Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 3/4 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 742, що підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, відповідач не впускає [PERSON] до квартири [ADDRESS] , мотивуючи тим, що у нього немає права користуватися вищевказаною квартирою, що підтверджується супровідним листом та довідкою наданих позивачу Відділом поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 на його заяву щодо прийняття відповідних заходів до відповідача, яка не впускає позивача до вищевказаної квартири. Отже, відповідач не пускаючи [PERSON] до вищевказаної квартири, позбавляє його права користування квартирою, таким чином відповідач своїми діями перешкоджає позивачу у здійсненні права власності на належні йому 3/4 частки квартири [ADDRESS] . На підстави викладеного просив суд: Усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом вселення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в квартиру [ADDRESS] . 27.07.2021 р. позивач надав до суду заву про збільшення позовних вимоги відповідно до яких просить суд: 1. Вселити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в квартиру [ADDRESS] . 2. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: відділити [PERSON] в користування кімнату - 9, площею 18, 6 кв. м., лоджію з цієї кімнати, кімнату - 10, площею 12, 5 кв. м., лоджію з цієї кімнати, вбудовану шафу-3, площею 0,5 кв. м. вказані в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] від 19.08.2007 року; виділити [PERSON] кімнату - 8, площею 9,8 кв. м., лоджію з цієї кімнати, вбудовану шафу-7, площею 0,2 кв. м. вказані в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] від 19.08.2007 року; залишити в спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] кухню - 6, площею 7,6 кв. м., вбиральню - 5, площею 1, 0 кв. м., ванну кімнату - 4, площею 2,5 кв. м., коридор -1, площею 7, 5 кв. м., коридор - 2, площею 2, 5 кв. м., комору -11, площею 1,3 кв. м. вказані в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] від 19.08.2007 року. 3. Зобов`язати [PERSON] не перешкоджати у будь-який спосіб [PERSON] у користуванні кімнатою - 9, площею 18, 6 кв.м., лоджію з цієї кімнати, кімнату - 10, площею 12, 5 кв.м., лоджію з цієї кімнати, вбудованою шафою-3, площею 0,5 кв.м., кухнею - 6, площею 7,6 кв. м., вбиральнею - 5, площею 1, 0 кв. м., ванною кімнатою - 4, площею 2,5 кв. м., коридором -1, площею 7, 5 кв. м., коридором - 2, площею 2, 5 кв. м., коморою -11, площею 1,3 кв. м. в квартирі [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно клопотання, просив справу розглянути у його відсутність, а також не заперечував проти постановляння заочного рішення. Ухвалою суду від "12" липня 2021 р.р. було відкрито спрощене провадження по справі. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом на додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак, відзиву від відповідача на позов до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/4 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 742, що підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, відповідач не впускає [PERSON] до квартири [ADDRESS] , мотивуючи тим, що у нього немає права користуватися вищевказаною квартирою, що підтверджується супровідним листом та довідкою наданих позивачу Відділом поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 на його заяву щодо прийняття відповідних заходів до відповідача, яка не впускає позивача до вищевказаної квартири. Отже, відповідач не пускаючи [PERSON] до вищевказаної квартири, позбавляє його права користування квартирою, таким чином відповідач своїми діями перешкоджає позивачу у здійсненні права власності на належні йому 3/4 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За правилами ч. 4 ст. 334 ЦК України, - «Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.». За правилами ст. 321 ЦК України, - «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ».? На підставі ст. 391 ЦК України, - «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.». Згідно ст. 356 ЦК України: «власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю». Частиною 3 статті 358 ЦК України встановлено: «кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації». Також п.14 Пленуму Верховного суду України від 20.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»: якщо поділ квартири, що є спільною частковою власністю здійснити неможливо, то за позовом співвласника може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні правом власності, тому суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселенняповністю. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved