Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0627 га, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. 05.04.2004 року 0,0209 га даної земельної ділянки продано [PERSON]. 08.06.2004 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] погодили, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить 0,0418 га земельної ділянки, а [PERSON] 0,0209 га. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вказує, що [PERSON] укладаючи з ним договір дарування 17/100 частин будинку [ADDRESS] передав йому право користування земельною ділянкою, тим самим втративши його. На підставі наведеного, просить визнати за ним право власності на 418 кв.м земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] згідно схеми розподілу земельної ділянки, виконаної згідно технічного завдання № 402 від 29.07.2003 року, який був виданий управлінням земельних ресурсів міста, яке відповідає технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, кадастровий номер якої 311070002. Ухвалою суду від 12.03.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - управління Держкомагенства у Луцькому районі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву з підстав в ній зазначених, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Шелеп І.Ф. в судовому засіданні позов не визнала. Просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - управління Держкомагенства у Луцькому районі не з'явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №013719 від 11.03.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,0627 га, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу 05.04.2004 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] 0,0209 га вказаної земельної ділянки (а.с. 7). 08.06.2004 року спільною заявою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] погодили, що [PERSON] та [PERSON] належить 418 кв.м. земельної ділянки, а [PERSON] - 209 кв.м земельної ділянки згідно прикладеної схеми розподілу земельної ділянки (а.с. 8). Отже, співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.07.2005 року (а.с. 10). Відповідно до ч 1. ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Таким чином, [PERSON] укладаючи з [PERSON] договір дарування 17/100 частин будинку [ADDRESS] передав йому право користування спірною земельною ділянкою. Отже, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на 418 кв.м. (0,0418 га) земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], згідно схеми розподілу земельної ділянки, яка виконана згідно технічного завдання № 402 від 29.07.2003 року, виданого управлінням земельних ресурсів міста, яке відповідає технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, кадастровий номер якої 311070002. На підставі ст.368,373,374,377,392 ЦК України, ст.120 ЗК України,

Outcome: approved