Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувсь до суду з позовом, з врахуванням заяви (вх. № 36940 від 09.11.2016 року, а.с. 28-29), про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів в розмірі 1/2 частки з всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до 06.09.2018 року. Позов мотивований тим, що з 1988 року [PERSON] є пенсіонером. На день подання позову вік позивача складає повних сімдесят сім років. Єдиним доходом увесь цей час [PERSON] є пенсія останнього, інших джерел доходу немає. Проте пенсію, яку отримує позивач недостатньо, щоб забезпечити йому мінімум необхідний для проживання. Відповідач [PERSON], який є сином позивача має постійне місце роботи з достатньо високою заробітною платою. Дітей та інших осіб на утриманні не має, добровільно [PERSON] матеріальної допомоги позивачу не надає. В судове засідання позивач не з'явився, подав суду клопотання (вх. № 36940 від 09.11.2016 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 27). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 36771 від 09.11.2016 року; вх. № 513 від 10.01.2017 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 26, 36). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 17.08.1982 року, батьками [PERSON], [INFO] року є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3583. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від [INFO] року, виданого Міським відділом по реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 12). Позивач, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER], виданим Пенсійним фондом України 18.08.2009 року (а.с. 4). Так, стаття 51 Конституції України встановлює, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таким чином, ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Розмір аліментів визначається в судовому порядку в залежності від матеріального та сімейного становища батьків та дітей. При цьому судом враховуються всі, заслуговуючи на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Водночас, в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ( 2947-14 ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). У статті 204 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може звільнити дітей від обов'язку утримання своїх батьків, а також від обов'язку брати участь у додаткових витратах на батьків, коли буде встановлено, що батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Відповідно до статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що повнолітній син зобов'язаний утримувати батька, у якого інших утримувачів не встановлено, при цьому суд враховує, що відповідач не забезпечує батькові належного догляду та належного утримання, а [PERSON] не позбавлявся відносно [PERSON] батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання батька є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Проте, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено стягнення аліментів на утримання батьків з дня звернення до суду, суд приходить до висновку, що на утримання [PERSON] аліменти підлягають стягненню починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, за частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з'ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні.

Outcome: approved