Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

24.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання представник позивачки [PERSON] надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона являється власницею квартини [ADDRESS] . Вказана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області - Колесніченко Л.І., реєстровий номер 2473. У 2015 році, з дозволу позивача, відповідач - [PERSON] , був прописаний у квартирі [ADDRESS] , але жодного дня там не проживав та не залишав будь-яких особистих речей. Факт відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання з 2015 року по теперішній час підтверджується актом про не проживання у квартирі. Оскільки відповідач не проживає у належній позивачці квартирі вже більше року, то він може бути визнаним таким, що втратив право користування вказаним житлом. Добровільно знятися з реєстрації [PERSON] відмовляється, тому єдиним способом захисту прав позивачки є звернення до суду, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 07.09.2007 року. Із копії будинкової книги за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за даною адресою зареєстрований [PERSON] . Факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2015 року підтверджується актом ТОВ "Еталонсервіс" від 11.11.2020 року за підписом [PERSON] . Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Реєстрація відповідача у квартирі є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. Під час судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні квартири чи виявлення ними інтересу до вказаного житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений строк судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі. Тому, на підставі викладеного, в силу ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. 319 ЦК України, враховуючи, що відповідач без поважних причин близько п`яти років не проживає в квартирі [ADDRESS] , суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved