Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

1. Пунктом 9 частини першої розділу X111 перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України /надалі ЦПК України/ в редакції\~Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України/, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 2. Позивач у березні 2017 року звернулася до Краснопільського районного суду Сумської області з позовом (з урахуванням позовної заяви від 08.02.2019 про уточнених позовних вимог), в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 27.08.2016 у розмірі 500 євро, а також судові витрати. На обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що 27.08.2016 позивачем надано [PERSON] позику - грошові кошти у розмірі 500 євро на строк до 31.12.2016. Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 27.08.2016, з якої вбачається, що відповідач зобов`язується повернути позивачу позику у розмірі 500 євро до 31.12. 2016. У встановлений строк [PERSON] борг не повернула. На неодноразові прохання добровільно сплатити борг, відповідач не реагувала, тому з метою захисту свого порушеного права позивач вимушена звертатись з позовною заявою до суду. (т.1, а.с.164-165) 3. Ухвалою судді Краснопільського районного суду Сумської області Косар А.І. від 22.03.2017 відкрито провадження у справі. (т.1, а.с.13) 4. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 01.11.2017 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника. (т.1, а.с.78) 5. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 13.07.2018 поновлено провадження у справі. (т.1, а.с.82) 6. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 03.08.2018 замінено відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] (т.1, а.с.92) 7. З заперечень первісного відповідача [PERSON] вбачається, що вона просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що кошти у розмірі 500 євро їй не передавались, ініціатором і автором написання розписки на суму 500 євро була [PERSON] , так як її чоловік пред`явив до неї претензії за гроші у сумі 500 євро. Проте, [PERSON] поставила число і підпис, оскільки перебувала з [PERSON] у дружніх відносинах. Свідки події відсутні. (т.1, а.с.47) 8. З клопотання відповідача [PERSON] вбачається, що він просить визнати неналежним доказом розписку від 27.08.2016 і відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що зміст розписки є не зрозумілим для відповідача, [PERSON] за життя також заперечувала вказаний борг, хворіла на цукровий діабет, у тому числі й протягом 2016 року. (т.1, а.с.132-133) 9. Процесуальна позиція позивача [PERSON] та її представника адвоката Касатської Ю.А. в ході судового розгляду справи уточнений позов в редакції від від 08.02.2019 підтримують. 10. Процесуальна позиція відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] /надання безоплатної вторинної правової допомоги/ в ході судового розгляду справи заперечують проти задоволення позову. 11. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. 12. Суд встановив, що згідно копії розписки, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, 27.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено у письмовій формі договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача 500 євро, строк повернення коштів визначено до 31.12.2016. 13. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем після її смерті є онук [PERSON] , за його заявою у приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області Вангородського В.В. заведена спадкова справа № 453/2017, видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.05.2019 на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] два. (т.1, а.с.213-214) 14. [PERSON] був залучений до участі у справі як правонаступник. 15. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просила стягнути борг за договором позики зі спадкоємця в межах прийнятого спадкового майна в розмірі 500 євро та судові витрати. 16. Національне законодавство 17. Цивільний кодекс\~України /далі\~також \~ЦК/ № 980-ІV від 16.01.2003 ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) 18. Згідно зі статтею 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 19. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК). 20. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК). 21. Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 22. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... 23. Згідно зі статтею 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 24. Згідно з частиною першою та другою статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 25. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 26. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. 27. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 28. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. 29. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. 30. Згідно з частиною третьою статті 545 ЦК, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. 31. Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий позивачем до суду, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. 32. На підставі статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. 33. Згідно зі статтею 610 ЦК: невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). 34. Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення. 35. Згідно зі статтею 1216 ЦК, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 36. Згідно положень статті 1219 ЦК, кредитні зобов`язання не є такими, що нерозривно пов`язані з особою боржника, а відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 37. Частиною першою статті 1296 ЦК визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 38. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 39. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). 40. Частиною першою статті 1281 ЦК визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 41. Кредитор вправі протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, звернутися зі своїми вимогами по боргах спадкодавця до його спадкоємців незалежно від наступу строків вимоги. 42. Положеннями статті 1282 ЦК передбачено обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 43. У Цивільному Кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої. 44. Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. 45. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 46. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 47. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. 48. Відповідно до структури Цивільного кодексу України, кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. 49. Згідно зі статтею 5 ЦПК застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. 50. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. 51. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. 52. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02). 53. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. 54. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. 55. Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), підстав відступити від яких не встановлено. 56. Зважаючи на наведене, позивач вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за договором позики, оскільки спадкоємець боржника зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцем та кредитором інше не встановлено та лише у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 57. Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. 58. Разом з цим, при вирішенні спору про стягнення з [PERSON] як спадкоємця [PERSON] коштів для задоволення вимог кредитора, [PERSON] мала довести свої вимоги щодо належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцем майна. 59. Заявляючи вимоги до [PERSON] про стягнення боргу на підставі статті 1282 ЦК, [PERSON] надала належні та допустимі докази щодо вартості майна, прийнятого [PERSON] у спадщину після смерті [PERSON] . 60. Суд приймає звіт про незалежну оцінку 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 141,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] будинок номер два, що ринкова вартість Ѕ домоволодіння з урахуванням округлення та без урахування ПДВ становить 117068 грн. (т.2, а.с.21-37) 61. Згідно зі статтею 81 ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 62. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON] як спадкоємця [PERSON] є доведеними і підлягають задоволенню. 63. Позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 500 євро. 64. Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, суд виходить з наступного. 65. За змістом стст.1046, 1049, 192 ЦК - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є євро, враховуючи, що в позику передавались саме євро, тому згідно вказаної вище розписки виникло зобов`язання повернути вказану суму саме в євро (500 євро), а не в національній валюті. 66. Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: 67. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК, а також частини першої статті 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. 68. Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані євро, що в розписці зазначено про борг у євро, що за змістом розписки позичальник повинен повернути євро, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, - то суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у євро у вказаній у розписці сумі, і тому поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв». 69. Дана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. 70. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. 71. Згідноо з частиною четвертою статті 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 72. Згідно\~зі статтею 89 ЦПК, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 73. Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 74. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо наявності підстав для врахування доводів позивача щодо суті позовних вимог. 75. Відповідачем не подано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ним вчиняються дії, змістом яких є оспорення договору позики (з будь-яких підстав). 76. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики. 77. З врахуванням наведеного вище з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у розмірі 500 євро. Розподіл судових витрат між сторонами 78. Згідно з частиною першою статті 133\~ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 79. Частиною третьою статті 133\~ЦПК визначено перелік витрат, що пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 80. Згідно частини першої статті 134\~ЦПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 81. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 82. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (Заява №33949/02) відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. 83. Згідно зі статтею 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. 84. Суд встановив, що за квитанцією №11 з датою валютування 13.03.2017 [PERSON] за подання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики сплатила 640,00 грн (т 1, а.с. 1), за квитанцією прибуткового касового ордера № 42 від 19.11.2019 про оплату послуг експертної оцінки ТОВ «Центр експерт груп» сплатила 400 грн на проведення експертизи (т 2, а.с. 19), тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у загальному розмірі 1040 грн.

Outcome: approved