Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ майна із спільної часткової власності. Позов мотивує тим, що у нього та відповідачів на праві спільної часткової власності перебуває комплекс господарських будівель у [ADDRESS] Оскільки він має намір відчужити належні йому будівлі між ним та відповідачами була досягнута домовленість щодо поділу належного комплексу будівель шляхом виділення в натурі. З метою виділення будівель були замовлені висновки про визначення реальних часток між співвласниками та висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, проте незважаючи на виготовлені документи, поділу майна з відповідачами досягти не вдалось, а тому просить виділити йому в натурі 17/50 реальних часток із комплексу будівель господарського двору за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1 982,1 кв.м., а саме наступні будівлі та споруди: комора з телятника під літ. «Б-1», загальною площею 666,7 кв.м.; піднавіс на сіно піл літ. «Е-1», загальною площею 173,5 кв.м.; зерносховище-комора «Нова» під літ. «Ж-1», загальною площею 424,6 кв.м.; майстерня під літ. «К-1», загальною площею 342,7 кв.м.; контора з підвалом під літ. «Н-2», загальною площею 374,6 кв.м. Позивач, [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи додав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованих 16.04.2018 року за №120719175, № 120718612, № 120718211, № 120717725 державним реєстратором [PERSON], комплекс будівель господарського двору загальною 8579,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], належить у рівних частках (по 1/4) у спільній частковій приватній власності позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до довідки ОКП «БТІ та ЕО» від 18.08.2017 року № 2/10236(І), комплекс будівель господарського двору загальною площею 8579,6 кв.м. складається в цілому із: телятник 2-рядний під літ. «А-1», загальною площею 678,6 кв.м.; комора з телятника під літ. «Б-1», загальною площею 666,7 кв.м.; роділка під літ. «В-1», загальною площею 820,0 кв.м.; корівник 4-рядний під літ. «Г-1», загальною площею1417,3 кв.м.; побутові приміщення під літ. «Д-1», загальною площею 320,5 кв.м.; піднавіс на сіно під літ. «Е-1», загальною площею 173,5 кв.м.; зерносховище-комора «Нова» під літ. «Ж-1», загальною площею 424,6 кв.м.; зерносховище-комора «Чудо» під літ. «3-1», загальною площею 1029.4 кв.м.; телятник 4-рядний під літ. «1-1», загальною площею 1258.2 кв.м.; корівник 2-рядний під літ. «Й-1», загальною площею 808,3 кв.м.; майстерня під літ. «К-1», загальною площею 342,7 кв.м.; гараж для автомашин під літ. «Л-1», загальною площею 194,4 кв.м.; склад під літ. «М-1», загальною площею 70,8 кв.м.; контора з підвалом під літ. «Н-2», загальною площею 374.6 кв.м. Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна від 18.08.2017 року № 2/10236 (III) комплекс будівель господарського двору загальною площею 8579,6 кв.м. за технічними показниками може бути поділений між власниками згідно визначених реальних часток, оскільки будівельні споруди у комплексі мають окремі входи. Без проведення будівельних робіт. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено у роз'ясненнях, викладених у п.6,7,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. З урахуванням того, що експертним висновкам виділ проведений без відхилення від розміру часток кожного власника, суд вважає за можливе виділити позивачу частку у розмірі 34% що становить 17/50 реальних часток спірного об'єкта. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Згідно п.п. 3.1.-3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачі позов визнали, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своєму попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат не зазначив, чи бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір у сумі 704,80 грн. з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved