Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] 02.08.2018 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] селищної ради Кіровоградської області про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням [PERSON] селищної ради Кіровоградської області №230 від 22.08.2007 року їй надано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0227 га., кадастровий номер 3521455100:50:070:0007, розташованої по вул. Ринковій (50 років Жовтня), 14 в смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області. На зазначеній земельній ділянці був розташований житловий будинок, який належав позивачу на праві приватної власності. 08 липня 2007 року в позивача виник намір на реконструкцію даного житлового будинку під магазин та рішенням [PERSON] селищної ради Кіровоградської області №68 від 22.07.2008 року їй, як фізичній особі-підприємцю, було надано дозвіл на реконструкцію. Рішенням [PERSON] селищної ради Кіровоградської області №482 від 22.04.2009 року змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки, яка надана фізичній особі-підприємцю [PERSON] та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування магазину площею 0,0227 га., кадастровий номер 3521455100:50:070:0007. Позивач зазначає, що чинне законодавство не виділяє такого субєкт права власності, як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, субєктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, нерухоме майно має реєструватися за фізичною особою. Позивач в позові вказує на те, що рішенням виконавчого комітету №22 від 26 червня 2018 року нежитловому приміщенню було присвоєно господарський №14 по вул. Ринковій. Таким чином, позивачем, як фізичною особою, за вищевказаною адресою приміщення житлового будинку було перебудовано в магазин. Дані роботи були завершені 09.11.2016 року, про що свідчить звіт про проведення технічного обстеження за яким встановлено, що магазин (літера «А», «а») продовольчих товарів по вул. Ринковій №14 в смт. Голованівськ готовий до експлуатації, після чого позивач звернулась за отриманням декларації, однак відповідач відмовив їй у видачі, оскільки при забудові було перевищено площу визначену містобудівними умовами та обмеженнями. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить визнати за нею право власності на нерухоме майно обєкт самочинного будівництва, а саме: магазин продовольчих товарів загальною площею 244,4 кв.м. (літера «А, «а»), розташованого на земельній ділянці площею 0,0227 га., кадастровий номер 3521455100:50:070:0007, по вул. Ринковій, 14 в смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області. Ухвалою суду від 17.08.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, заперечень щодо заявлених позовних вимог не має, відзив не подавав. Враховуючи норми ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 2008 року по 2016 рік по вул. Ринковій, 14 в смт. Голованівськ Кіровоградської області було збудовано та реконструйовано магазин (літ.А) продовольчих товарів, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження, виготовленого КП "Кіровоградський науковий технічно-лабораторний центр спеціальних видів робіт у будівництві" від 09.11.2016 року (а.с. 64-75). Як вбачається з копії технічного паспорта магазину, розташованого по вул. Ринковій (50 років Жовтня), 14 в смт. Голованівськ Кіровоградської області, останній має основну загальну площу 228 кв.м., до якої входять два приміщення, а також має підвал площею 16,4 кв.м. (а.с. 76-80). Рішенням [PERSON] селищної ради Кіровоградської області від 22.07.2008 року №68, позивачу було надано дозвіл на реконструкцію частини житлового будинку під магазин, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 14 в смт. Голованівськ Кіровоградської області (а.с. 88). Відповідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії КР №089326, виданого 23.09.2009 року відділом Держкомзему у [PERSON] районі Кіровоградської області, позивачу надано у власність земельну ділянку площею 227 кв.м. за кадастровим номером 3521455100:50:070:0007 для обслуговування магазину, що розташована по вул. 50 років Жовтня, 14 в смт. Голованівськ Кіровоградської області (а.с. 57). 01 лютого 2016 року вулицю 50 років Жовтня в смт. Голованівськ Кіровоградської області перейменовано на вулицю Ринкову, що підтверджується копією рішення [PERSON] селищної ради Кіровоградської області від 01.02.2016 року №43 з Додатком №1 (а.с. 90, 91). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,\~зокрема із правочинів. Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За нормами частин 1-3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем з 2008 року самочинно збудовано та реконструйовано магазин по вул. Ринковій (50 років Жовтня), 14 в смт. Голованівськ Кіровоградської області на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тоді як 23.09.2009 року позивачу надано у власність цю земельну ділянку. Самочинно збудований позивачем магазин не порушує права інших осіб, оскільки відповідач не заперечує щодо визнання права власності за позивачем на цей магазин, і таких осіб судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є усі достатні підстави для визнання за позивачем права власності на самочинне нерухоме майно, яке збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, однак після будівлі, перейшла їй у власність. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~у разі\~задоволення позову\~покладаються на відповідача. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому покладаються на позивача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved