Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою до Чернелицької селищної ради, в якому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що згаданий будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був батько позивача [PERSON], який помер [INFO] Разом з ним на момент смерті проживали позивач та його мати, дружина спадкодавця, [PERSON], яка померла [INFO]. Оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності померлих батьків на спадкове майно, тому нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS], в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.08.2016 р. до участі в справі, як співвідповідачів, залучено дружину позивача [PERSON] та дочку [PERSON], які станом на 15.04.1991 р. проживали в колгоспному дворі, де головою двору був [PERSON]. В судове засідання сторони - не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача в заяві зазначила, що позов підтримує, відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в своїх заявах вказали, що позов визнають. Чернелицька селищна рада подала заяву про те, що не заперечує щодо задоволення позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що стверджено копією його Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15.05.1965 р. с/бюро ЗАГС с. Чернелиця Городенківського району (а.с. 7). [PERSON] помер [INFO] у віці 47 років, що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 16.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 8). На час його смерті був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Довідкою № 270, виданою 26.05.2016 р. виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради стверджено, що по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 р. проживали: [PERSON], 1933 р.н., [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1970 р.н., та [PERSON], 1989 р.н. (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] у віці 81 рік в селищі Чернелиця, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24.09.2014 року виконкомом Чернелицької селищної ради (а.с. 9). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею проживав син, позивач [PERSON], 1965 року народження, невістка [PERSON], 1970 р.н. та онука [PERSON], 1989 р.н. що стверджено Довідкою № 395 від 07.07.2016 р., виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради (а.с. 31). Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері. До спадкового майна належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Документи на право власності на будинок втрачені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в буд.[ADDRESS] стверджено, що вона заведена 04.09.1980 р., позивач зареєстрований (прописаний) в зазначеному будинку з 03.03.1982 р. (а.с. 17-21). З технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS], складеного 03.12.2014 р., встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі збудовані в 1960 р., їх вартість 56844 грн. (а.с. 13-16). Після смерті матері позивач продовжує проживати в спадковому житловому будинку, користується будинком та здійснює догляд за ним. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори від 23.08.2016 р. № 1248/02-31 слідує, що позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], так як ним не надано документів про право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 32). Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документ, який посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] відсутній, а досліджені судом докази свідчать про те, що позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті матері, судом не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок і господарські споруди по [ADDRESS], відповідачі не заперечують щодо задоволення позову, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316,317, 328, 392, 1216, 1222,1223, 1258,1261,1265, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України,

Outcome: approved