Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

28.01.2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що 26 липня 1986 року уклала шлюб із відповідачем у Баковецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області за актовим записом №10. Від подружнього життя у них народилось троє дітей, які на даний час є повнолітніми. З відповідачем вирішила розірвати шлюб, оскільки життя із ним не склалося. Через несумістність характерів між ними часто виникали сварки та суперечки, що призвело до погіршення сімейних стосунків та їх припинення. Більше двох років сторони спільно не проживають, їй відомо, що відповідач перебуває у цивільному шлюбі із іншою жінкою у м.Львові. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, сім"я існує формально, а тому шлюб просить розірвати, оскільки відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати із підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судове засідання не з"явились, останній подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], яке видано Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 26.07.1986 року, вбачається, що цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON](а.с.7). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER], яке видано відділом ДРАЦС РС Жидачівського РУЮ у Львівській області 23.12.2014 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.4-5), останні є дітьми позивачки та відповідача та на даний час досягли повнолітття. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, з 2014 року не проживають спільно. Фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі, неповнолітніх дітей немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір, тому вказані витрати, підтверджені квитанцією від 26.01.2016 р., підлягають стягненню в її користь з відповідача.

Outcome: approved