Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

28 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на вивіз дітей за межі України без згоди та супровіду другого з батьків. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що у відповідності до мирової угоди, визнаної Слов'янським міськрайонним судом 02 квітня 2015 року, молодша дитина повинна проживати тиждень із ним, а тиждень із відповідачкою. Однак дитина проживає з лютого 2015 року разом із ним, а старша дитина після розірвання сторонами шлюбу прийняла рішення проживати із ним. Щолітку вони із відповідачкою з метою оздоровлення дітей возили їх в Коктебель. З цією метою в цьому році він має намір вивезти дітей для оздоровлення та відпочинку у Турцію, про що письмово повідомив відповідача, яка на таке повідомлення не відреагувала. У зв'язку з цим, просить надати дозвіл на виїзд з України до Туреччини на строк з 01 липня 2015 року до 01 жовтня 2015 року неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] без згоди та супроводу матері [PERSON]. Дозволити йому, [PERSON], виготовити проїзні документи для виїзду за кордон неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без згоди матері [PERSON]. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за участю його представника адвоката [PERSON] Представник позивача, [PERSON], до судового засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в призначений час в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності не подавала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року, шлюб між сторонами розірваний .(а.с.10) Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], Серії [NUMBER], та свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON](а.с.7-8); У відповідності до ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2015 року, визнано мирову угоду, за якою дитина [PERSON] тиждень проживає із матір'ю [PERSON], тиждень із батьком [PERSON].(а.с.11); У відповідності до копій довідок Дитячого садка «Аїст», у дитячий садок [PERSON] з 30 березня по 21 квітня та з 21 квітня по 06 травня 2015 року дитину [PERSON] приводить та забирає із дитячого садка батько [PERSON].(а.с.9) Суду представлена копія листа від 05 травня 2015 року, за яким [PERSON] просить [PERSON] надати дозвіл на вивіз дітей за межі України для організації відпочинку(а.с.6). При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Приписами ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] приймає участь у вихованні дітей та має намір влаштувати дітям відпочинок. Цього року [PERSON] разом з дітьми вирішив, що вони не поїдуть відпочивати до Криму цього року, а відвідають Туреччину. Через немотивоване ухилення відповідачки від надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди одного з батьків, позивач не може отримати дозвіл на виїзд їх неповнолітніх дітей у його супроводі за межі України з метою оздоровлення та відпочинку дітей. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за межі України без згоди відповідачки - матері та надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей без її згоди є обґрунтованими та в силу п.3 ч.3 ст.313 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки виїзд неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі України відповідає інтересам дітей, їх здоров'ю. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у сумі 243 грн. 60 коп. .

Outcome: approved