Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

15 квітня 2009 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, згідно якого, із урахуванням прийнятих судом уточнень, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на те, що за рахунок своїх коштів він придбав квартиру [ADDRESS] під час знаходження у шлюбі з [PERSON], тому він вважає квартиру спільною сумісною власністю подружжя і має право на 1/2 частину зазначеної квартири. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, який прийнятий судом, та, з урахуванням прийнятих судом уточнень, просила суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь комунальні послуги у розмірі 1/3 частини сплачені нею. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] [PERSON] посилається на акти про не проживання [PERSON] у спірній квартирі з вересня 2008 року та договір дарування, укладений 06 листопада 2008 року, згідно якого її батьки, [PERSON] та [PERSON] подарували їй спірну квартиру. Вважає також, що позивач за первісним позовом повинен сплатити 1/3 частку витрачених нею коштів, пов'язаних із оплатою комунальних послуг. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнала. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] надав до суду заяву про слухання справи в його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, до суду не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання. Суд вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 серпня 1996 року №0768 органом приватизації Державного житлового фонду Приморського району на ім'я [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності були батьки відповідача [PERSON]. Право приватної власності зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1996 року у ОМБТІ і записано в реєстрову книгу під № 745 стор 167 кн. 41 пр. 28 жовтня 1996 року. Таким чином, майно, отримане шляхом безоплатної приватизації у власність [PERSON] та [PERSON], не може бути визнане спільним майном подружжя [PERSON] до [PERSON]. Це спростовує посилання [PERSON] на той факт, що спірна квартира придбана подружжям [PERSON] до [PERSON]. Як вбачається із Форми №15 - заяви про дозвіл на реєстрацію, у відповідності до якої співвласники квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] надали свою згоду прописати доньку [PERSON] з сім'єю -[PERSON] та [PERSON] у своїй квартирі, мета приїзду яких з м. Миколаєва до батьків встановлює той факт, що [PERSON] підписуючи її усвідомлював, що він не є власником, а лише реєструється у квартирі з членами своєї родини зі згоди співвласників та є її користувачем. Як вбачається із довідки (виписки про склад сім'ї та прописку) від 20.10.2008 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 05.10.2001 року, а [PERSON] - з 11.10.2004 року у квартирі [ADDRESS]. 19 квітня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 15 лютого 2006 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №152 від 19 квітня 2005 року. 06 листопада 2008 року, батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] подарували квартиру [ADDRESS], згідно договору дарування р.5-2316, посвідченого нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. Право приватної власності на квартиру [ADDRESS], згідно витягу про реєстрацію КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано за [PERSON] номер запису 745 в книзі 513 пр-106. Відповідно до ч.57 СК України, майно одного з подружжя, набуте особою за час шлюбу на підставі договору дарування не належить до спільної сумісної власності. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляданні справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Не підлягає розділу майно, придбане під час шлюбу, але за рахунок коштів, що належать йому особисто. Слід зазначити, що позовні вимоги не обґрунтовані жодними належними та допустимими доказами, які б підтверджували, що спірне майно є сумісно нажитим. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні первісного позову про поділ майна подружжя суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного доказу, як про належність йому спірного майна, так і про інші обставини, на які він посилався у позовній заяві. Також, судом враховано письмові заперечення відповідача та викладені нею обставини у зустрічному позові, та досліджені судом докази повністю спростовують доводи позивача. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з жовтня 2008 року підтверджується актами КП ЖКС «Черьомушки» від 21.01.2010 року, та 17.10.2011 року. Тобто суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] будучи зареєстрованим в [ADDRESS], не проживає за зазначеною адресою тривалий час, що надає [PERSON] право звернутися до суду. Крім того, реєстрація [PERSON] у квартирі, яка належить [PERSON] на праві власності істотно порушує її право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд дійшов висновку, що реєстрація [PERSON] у спірній квартирі, власником якої є [PERSON], порушує її право володіння, користування та розпорядження належним їй майном, та є обставиною, яка має істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік. Статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги стягується по ствердженим у встановленому порядку тарифам. Таким чином, всі зареєстровані у квартирі повинні сплачувати кошти за комунальні послуги. Судом встановлено у відповідності до довідки КП ЖКС «Черьомушки», що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Факт сплати [PERSON] за комунальні послуги за трьох осіб підтверджується квитанціями, що залучені до матеріалів справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 1/3 частини комунальних послуг у розмірі 3 247 грн. 64 коп. підлягають задоволенню.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved