Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

26 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. 24 лютого 2007 року між нею, [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 204. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Їхня сім`я розпалася, проживають окремо один від одного. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча молода, фізично здорова людина, працездатна, має заробіток, на утримання інших осіб аліменти не сплачує, позивачу одній важко утримувати доньку, а тому вимушена в судовому порядку стягувати аліменти. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття (а.с. 1-2). Ухвалою судді від 17 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-18). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, отримана судом 01.02.2021 року за вх. № 4215, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, отримана судом 01.02.2021 року за вх. № 4154, обґрунтувавши наступним. В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області розглядається цивільна справа № 357/11775/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ознайомившись з позовною заявою вважає, що вона підлягає задоволенню, але вважає, що позовна заява позивача бездоказова та не відповідає фактичним обставинам виходячи з наступного Він, [PERSON] , відповідач по справі, проживав з позивачем у шлюбі до 04.12.2020 року (справа № 357/5857/20). Хоч сумісне проживання припинили з 27.10.2018 року. Від шлюбу вони мають дочку, якій відповідач допомагав матеріально по мірі її потреб та його можливостей - передавав перекуси до школи, фрукти, напої, а також гроші, в сумі 50% від вказаної позивачем ціни на одежу та взуття. Однак, позивач в інформації щодо потреб доньки відповідача всіляко обмежувала, на його запитання, що потрібно придбати дочці відповідала - «навіщо це тобі?», «не скажу» і т п. Тому з червня 2019 року він почав переводити гроші для дочки поштовим переказом на ім`я позивача в розмірі 1\\4 від заробітної плати, інколи трохи більше. Останній переказ коштів був у вересні 2020 року, оскільки мав важке матеріальне становище ще з початку 2020 року, викликане значними платами за комунальні послуги, а також карантином. Переводи відповідач мав намір відновити, але на початку грудня 2020 року випадково дізнався про заяву позивача про стягнення з нього аліментів, які до цього і так сплачував добровільно. Тому твердження позивача, що відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам та спотворюють дійсність. Однак від сплати аліментів він не відмовляється. Відповідач працює у ФОП [PERSON] на посаді механіка - налагоджувальника та отримав заробітну плату: за останні шість місяців в розмірі 27190,29 гри. Тобто середня заробітна плата склала 27190,29 грн. : 6 = 4531,72 грн. Інших доходів я не має. А тому просив врахувати матеріальне становище відповідача, та призначити аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 20). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2007 року між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 24 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 204 (а.с. 5). Згідно з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яке було видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 13 травня 2008 року, актовий запис № 781, вбачається, що батьками неповнолітньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). З наявного у матеріалах справи витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква, яка видана центром надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області 13.11.2020 року за вих. № 15.2-03/18483 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні досліджена заява відповідача [PERSON] , отримана судом 01.02.2021 року за вх. № 4154, в якій не заперечував сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та підтвердив, що неповнолітня донька проживає разом з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, а також ту обставину, що відповідач не заперечував проти сплати аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 листопада 2020 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З 1 січня 2020 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач [PERSON] при звернені до суду з вищевказаним позовом була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved