Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що позивач є власником транспортного засобу КІА SPORTAGE, державний номер [NUMBER] чорного кольору. Попередній державний номер був [NUMBER] . Зазначений транспортний засіб позивач придбав та поставив на облік. Протягом усього цього часу [PERSON] здійснював повноваження власника і вирішував питання, пов`язані із збереженням транспортного засобу. Позивач знімав з реєстраційного обліку транспортний засіб, звертався у порядку, встановленим чинним законодавством України, державних номерів через їх викрадення. 30.09.2016 року з наміром подальшого продажу позивач звернувся до нотаріуса, щоб отримати Витяг з реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до Витягу №50429774 від 30.09.2016 року, сформованого приватним нотаріусом Пікаловою В.В., на транспортний засіб накладене приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, що було зареєстроване 08.08.2016 року за №15925901 на підставі договору застави К300А@0000587081, 12.06.2014 року. При цьому обтяження було накладене на транспортний засіб, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Проте відповідно до обтяження, воно накладене на автомобіль ЗАЗ TF69Y0, 2011 р.в., а позивачу належить автомобіль номер об`єкта [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , але марка і модель інша - КІА SPORTAGE. Позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу з`ясування ситуації та зняття заборони, але ніякої відповіді йому надано не було. В усному спілкуванні позивачу повідомили, що помилка дійсно сталась, але лише щодо марки та моделі автомобіля, але транспортний засіб із такими номерами (державним реєстраційним, номером VIN, № кузова) знаходиться в заставі. ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовився знімати заставу, не зважаючи на те, що йому було повідомлено, що у транспортного засобу, який передано в заставу, інший власник. У зв`язку з вищевказаними обставинами позивач просив суд: визнати недійсним договір застави №К300А@0000587081 від 12.06.2014 року, відповідно до якого накладене приватне обтяження на транспортний засіб, тип обтяження - застава рухомого майна, що було зареєстроване 08.08.2016 року за №15925901 на підставі договору застави транспортного засобу, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Припинити обтяження у вигляді застави автомобіля, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , 2011 р.в., що встановлена на підставі договору застави від 12.06.2014 року №К300А@0000587081 і зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №15925901. Ухвалою судді від 07.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засіданні. Ухвалою судді від 17.10.2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання договору недійсним та припинення застави транспортного засобу задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб марки КІА SPORTAGE, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований на ім`я ТОВ «Автокредит Плюс». 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з підстав викладених в позові та просили його задовольнити. Зокрема, представник позивача [PERSON] вказувала на те, що заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 року у справі за позовом ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу скасоване. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу відмовлено. Отже, наразі не існує жодних документів, що підтверджують право власності ТОВ «Автокредит Плюс» на спірний автомобіль, а також незаконне вибуття транспортного засобу з його власності. Відповідач - [PERSON] та представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи судом повідомлялись завчасно та належним чином. Представник третьої особи ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - адвокат Васильєва О.В., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що оскаржуваним договором застави не порушуються права [PERSON] . Крім того, позивач не є власником спірного автомобіля. Вислухавши думку позивача, представника позивача, представника третьої особи ТОВ «Автокредит плюс», ретельно дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 10.10.2014 року [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб, а саме: автомобіль марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб зареєстрований на його ім`я та перебуває у користуванні [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 08.11.2016 року. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 30.09.2016 року, сформованого приватним нотаріусом Пікаловою В.В., вбачається, що на транспортний засіб ЗАЗ TF69Y0, 2011 р.в., номер об`єкта [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , накладене приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, що було зареєстроване 08.08.2016 року за №15925901 на підставі договору застави К300А@0000587081 від 12.06.2014 року. У зв`язку з вищевикладеним позивач 17.10.2016 року звернувся із заявою до начальника відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» про знаття з вищевказаного автомобіля обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Автокредит плюс». Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Автокредит плюс» заборгованість за Договором фінансового лізингу № К300А!0000485081 від 17.07.2013 року у розмірі 70722,52 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] на користь ТОВ «Автокредит плюс» заборгованість за Договором фінансового лізингу №К300А!0000485081 від 17.07.2013 року, за Договором поруки № К300А!0000485081 від 17.07.2013 року суму боргу у розмірі 1000 грн. Визнано недійсною довіреність №19 від 19.08.2014 року, видану від імені ТОВ «Автокредит плюс» на ім`я [PERSON] з моменту її вчинення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] оформлений Довідкою-рахунком №ВІА853631 від 19.08.2014 року на ім`я [PERSON] Скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] (номерний знак для разових поїздок 10ВК2734) та визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.08.2014 року, видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] (номерний знак для разових поїздок 10ВК2734) видане 22.08. 2014 року на ім`я [PERSON] Скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.11.2016 року, видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] видане 08.11.2016 року на ім`я [PERSON] . Витребувано у [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та передати транспортний засіб, автомобіль марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] представникам ТОВ «Автокредит плюс». Зареєстровано транспортний засіб, автомобіль марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] за ТОВ «Автокредит плюс» - надавши повноваження представникам ТОВ «Автокредит плюс» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки KIA, модель: SPORTAGE, рік випуску: 2011, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] на користь ТОВ «Автокредит плюс» сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 1600 грн. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 року, скасовано заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 року у справі за позовом ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу відмовлено. Рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено недоведеність позовних вимог позивача, оскільки ТОВ «Автокредит плюс» не було надано суду витребуваних ухвалою про витребування доказів всіх належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного внесення [PERSON] авансу на транзитний рахунок у розмірі, зазначеному у заяві від 17.07.2013 року про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу №К300А!0000485081. ТОВ «Автокредит плюс» не надано суду фінансових документів на підтвердження внесення [PERSON] авансу на транзитний рахунок у розмірі, зазначеному у договорі, а з наданої виписка по рахунку [PERSON] за період з 24.01.2010 року по 24.01.2019 року не вбачається внесення [PERSON] авансу на транзитний рахунок у вказаному позивачем розмірі. Також суду не було надано належним чином завірену копію та оригінал (для огляду в судовому засіданні) оскаржуваної довіреності №19 від 19.08.2014 року, виданої ТОВ «Автокредит плюс» на ім`я [PERSON] для отримання цінностей. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2016 року встановлена та обставина, що 25.07.2014 року між ТОВ «Автокредит плюс» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № NK00A!0000598549, згідно якого, 05.08.2014 року відповідач отримав від позивача у розпорядження транспортний засіб типу «KIA Sportage, 2011 р.в., номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , вартістю 240000,00 грн. та зобов`язався сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору. Тобто, вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили не встановлено факту вибуття спірного транспортного засобу із власності ТОВ "Автокредит плюс". Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст.1 вказаного Закону, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, застава має похідний характер від забезпеченого зобов`язання. Відповідно до ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.3, 4 ст. 577 ЦК України, застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до ст.583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Статтею 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 вищевказаного Закону, взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно ст. 43 вказаного Закону, відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до ч.1 ст.125 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.2 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази та проаналізувавши наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання договору застави недійсним та припинення обтяження на транспортний засіб. Так, за змістом статей 215, 216 ЦК України, вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] придбав спірний автомобіль у визначений законодавством спосіб зі всіма належними переоформленнями та складанням офіційних документів, пройшовши перевірки уповноважених органів МВС України. Оскільки оспорюваним договором передано в заставу транспортний засіб, який належить [PERSON] , то позивач відповідно до положень статей 15,16, 215, 216 ЦК України, має право оспорювати договір застави в судовому порядку, оскільки даний договір стосується його прав та інтересів. Враховуючі викладені обставини, зважаючи на відсутність права власності на спірне рухоме майно у заставодавця, суд дійшов висновку, що зареєстроване обтяженням з забороною відчуження транспортного засобу порушує права [PERSON] на належний йому транспортний засіб, а тому необхідно задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір застави NK00A!00005098549, укладений 05.08.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] Припинити обтяження у вигляді застави рухомого майна, про яке було внесено запис від 08.08.2016 року за №115925933, внесений Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» щодо реєстрації обтяження рухомого майна - автомобіля KIA SPORTAGE, VIN-код [NUMBER] . На підставі викладеного та

Outcome: approved