Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

25.05.2015 [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], однак, як батько своїх обов'язків не виконує, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, матеріально не допомагає, не виявляє бажання займатися вихованням, розвитком та навчанням дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального розвитку. Виходячи з інтересів дитини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки вихованням та утриманням дитини займається виключно вона. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач на контакт не йде, телефонує відповідачу з питань виховання дитини, однак останній на дзвінки не відповідає. 30.04.2015р. зареєструвала шлюб з громадянином Німеччини - [PERSON], який бажає виховувати її сина в дружніх, теплих, родинних відносинах. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала. Зазначила, що факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків підтверджується письмовими доказами з дошкільного навчального закладу № 61, який відвідує дитина з 02.09.2014р. по даний час, доказами з дитячої поліклініки, де зазначено, що батько ніколи не цікавився сином, крім того є висновок психолога, який підтверджує, що дитина про біологічного батька не згадує, а згадує про батька, з яким нині позивач перебуває в шлюбі. Крім того, зазначила, що висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], оскільки відсутня заборгованість по сплаті аліментів позивачу, є недостатньо обґрунтованим та є недостовірним доказом. Доказів перешкод у спілкуванні відповідача з сином не доведено, заяву про визначення порядку спілкування з дитиною відповідач подав після того, як дізнався, що до нього подано позов. Відповідач подав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що його син [PERSON] проживає разом з матір'ю, яка перешкоджає їх спілкуванню, ховає від нього сина, не повідомляє його про місце навчання сина. У зв'язку з чим, змушений був звернутися до органу опіки та піклування для можливості поновлення його прав, як батька, а саме з вимогою встановлення місця, дати та часу зустрічі з сином. Вказав, що сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] присуджені рішенням суду від 20.03.2013 року. А також зазначив, що за час спільного проживання з позивачем та після цього його мати неодноразово підтримувала онука, а саме висилала грошові перекази на ім'я позивача. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є непоґрунтованими. Під час судового розгляду, зважаючи на предмет спору, явку відповідача було визнано обов'язковою. Однак, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання 09.10.2015 та 16.10.2015 відповідач до суду не з'явився. Заяв про причини неявки не надав, що розцінюється судом як втрата інтересу спору. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Під час розгляду справи вказав, що відповідач працює неофіційно, намагається побачити дитину, однак позивач чинить перешкоди. Пояснив, що відповідач за станом здоров'я не має можливості пересуватися самостійно. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сторони у шлюбі не перебували. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.03.2013р. з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 350 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 22.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 31.12.2029 року (а.с.24). За змістом довідки КП «ВЖРЕП №9» Житомирської міської ради № 665 від 19.05.2015р. [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] - позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS]. Батько разом з дитиною та його матір'ю не проживає (а.с.7). Згідно довідки Житомирського дошкільного навчального закладу № 61 за №20 від 22.05.2015р. [PERSON] відвідує заклад з 02.09.2014р. Приводить та забирає дитину з дитячого закладу матір [PERSON], батько ж [PERSON] за вказаний період в дитячому садку не з'являвся (а.с.6). Позивач з 30.04.2015р. перебуває у шлюбі з [PERSON], громадянином Німеччини, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.04.2015р. (а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. З висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування № 567 від 02.09.2015р. вбачається, що через відсутність підстав позбавлення батьківських прав, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.54). Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи положення чинного законодавства суд критично оцінює висновок виконкому Житомирської міської ради від 02.09.2015р., як письмовий доказ, оскільки такий висновок ґрунтується на встановлені відсутності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON]. Виконавчим комітетом також прийнято до уваги неможливість [PERSON] надавати дитині додаткову матеріальну допомогу у зв'язку з проблемами зі здоров'ям останнього. Крім того, виконком обґрунтував своє рішення категоричним запереченням [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав. Однак, викладені у висновку обставини суперечать обставинам, встановленим під час розгляду справи в суді та висновок містить посилання на докази лише щодо відсутності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів, а решта відстав викладена без належного обґрунтування і не підтверджена в подальшому під час розгляду справи. Так, в судовому засіданні встановлено факт перерахування грошових коштів матір'ю [PERSON] на рахунок [PERSON] у травні, червні, жовтні та грудні 2012р. в якості аліментів на утримання [PERSON] і позивачем не оспорюється (а.с.55). Разом з тим, суд вважає, що встановлені обставини не є достатнім доказом належного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON]. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Таким чином, оплата коштів на утримання дитини є лише однією зі складових у загальному об'ємі обов'язків та відповідальності батьків перед своєю дитиною. Водночас, допитана як свідок завідуюча господарством Житомирського дошкільного навчального закладу № 61 [PERSON] пояснила, що живе поряд з сім'єю позивача, батька та його матір вона ніколи не бачила разом з дитиною, як за місцем її проживання, так і в дитячому садку, хоча дитина другий рік відвідує садок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що протягом п'яти років перебуває в дружніх стосунках з позивачем, однак батька дитини вже три роки не бачила, дитина про нього не згадує. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, зазначила, що з дочкою проживає разом, батько [PERSON] ніколи не цікавиться ним та його розвитком, останній раз бачила відповідача більше трьох років тому. У разі не надходження вчасно аліментів дочка телефонує не відповідачу, а його матері, так як відповідач уникає спілкування. Щодо вказаних обставин, представник відповідача пояснив, що відповідачу чиняться перешкоди у спілкуванні з сином, однак, будь-яких належних доказів на підтвердження таких доводів ні відповідач, ні його представник суду не надали і клопотань про їх витребування не заявляли. Заява відповідача до органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 03.08.2015р. про визначення часу та способу спілкування з сином (а.с.33) подана ним до органу опіки та піклування через місяць після отримання ухвали суду про відкриття провадження за позовом [PERSON] до нього, а тому не може слугувати беззаперечним доказом намагання відповідача приймати участь у вихованні сина і спілкуванні з ним. Як зазначалося, зважаючи на особливість даної категорії справ та важливість кожного доказу для прийняття рішення, суд визнав за необхідне щоб відповідач, як батько дитини, надав особисті пояснення в судовому засіданні. Пунктом 4 частини 1 статті 169 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Зокрема, відповідач належним чином повідомлявся про його виклик та особисту явку в судові засідання 22.09.2015, 09.10.2015 та 16.10.2015. Однак, у призначені дні 09.10.2015 та 16.10.2015 відповідач для дачі пояснень до суду не з'явився. Доказів про поважність причин неявки або неможливість самостійно пересуватися за станом здоров'я відповідач суду на протязі розгляду справи не надав, хоча і посилався на це у своїх письмових поясненнях. Встановлені обставини та докази, що їх підтверджують дають суду підстави для висновку про невиконання [PERSON] батьківського обов'язку щодо сина [PERSON], відсутність зацікавлення його життям, розвитком та подальшою долею, а тому зважаючи на інші обставини справи, що сприяють інтересам дитини, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved