Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

31.05.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON], про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення піклування, посилаючись на те, що відповідачі не цікавляться життям сина, його здоров'ям, не приймають участі у його вихованні та не надають матеріальної допомоги. У судовому засіданні представник позивача та третя особа позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову. Відповідачі надали суду пояснення, у яких просили позбавити їх батьківських прав. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з 20.10.2017 року перебуває дитина [PERSON], [INFO], як такий, що знаходиться у складних життєвих обставинах. Підліток навчається у Державному навчальному закладі "Електрорадіотехнічному ліцеї м. Полтави" на першому курсі. Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON], схильні до вживання алкоголю, сином мало цікавляться, не відвідують батьківські збори та виховні заходи в закладі, не йдуть на контакт з викладачами ліцею Батьки дитини родиною не проживають, розлучені, матеріально не допомагають сину, байдужі до його долі а майбутнього, в ліцеї громадян [PERSON] не бачили жодного разу, а зі слів дитини відомо, що батьки не працюють, часто вживають алкоголь, замішані в бійках та сварках. За поданням органу опіки та піклування, [PERSON] та [PERSON] були притягнуті до адміністративної відповідальності за ознаками ст.184 КУпАП України. Проведені службою у справах дітей заходи виховного характеру, притягнення до адміністративної відповідальності батьків не дали очікуваного результату. Піклувальником дитини може бути бабуся [PERSON] з якою [PERSON] проживає від народження, яка належним чином піклується про онука. Бабуся [PERSON] створила всі необхідні умови для повноцінного розвитку онука [PERSON]. Статтею 150 СК України встановлений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справа про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. П.16 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини. Не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкуються з сином, не дбають про його навчання та всебічний розвиток. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Статтею 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначав піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Нормами ст. 63 зазначеного Кодексу встановлено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Згідно пп. 2.2 Правил опіки та піклування причинами залишення дітей без батьківського піклування можуть бути: смерть батьків, а за життя батьків такими причинами є : позбавлення батьківських прав, які не проживають із дитиною понад 6 місяців, не виявляють щодо неї турботи та уваги, залишили дитину. З огляду наведеного, суд призначає [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON]. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи з вищевикладеного, суддя задовольняє позов повністю. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суддя допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судового збору суд вирішує на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнувши його з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved