Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29.11.2012р. по 27.02.2014р. перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, у якому мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.12.2013р. відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати мені аліменти на утримання дочки. Згідно довідки-розрахунку від 22.12.2019р. заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2019р. становить 36209 гривень. Відповідач [PERSON] проживає в іншому населеному пункті, починаючи з жовтня 2014 року він дочку не провідує, не цікавиться її життям, жодного разу не відвідував школу, не цікавиться її навчанням, ухиляється від виховання та утримання дитини. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини 25.09.2019р. та 23.10.2019р. не з`явився. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при Кіцманській райдержадміністрації за № 2 від 23.10.2019р. визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , тому просила позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Позивач [PERSON] пояснила також, що відповідач залишив її 05.01.2013 року на дев`ятому місяці вагітності, дочку вона народила [INFO] , відповідач до пологового будинку не приходив, дочку не забрав, на христинах говорив, що буде, але не з`явився, у 2013 році вона зверталась із позовом про стягнення аліментів, своє батьківство відносно дочки відповідач оспорював у 2014 році, дитину він не визнає, не відвідує, не спілкується, коли дочка йшла у перший клас, він не з`явився, дочку відповідач бачив один єдиний разу жовтні 2013 року. Представник позивача [PERSON] зазначив також, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дитину не відвідує, не утримує, не спілкується, дитину не визнає, своє батьківство у 2014 році оспорював, Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 29.11.2012р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.02.2014р. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.12.2013р. відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати мені аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 500 гривень щомісячно до її повноліття. Згідно довідки-розрахунку від 22.12.2019р. заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2019р. становить 36209 гривень. Свідок [PERSON] показала, що у позивачки є дочка семи років, у шлюбі позивачка була кілька місяців, чоловік її залишив, дитину він з пологового будинку не забрав, впродовж семи років відповідача вона взагалі не бачила. Згідно показань свідка [PERSON] відповідача вона бачила лише на весіллі, до дитини він взагалі не з`являється, аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується, ніякого інтересу до дитини не проявляє. Як показала свідок [PERSON] , відповідач протягом семи років до дитини не з`являється, не хотів забирати дитину з пологового будинку, потім поїхав, привіз і одразу поїхав, після того жодного разу до дитини не з`явився, ні на день народження, ні тоді, коли дитина йшла у перший клас, він не телефонує, не цікавиться дитиною, аліменти не сплачує, взагалі не бажає цієї дитини. Згідно довідки Кліводинського ДНЗ від 20.02.2019р. [PERSON] , [INFO] , з лютого 2015 року відвідує ясла-сад, її батько [PERSON] не відвідує заклад, не приймає участі у батьківських зборах, не відвідує свята та масові заходи, не приводить дитину до садка. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов від 01.10.2019р. малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю, умови проживання задовільні, зі слів заявниці батько [PERSON] участі в утриманні та вихованні дочки не приймає, з дочкою не спілкується. Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] , батьками, бабусею та сестрою, та позитивно характеризується за місцем проживання. Висновком Органу опіки та піклування Кіцманської райдержадміністрації за № 1.01-20/7-436 від 06.11.2019р. визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , мешканця с.Давидівці Кіцманського району Чернівецької області, відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , мешканки с.Кліводин Кіцманського району Чернівецької області. Відповідач [PERSON] у 2014 році звертався до суду із позовом про оспорювання свого батьківства відносно дочки [PERSON] (справа № 718/1789/14-ц), ухвалою суду від 18.11.2014р. позовну заяву залишено без розгляду. Як передбачено частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіни проти України" від 18.12.2008р. наголошується на тому, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про права дитини. Також, як випливає з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п. 95 рішення від 08.04.2004р. у справі «Хазе проти Німеччини», сам по собі той факт, що дитина може бути поміщена в більш сприятливу для її виховання середу, не виправдовує примусові заходи щодо відібрання її у біологічних батьків; потрібна наявність інших обставин, які свідчать про необхідність такого втручання у право батьків на сімейне життя разом з їхньою дитиною, яке закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено ч.2 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Права та обов`язки батьків визначені статтями 150, 151, 153-156 СК України та в сукупності декларують такі обов`язки батьків, як виховання дітей, турбота про їх фізичний розвиток, підготовка до самостійного життя, матеріальне утримання, захист прав та інтересів дитини тощо. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки [PERSON] , зокрема, що він свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 151, 153-156, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 8, 9 Конвенції про права дитини,

Outcome: approved