Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що із 22 квітня 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. Від шлюбу мають спільних синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку із різними характерами, різними поглядами на сімейне життя, різним баченням майбутнього, відсутністю спільних інтересів, вподобань, відсутністю порозуміння, внаслідок чого виникали постійні суперечки та сварки, що негативно впливало на емоційно-психологічний стан кожного з них, а також дітей. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено, на примирення не згоден. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 23 червня 2021 року дану цивільну справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. На виконання вимог вищевказаної ухвали, відповідачці судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. 20 липня 2021 року відповідачка направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить звільнити її від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1, ч.2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а також просила справу розглядати без її участі. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 22 квітня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають спільних дітей- сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 10 квітня 2019 року Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 70 та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 2 серпня 2016 року Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 135 (а.с.11-12). Позивач на примирення не згодний, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім`ї стало те, що сторони мають різні характери, різні погляди на сімейне життя, бачення майбутнього, відсутність спільних інтересів, вподобань, внаслідок чого між ними виникали постійні суперечки та сварки, що негативно впливало на емоційно-психологічний стан кожного з них, а також дітей. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено. Судом встановлено, що розлад в сім`ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, який наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотання відповідачки про звільнення її від сплати судового збору, на підставі п.1 ч.1, ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», підлягає задоволенню, оскільки судовий збір перевищує 5% розміру річного доходу відповідачки за попередній календарний рік. На підставі ст.ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved