Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області, якою просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] у стосовно дитини [PERSON] [INFO] . Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 лютого 2020 року цивільну справу № 428/1334/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, було передано за підсудністю до Рубіжанського міського суду Луганської області. В судове засідання для розгляду справи по суті з`явились: позивач, його представник, представник третьої особи та дитина. Відповідачка до суду нез`явилась і причини неявки суду не повідомила. Тому суд, на підставі статті 223 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, тобто у заочному порядку, про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позиції учасників справи. Позиція позивача та його представника полягала в тому, що він є батьком [PERSON] [INFO] , а матір`ю цієї дитини є [PERSON] . З матір`ю дитини він перебував в зареєстрованому шлюбі, але шлюб було розірвано. Після народження дитини її матір відмовилась забирати дитину з пологового будинку, залишила пологовий будинок та більш ніколи не спілкувалась з донькою, не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її навчанням. Весь час від народження дитини, він займається вихованням дитини та піклується про неї самостійно, створює необхідні умови для матеріального забезпечення, належного навчання, розвитку та формування особистості дитини. Тому, є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідачка правом на подачу відзиву на позов не скористалась, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась без повідомлення причин. Третя особа подала суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачки через те, що вона проживає на тимчасово окупованій території і немає можливості об`єктивно вивчити і оцінити ситуацію, вислухавши думку відповідачки. І оскільки позбавлення батьківських прав це крайній захід, на даний час недостатньо підстав для позбавлення відповідачки її батьківських прав. Позиція дитини: Таїсії, яка досягла повних 12 років (і яка була допитана у присутності третьої особи, але без позивача та його представника) полягала у наступному: вона бачила мати декілька разів у магазині та кафе, але вона на неї своєї уваги не звернула; з матір`ю вона ніколи не спілкувалась та не дзвонила, бо не бажає цього; вона не пам`ятає аби батько чинив які-небудь перешкоди матері у спілкуванні із нею і він ніколи не забороняв такого спілкування чи зустрічей; вона бажає аби мати позбавили батьківських прав, оскільки вважає, що мати її не любить і за 12 років могла би прийти до неї або подзвонити; поки вона з батьком жила у Первомайську, мати знала де вони живуть, але не приходила; після того, як вона та батько у 2014 році переїхали у м.Сєвєродонецьк вона спілкувалась з дідом та бабою (батьками її матері), але матір і досі з нею не спілкується, хоча якщо би хотіла, то така можливість у неї була. Після виступу із вступним словом учасниками справи та допиту дитини, розгляд справи був продовжений після перерви на відпочинок, без їх участі, оскільки вони просили завершити розгляд справи без їх участі. Тому в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) завершення розгляду справи здійснювалось за відсутності всіх учасників справи, і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінка суду щодо фактів. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] 29 березня 2008 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (до укладення шлюбу прізвище [PERSON] ) (а.с. 14), але 29 вересня 2009 року шлюб між ними вже було розірвано (а.с. 16). Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі у них [INFO] народилась дитина [PERSON] , місцем народження є місто Первомайськ, територія якого на даний час є тимчасово окупованою територією України (а.с. 15). З серпня 2014 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території України до міста Сєвєродонецька Луганської області, де був взятий на облік, як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. (а.с. 8). Шостого червня 2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с. 24). З 05 липня 2018 року зареєстроване фактичне місце проживання/перебування [PERSON] та його доньки [PERSON] , знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22,23). Згідно з актами первинного обстеження умов життя дитини [PERSON] від 30.03.2017 року та [INFO] , дитина проживає разом з батьком, дідусем та бабусею. Дівчинка має власну кімнату, одяг, особисті речі, іграшки, необхідні меблі та для дитини створені умови навчання та відпочинку. Мати дівчинки школу не відвідувала жодного разу і не цікавилась навчальним процесом дитини (а.с.19,20). Дитина [PERSON] з 01 вересня 2014 року навчається в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 13 міста Сєвєродонецька Луганської області (а.с. 17. І згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13, дитина має усе необхідне для навчання та відпочинку. Про дитину піклуються її батько, дідусь та бабуся, які проживають разом із нею. Мати [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає (а.с. 21). Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] (які є близькими знайомими позивача та відповідачки, оскільки працювали із ними з 2008 року по літо 2014 року), мати [PERSON] [PERSON] з дня народження дитини з нею не спілкується, забрати дитину з пологового будинку відмовилась, її життям не цікавилась, як до 2014 року з часу народження дитини, так і після, у тому числі й телефоном не спілкувалась (а.с. 86-87,92-93). Сама [PERSON] , при допиті її судом, повідомила суду наступні обставини: вона бачила мати декілька разів у магазині та кафе, але вона на неї своєї уваги не звернула; з матір`ю вона ніколи не спілкувалась та не дзвонила, бо не бажає цього; вона не пам`ятає аби батько чинив які-небудь перешкоди матері у спілкуванні із нею і він ніколи не забороняв спілкування чи зустрічі з мамою; вона бажає аби мати позбавили батьківських прав, оскільки вважає, що мати її не любить і за 12 років могла би прийти до неї або подзвонити; поки вона з батьком жила у Первомайську, мати знала де вони живуть, але не приходила; після того, як вона та батько у 2014 році переїхали у м.Сєвєродонецьк вона спілкувалась з дідом та бабою (батьками її матері), але матір і досі з нею не спілкується, хоча якщо би хотіла, то така можливість у неї була. Третя особа надала висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] її батьківських прав щодо [PERSON] , оскільки для цього недостатньо підстав, бо не має можливості об`єктивно вивчити та оцінити ситуацію, вислухати думку та позицію її мати (а.с.112). Разом з цим суд одразу відзначає, що у висновку немає жодних відомостей про врахування думки [PERSON] , близьких знайомих позивача і відповідача, а також фактів, викладених вище (а.с.112). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оцінка судом правовідносин учасників спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] , як батьком, та [PERSON] , як матір`ю дитини: [PERSON] , виник цивільно-правовий спір щодо не виконання [PERSON] , як матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків, що на думку [PERSON] порушує право дитини на отримання належного батьківського піклування та виховання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оцінка суду щодо права. Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своєї дитини [PERSON] не виконує, оскільки всі ці обов`язки виконує тільки батько дитини [PERSON] . Саме він забезпечує отримання дитиною повної загальної середньої освіти (а.с. 21), дбає про здоров`я дитини та отримання нею належної медичної допомоги, надає дитині доступ до культурних та інших цінностей та створює усі умови для проживання дитини та фінансово забезпечує реалізацію її потреб (а.с. 19,20,24). Тому суд вважає, що [PERSON] , як мати малолітньої дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконує протягом 12 років, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали їй їх виконувати. Більш того, вона не підтримує і ніколи не підтримувала будь-яких зв`язків із дитиною, що підтвердила сама [PERSON] під час її допиту. Зважаючи на це, суд вважає, що право малолітньої дитини [PERSON] на належне батьківське піклування та виховання матір`ю, порушується і порушується саме відповідачем: [PERSON] , як матір`ю, яка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Вважаючи встановлене достатньою підставою для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. суд доповнює, що такий менш радикальний захід відповідальності, як відібрання дитини, є недоцільним, оскільки із самого свого народження, фактично, [PERSON] , по відношенню до матері, вже знаходилась у такому стані, і з огляду на встановлені судом факти, саме з вини відповідачки. При цьому приймаючи рішення про позбавлення відповідачки її батьківських прав, суд виходить із того, що невиконання батьківських обов`язків відповідачкою має триваючий, системний і постійний характер. Суд також врахував висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення прав [PERSON] , але не може погодитись із ним, оскільки він не враховує і прямо суперечить інтересам дитини: [PERSON] та встановленим у суді фактам. При цьому суд врахував і правові висновки Європейського суду з прав людини, надані ним у справв "Ілля Ляпін проти Росії" (№70879/2011, рішення выд 30 червня 2020 року) Положення частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України передбачають, що у зв`язку із задоволенням позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно повинен прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що судовим рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року аліменти на утримання дитини вже були стягнуті (а.с.24). Згідно з частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, вони підлягають стягненню з відповідача на користь Держави. Отже,

Outcome: approved