Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

30.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третіми особами зазначені Об'єднана Харківська товарно-сировинна біржа «Україна», Держаний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов О.С., Приватний нотаріус ХМНО Лавінда Н.О. Позивач позовні вимоги уточнив та просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], витребувати з чужого незаконного володіння вищезазначену квартиру у [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1995 року реєстраційний №6-95-36638 Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду квартира [ADDRESS] (надалі спірна квартира) належала на праві власності бабусі позивача [PERSON], яка в 1996 році фактично переїхала жити до свого заміського будинку в с. Садове Красноградського району Харківської області, а в спірній квартирі залишився проживати батько позивача [PERSON]. В 1999 році [PERSON] тяжко захворіла, тому позивач та його батько також переїхали до заміського будинку, де доглядали бабусю та займались її лікуванням. 27.08.1999 року бабуся склала заповіт №12, яким заповідала все своє майно, в тому числі спірну квартиру батьку позивача [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом. [PERSON], батько позивача, у встановлений законом строк 27.08.2000 року звернувся до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримав. В 2014 році [PERSON] відбув у відрядження в зону АТО, а в 2015 році в зону АТО відбув також и позивач [PERSON], в спірній квартирі залишилась проживати дружина позивача [PERSON] [INFO] батько позивача [PERSON] загинув у зоні АТО, про що видано відповідне свідоцтво про смерть від 07.10.2016 року. Заповіту останній не залишив, після його смерті єдиним спадкоємцем залишився позивач [PERSON], який у встановлений законом строк 11.10.2016 року звернувся до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки був змушений повернутись на службу в зону АТО. Під час реєстрації права власності на спадщину позивачу стало відомо, що існує дублікат договору купівлі-продажу спірної квартири реєстровий номер 974 від 20.10.1999 року, посвідчений Об'єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна», відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] спірну квартиру за 4100 гривень. Зазначений договір зареєстрований лише 13.07.2017 року Державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем. При цьому позивач зазначає, що вказаний договір купівлі-продажу неможливий, оскільки на момент 20 жовтня 1999 року [PERSON] перебувала в Краснограді Харківської області в лікарні, а у позивача на руках є оригінал свідоцтва про право власності від 19.04.1995 року реєстраційний №6-95-36638 Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду, однак при укладенні договору купівлі-продажу оригінал правовстановлюючого документу підлягає вилученню у продавця, а покупцю видається документ, що підтверджує його право власності. Також підозрілою, на думку позивача, є та обставина, що [PERSON] втратив оригінал договору та отримав дублікат, де відсутні підписи покупця та продавця. 28.07.2017 року [PERSON] продано спірну квартиру [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу №3488, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. При цьому позивач стверджує, що весь час разом зі своєю сім'єю він проживав в спірній квартирі, сплачував комунальні послуги та робив капітальний і поточний ремонти, жодні особи квартиру на предмет продажу не оглядали. Однак 06.11.2017 року П'ятою ХДНК позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки існує запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру забороно відчуження об'єктів нерухомого майна про належність права власності іншій особі, у зв'язку з чим позивач звернувся до національної поліції з проханням з'ясувати обставини шахрайських дій [PERSON] і [PERSON], внаслідок яких квартира позивача вийшла з його власності. Посилаючись на норму ст.ст.16, 228, 388 ЦК України та роз'яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позивач зазначає, що нікчемним правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Також посилаючись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 року за №24-150/0/4-13, а також п.8 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року позивач вказує, що право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права власності, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України воно не може бути витребувано у нього. Таким чином, через реєстрацію договору купівлі-продажу від 28.07.2016 року позивач фактично позбавлений зареєструвати право власності на спірну квартиру за собою, у зв'язку з чим для відновлення його прав вважає за необхідне витребувати з чужого незаконного володіння спірну квартиру, скасувати рішення про державну реєстрацію спірної квартири за [PERSON] та за [PERSON], а також, посилаючись на ст.ст. 1220, 1218, 1268 ЦК України визнати за позивачем право власності на спірну квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування. Під час розгляду справи позивачем заявлено клопотання про забезпечення позову, яке задоволено ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.11.2017 року шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які нотаріальні дії з передачі права власності на квартиру [ADDRESS] на яку накладено арешт. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. На виконання ухвали судом отримані письмові докази. Позивачем надані письмові пояснення, які відповідають викладеним в позові обставинам та містять посилання на отримані судом докази на підтвердження позовних вимог. В судове засідання сторони та треті особи не з'явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність за наявності письмових пояснень та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON], згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з'явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзивів та заперечень не надавали, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.04.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Треті особи Об'єднана Харківська товарно-сировинна біржа «Україна», правонаступником якої є Харківська товарна біржа, Держаний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов О.С. в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа Приватний нотаріус ХМНО Лавінда Н.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи наступне. Спірною є квартира [ADDRESS]. На даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано 28.07.2017 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу вказаної квартири серія та номер 3488, посвідченого і виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією договору купівлі продажу квартири від 28.07.2017 року, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.14-16, 122). В свою чергу спірна квартира отримана [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 20.10.1999 року №974 (біржевого контракту), укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] в Об'єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна», що вбачається з дубліката вказаного договору №Д-11 від 22.08.2001 року, виданого і підписаного Президентом Харківської товарної біржі «Україна» [PERSON] (а.с.14-15, 124). Саме на підставі дублікату вказаного договору №Д-11 від 22.08.2001 року, а також довідки серія та номер 370, виданої 21.07.2017 року Харківською товарною біржею державним реєстратором Радіоновим О.С. Харківської районної державної адміністрації Харківської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON], що підтверджується копією відповідного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.125 зворот, 127-129), який було надано приватному нотаріусу ХМНО Лавінда Н.О. під час оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири від 28.07.2017 року, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи (а.с.122-158). Разом з тим, в листі від 06.11.2017 року у відповідь на запит Державного нотаріуса П'ятої Державної нотаріальної контори Печко О.С. Президентом Харківської Товарної Біржі [PERSON] повідомлено, що Харківська Товарна Біржа була утворена шляхом злиття з Об'єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» у 1993 році. На Харківській товарній біржі зберігаються архіви ОХТСБ «Україна» з 1992-1993 р.р., з 1993 року торгівельний знак об'єднана товарно-сировинна біржа «Україна» припинив своє існування. Договір купівлі-продажу нерухомості №974 від 20.10.1999 р. між продавцем «[PERSON]» та покупцем «[PERSON]» на Харківській товарній біржі не укладався. Стосовно питання видачі дублікату №Д-11від 22.08.2001 року документи за цей період передані на зберігання до архіву. Довідка за вих. №370 від 21.07.2017 року на ім'я [PERSON] на Харківській товарній біржі ніколи не видавалась. Керівником (Президентом) Харківської товарної біржі станом на 10.10.1999 р. та станом на 22.08.2001 року був [PERSON], а з 14.02.2017 року по теперішній час - [PERSON] (а.с.69). При цьому первісно спірна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 19.04.1995 року реєстраційний номер 6-95-36638, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] (а.с.219-224). [PERSON] 27.08.1999 року склала заповіт, яким все належне їй майно на день смерті в тому числі приватизовану квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] заповідала [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.24, 249). [INFO] у віці 72 роки [PERSON] померла, про що 24.08.2000 року зроблено відповідний запис №8357 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану і видано свідоцтво [NUMBER] (а.с. 21). 27.08.2000 року [PERSON] після смерті [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини, що вбачається з копії заяви і заведеної спадкової справи №544/00 (а.с.170-171) Пізніше померли інші родичі позивача - [PERSON] [INFO] у віці 26 років і [PERSON] [INFO] у віці 43 роки, що підтверджено копіями відповідних свідоцтв про смерть (а.с.19-20). Також з копії свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [INFO] у віці 54 роки в Донецькій області Бахмутський район село Федорівка помер [PERSON], про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис №14666 від 07.10.2016 року (а.с.18). Постановою від 06.11.2017 року державний нотаріус П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Печко О.С. відмовив у вчинення нотаріальних дій за заявою [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в порядку документального оформлення спадкових прав єдиного спадкоємця померлого [INFO] [PERSON]. Вказаною постановою, зокрема, встановлено, що спадкову справу №667/2016 р., заведену 11.10.2016 року після померлого [PERSON] П'ятою Харківською нотаріальною конторою на підставі заяви сина спадкодавця [PERSON], зареєстрованої у книзі обліку та реєстрації спадкових справ нотаріальної контори 11.10.2016 року за №1465. За наслідками правового аналізу матеріалів спадкової справи №667/2016 р. залучених до справи документів та відомостей інших джерел, державним нотаріусом встановлено наступне: місцем відкриття спадщини після померлого [PERSON] є місце реєстрації та постійного проживання померлого за адресою: [ADDRESS]; факт прийняття спадщини єдиним спадкоємцем померлого - сином спадкодавця [PERSON] вбачається зі змісту своєчасно поданої ним, до спливу шестимісячного терміну від дати смерті спадкодавця, заяви про прийняття спадщини та поданих доказів їх родинних відносин та доказів відсутності інших спадкоємців першої черги на майно його померлого батька; факт відсутності заяв інших спадкоємців [PERSON] підтверджено результатами перевірки записів книг обліку і реєстрації спадкових справ щодо реєстрації заяв щодо спадщини, опрацьованих за період із дати смерті спадкодавця [INFO] по теперішній час. Спадщина після померлого [PERSON], зокрема, складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] та житлового будинку з надвірними будівлями у с. Одарівка Красноградського району Харківської області, що належала на праві приватної власності його рідній тітці - [PERSON], 1928 року народження, яка померла [INFO], спадкоємцем якої на підставі її заповіту, складеного нею та посвідченого 27.08.1999 року секретарем Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області за реєстровим номером №12Ю, який був чинним на дату її смерті так як не скасовувався померлою за дні свого життя був її племінник [PERSON], який спадщину після померлої тітки прийняв, про що подав заяву до П'ятої Харківської ДНК, але документально своїх спадкових прав на зазначене нерухоме майно оформити за дні життя не встиг. Будь-яких інших заяв спадкоємців померлої [INFO] [PERSON] до П'ятої Харківської ДНК не надходило, що підтверджується відомостями книг обліку та реєстрації спадкових справ, опрацьованих за період з 27.08.2000 року по теперішній час. Листом-відповіддю №1025581 КП «Харківське міське БТІ» від 24.10.2017 року П'яту нотаріальну контору було повідомлено про те, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON]. На підставі вивчених документів зроблено висновок, що зазначені об'єкти житлової нерухомості із площини приватної власності [PERSON] не вибували від дати прийняття ним цих об'єктів у розрізі спадкового майна після смерті [PERSON] та й до дати відкриття спадщини після нього. Крем того в постанові міститься висновок про те, що станом на теперішній час правових перепон, які б унеможливлювали здійснення процедури документального оформлення спадкових прав спадкоємця [PERSON] на вищезазначене нерухоме майно шляхом видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину, не вбачається. Однак, видати свідоцтво про право на спадщину за законом щодо спадкового майна [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS], П'ята Харківська державна нотаріальна контора не має правових підстав, оскільки станом на теперішній час у розділі №1308326463101 відкритому на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є актуальним запис про реєстрацію права власності 28.07.2017 року за [PERSON], про що було внесено запис №21620688, яке було набуте на підставі укладення ним з [PERSON] договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Н.О. за реєстровим №3488. Між тим за два тижні до продажу, 13.07.2017 року право власності продавця [PERSON] було зареєстровано за №21530710, як таке, що набуто було на підставі дублікату договору купівлі-продажу нерухомості, який нібито укладався ним та [PERSON] 20.10.1999 року за №974 та був посвідчений Об'єднаною товарно-сировинною біржею «Україна». П'ята Харківська ДНК вважає зазначені правочини такими, що відповідають ознакам, передбаченим приписами ст. 228 ЦК України. З тексту копії ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.01.2018 року вбачається, що 04.11.2017 року до СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява [PERSON] за фактом шахрайських дій невстановлених осіб, які заволоділи його однокімнатною квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Вказані відомості 04.11.2017 року СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області в порядку ст. 214 КПК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017220500002202 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Зазначена копія ухвали надана суду у складі копії інвентаризаційної справи, надісланої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року про витребування доказів (а.с.213-271). В матеріалах зазначеної інвентаризаційної справи також міститься копія посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.І. довіреності від 05.05.2015 року, яка видана [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с.232). На підставі зазначеної довіреності за договором-замовленням №2501305 від 13.03.2017 року зі [PERSON] виготовлено 28.03.2017 року технічний паспорт на спірну квартиру (а.с. 226-227). Проте [PERSON] мала інший рік народження, померла [INFO], тому не могла видати довіреність [PERSON] 05.05.2015 року. Відповідно до ч.1, 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 228 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Відповідно до ч.ч.1,2 зазначеної статті правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. В даному випадку договір купівлі-продажу спірної квартири від 20.10.1999 року №974, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (біржевий контракт), посвідчений Об'єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» та дублікат вказаного договору №Д-11 від 22.08.2001 року, виданий і підписаний Президентом Харківської товарної біржі [PERSON] порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майна фізичних осіб, тому є нікчимним. Такий висновок витікає з вивчених судом доказів, з яких вбачається, що Об'єднана товарно-сировинна біржа «Україна» припинила своє існування в 1993 році, тому в 1999 році договір (біржевий контракт) між [PERSON] та [PERSON] не укладався в Об'єднаній Харківській товарно-сировинні біржі «Україна», копія такого договору відсутня, дублікат вказаного договору №Д-11 від 22.08.2001 року не відповідає дійсності. Враховуючи дану обставину, [PERSON] не придбавши права власності у передбаченому законом порядку на спірну квартиру не мав права відчужувати її, в тому числі за відплатним договором купівлі-продажу від 28.07.2017 року [PERSON], який призюмується добросовісним набувачем через недоведеність в судовому засіданні протилежного і відсутність у суду відомостей щодо обізнаності [PERSON] стосовно відсутності у [PERSON] права власності на спірне майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ст. 1217 ЦК України. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( стаття 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому відповідно до п. 3.1 Роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У зв'язку з викладеним, оскільки судом встановлено, що [PERSON] померла, залишивши заповіт на ім'я [PERSON], який прийняв спадщину в тому числі у вигляді спірної квартири у встановленому законом порядку, однак не встиг оформити спадкові права і помер [INFO], а після його смерті єдиний спадкоємець першої черги за законом син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру йому відмовлено через реєстрацію права власності за іншою особою, у позивача [PERSON] виникло право на звернення до суду з даним позовом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, позивач [PERSON] вправі ставити питання про витребування даного майна у добросовісного набувача [PERSON], оскільки відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття і таке майно вибуло з володіння власника не з його волі. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі шляхом витребування з чужого незаконного володіння у [PERSON] квартири [ADDRESS] і визнання за [PERSON] права власності на вказану спірну квартиру в порядку спадкування. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться,зокрема, на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Частиною 2 ст. 27 вищевказаного Закону України передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи наведені положення закону, оскільки окремого рішення суду для визнання правочину нікчимним законом не вимагається, підлягають скасуванню рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та за [PERSON] через нікчемність правочину, який став підставою для прийняття таких рішень і витребування спірного майна власником [PERSON] з чужого незаконного володіння, позов якого задоволено. Задовольняючи позов в повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнений на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій, що підтверджено відповідним безтерміновим посвідченням серії АБ №257131 (а.с.31), оскільки справа пов'язана з порушенням його прав. При цьому судовий збір визначається судом відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1 відсотку ціни позову майнового характеру, виходячи з вартості спірної квартири в розмірі 500854 грн., визначеної відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку нерухомого майна (а.с.35-57). Таким чином, з кожного відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 2504 грн. на загальну суму 5008 грн.

Outcome: approved