Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 29 листопада 2016 року звернулася до Миронівського районного суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 30 серпня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання відповідачем алкоголем, часті конфлікти та суперечки, нехтування відповідачем сімейними цінностями, втрату почуття поваги. Фактичні шлюбні стосунки між ними припинено з січня 2016 року. З того часу сторони не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено. У судове засідання позивач не з'явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 30 серпня 2003 року /а.с. 3/. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 23 вересня 2008 року /а.с.4/. Дитина проживає разом із позивачем - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Миронівською міською радою за №02-50/4267 від 18.11.2016 /а.с.5/. Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Спільне життя між сторонами не склалося, фактичні шлюбні стосунки між ними припинено з січня 2016 року. З того часу сторони не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, а саме непорозуміння та сварки, суперечать інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved