Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

21 грудня 2016 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач зазначила, що 21.07.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON] вказала, що з серпня 2016 року перестала з відповідачем спільно проживати, зазначила що матеріальну допомогу на утримання дітей [PERSON] не надає. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дітьми, власного житла та будь-якої допомоги крім соціальної виплати на дітей не має, разом з дітьми проживає у будинку своєї бабусі. [PERSON] зазначила, що несе витрати на утримання дітей, харчування, лікування, одяг, розвиток. Позивач зазначила, що [PERSON] не приділяє дітям належної уваги, не цікавиться їх життям, на праві власності [PERSON] має земельну ділянку та житловий будинок, він є здоровим та працездатним, утриманців у нього немає. У зв'язку з вищевказаним [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття Представник позивача у судовому засіданні 22.02.2017 року подала заяву про зменшення позовних вимог та просила зменшити розмірі аліментів з 800 грн. до 600 грн. Інші вимоги просила не розглядати, про що також зазначила у заяві (а.с.47). Відповідач та його представник у судовому засіданні 22.02.2017 року позовні вимоги щодо стягнення аліментів по 600 грн. на кожну дитину визнали та не заперечували проти їх задоволення та написали про це заяву (а.с.48). Дослідивши матеріали справи, думку представника позивача, відповідача та його представника, який позов визнав, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с.3). Судом встановлено, що у подружжя [PERSON] є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області від 19.12.2016 року №725/02-23 [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] та має відповідний склад сім'ї.(а.с.6). З довідки виданої управлянням соціального захисту населення Березівської РДА від 16.12.2016 року вбачається, що позивач отримує соціальну допомогу при усиновленні дітей (а.с.7). Довідкою виданою фельшерсько-акушерським пунктом с. Петрівка від 17.12.2016 року підтверджується, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають під наглядом фельдшера (а.с.8). Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати дитину не виконує. Відповідно до частини другої статті 182 СК України встановлено: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України». Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно статті8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (шістсот) грн.. 00 коп. щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно з частини першої статті 191 СК України «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову». Як зазначено вище, позов подано саме 21.12.2016 року. В силу статті 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 551 гривень 20 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: approved