Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

24 жовтня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 03 липня 2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка була зобов`язана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування, але не виконувала своїх зобов`язань зі сплати обов`язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту. Її заборгованість за вказаним договором станом на 31 серпня 2019 року складає 207690 грн.13 коп. Разом з тим позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 126365 грн. 17 коп. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник від повідки - адвокат Стинка С.О. у судовому засіданні позов визнав частково у частині суми боргу 5574,57 грн. та судових витрат в сумі 84,74 грн. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представник відповідачки, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. 03 липня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з заяви позичальника (а. с. 9). За змістом цієї заяви, відповідачка погодилася на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також тарифами складають укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 31 серпня 2019 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 207690 грн. 13 коп., з яких: 5574 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом, 197827 грн. 36 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4288 грн. 20 коп. нарахована комісія. Разом з тим, позивач наголосив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, просив стягнути заборгованість в сумі 126365 грн. 17 коп., яка складається з наступного: 5574 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом, 120790 грн. 60 коп. - загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 03 липня 2007 року по 31 грудня 2018 року. Судом також встановлено, що останній раз [PERSON] вносила кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 516 грн. 07 коп. в червні 2019 року (а.с. 8 - зворотній бік). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам, суд виходить з того, що заява від 03 липня 2007 року, не містить умов щодо нарахування та сплати зазначених сум. (а.с. 9). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). Згідно ст.1056-1 ЦК України (що діяла станом на 09.01.2009 року), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.4 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором розмір процентів за користування кредитом на момент укладення договору складав 22,80%. В подальшому починаючи з 01 січня 2013 року процентна ставка збільшилася до 30%, з 01 вересня 2014 року до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 %. Разом з тим, доказів про те, що позивач повідомив відповідачку про зміну процентної ставки за кредитним договором, а вона погодилася з такими змінами, позивачем не надано. З наведеного вбачається, що позивач в порушення вказаних норм в односторонньому порядку неодноразово збільшував розмір процентної ставки за кредитним договором. Крім того, матеріали справи не містять Витягу з Тарифів та Витяг з Умов які діяли на час підписання відповідачкою заяви позичальника. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахування відсотків, суд задовольняє позов частково в сумі 5574 грн. 57 коп. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених вимог в сумі 84 грн. 74 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved