті 180 СК України встановлено зобов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а правилами статті 166 цього Кодексу встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З огляду на встановлений судом факт, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу в зхабезпеченні сина, відповідно мають бути задоволені і вимоги щодо стягнення з останього аліментів на утримання сина. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральной Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991року, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Наразі відповідач [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям малолітнього [PERSON] , не надає матеріальну допомогу на його утримання, тривалий час не спілкується з сином, не цікавиться його життям, розвитком і вихованням. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). З огляду на встановлені судом обставини, що відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов"язків щодо малолітнього сина [PERSON] без поважних причин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , позивачка просила стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Так, судом достовірно встановлено, що малолітній син сторін у справі [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] , [INFO] за адресою - [ADDRESS] . Статтями 180,181,182,183,184 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом достовірно встановлено, що син сторін у справі проживає з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо його виховання, гармонійного розвитку та матеріального забезпечення. Батько дитини є працездатним, однак участі у вихованні сина та його матеріальному забезпеченні не приймає. Отже, приймаючи до уваги вік дитини сторін у справі, що перебуває у періоді посиленого росту та фізичного розвитку, потребує витрат на проїзд до навчального закладу, а також стан здоров`я матері, яка є працездатною, суд приходить до висновку, що відповідач зможе сплачувати аліменти на дитину у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, Крім того, правилами ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зазначений розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на утримання сина, починаючи з 24.02.2020 року і до повноліття останнього, або ж зміни матеріального стану сторін,однак не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку. Судові витрати за розгляд справи судом у частині сплати судового збору на користь держави підлягають стягненню з відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежів за один місяць має бути допущене судом до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved