Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту участі його у складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 29 травня 1986 року по 09 червня 1986 року. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що він у 1986 році працював на посаді лікаря-отоларинголога Київської обласної клінічної лікарні і був залучений з 29.05.1986 року по 09.06.1986 року до виконання заходів Цивільної оборони у складі медичної служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Як вбачається з довідки від 24.02.2016 року № 01.01-14/308/1 Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, відповідно до чинних на момент аварії нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащенні їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року № 90, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально-виробничим принципом створювались система, служби та формування Цивільної оборони. Згідно з вимогами цих документів, служби і формування Цивільної оборони повинні були бути створені і на його (заявника) підприємстві. До складу невоєнізованих формувань зараховувались в обов»язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років, жінки від 16 до 55 років. На думку заявника, факт його зарахування та перебування на момент аварії на Чорнобильскій АЕС у складі невоєнізованого формування ЦО Управління будівництва ЧАЕС, на переконання Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, як колишнім Штабом цивільної оборони Київської області так і органом МНС України, в якому зберігаються архівні дані і документи, що стосуються організації заходів Цивільної оборони в зв»язку з аварією на Чорнобильській АЕС, додаткового доведення не потребує. Як зазначає заявник, вважаючи, що згідно ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання статусу інваліда війни, він звернувся із відповідними документами до зацікавлених осіб про встановлення статусу інваліда війни та видачу посвідчення. Однак, листом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації йому було відмовлено, оскільки ним не було надано належних документів, підтверджуючих факт залучення до формувань ЦО. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що інших архівних документів не збереглося, а тому він не має можливості іншим чином підтвердити залучення його до складу невоєнізованого формування цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС, заявник просить задовольнити його вимоги та встановити факт, що він з 29.05.1986 року по 09.06.1986 року приймав участь та виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надійшло клопотання з проханням проводити розгляд справи без участі їх представника. Вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши заяву, дослідивши обставини справи в їх сукупності та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2016 року [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, надавши необхідні документи, а також, посилаючись на те, що відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать особи, які залучалися до складу формувань Цивільної оборони, та які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Однак, листом Управління від 10.03.2016 року заявнику було відмовлено з тих підстав, що ним не було надано документів, підтверджуючих факт залучення його до формувань ЦО, факт залучення і виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань ЦО (а.с.10). Відповідно до копії довідки огляду МСЕК серії МСЕ № 121010 від 27.04.1993 року, [PERSON] встановлено другу групу інвалідності у зв»язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.6). Згідно експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої Ради № 5/93 від 23.02.1993 року встановлено, що [PERSON] має ряд захворювань, які пов»язані з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с.7). Також, [PERSON] має посвідчення (1 категорії) громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та згідно вкладки [NUMBER] заявник є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.5). З трудової книжки заявника вбачається, що з 06.05.1986 року він працював лікарем-отоларингологом в Київській обласній клінічній лікарні (а.с.8-9). Крім того, відповідно до довідки та маршрутного листа, виданих Київською обласною клінічною лікарнею, заявник в період з 29.05.1986 року по 09.06.1986 року перебував у смт Чорнобиль (вахтова поліклініка), де виконував роботи з надання медичної допомоги, залучався до проведення подвірних обходів, дозиметричного контролю, диспансеризації населення, лабораторного обстеження показників крові (а.с.12, 13, 14). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи. Згідно п. 9 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підставами для визнання особи інвалідом війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань цивільної оборони; 2) особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що основним доказом участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім'я позивача, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявник виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. На підставі викладеного та

Outcome: approved