Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Чорнобаївської селищної ради Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 4 травня 1997 року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки. Позивач прийняла спадщину та частково оформила спадщину. Однак, оригінали правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки втрачено, що унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі. У зв'язку з цим, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просила визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій наполягала на позовних вимогах (а.с. 36). Від відповідача надійшов лист з проханням провести розгляд справи за відсутності представника відповідача у звязку із визнанням позову (а.с. 31). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 4 травня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 6 травня 1997 року серії І-СР № 050669 (а.с. 10). Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 17 січня 2018 року № 192, виданої на підставі погосподарської книги № 4 (особовий рахунок № 368), [PERSON] проживала одна та була зареєстрована за адресою: [INFO], Черкаська (а.с. 21). Позивач є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 4 серпня 1971 року серії І-АВ № 255509 (а.с. 6), копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 14 квітня 2000 року серії І-СР № 052869 (а.с. 8), копією свідоцтва про одруження від 24 лютого 2001 року серії І-СР № 050193 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки: -для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0442 га, розташована у смт. Чорнобай Чорнобаївського району Черкаської області, належна їй на підставі державного акту від 22 липня 1997 року серії ЧР; що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 травня 2017 року № НВ-7105523012017 (а.с. 11-14) та довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 13 квітня 2018 року № 976 (а.с. 22); -для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2904 га, розташована за адресою: вул. Бурімська, 4, смт. Чорнобай, Чорнобаївський район, Черкаська область, належна їй на підставі державного акту від 22 липня 1997 року серії ЧР; що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 травня 2017 року № НВ-7105522992017 (а.с. 15-18) та довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 13 квітня 2018 року № 976 (а.с. 22). Відповідно до змісту листа Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 7 травня 2018 року (вих. № 612/01-24) (а.с. 32), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 26), після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 60 від 25 січня 2000 року і позивач, яка на той момент мала прізвище [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 33). Згідно з копією свідоцтва про спадщину за законом від 25 січня 2000 року позивач успадкувала право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Родіна» смт. Чорнобай Чорнобаївського району розміром 2,97 га (а.с. 9). Разом з тим позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на них. Зокрема, листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 листопада 2017 року (вих. № 1690/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 19). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 4 травня 1997 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померла [PERSON] заповіт не складала, а позивач відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач вчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, беручи до уваги визнання відповідачем позовних, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved