Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

22.07.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просив визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] з ним, його батьком. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 22.02.2003 р. він та відповідач зареєстрували шлюб. [INFO]. у них народився син - [PERSON] Дружина позивача також має дитину від попереднього шлюбу - доньку [PERSON]., їхня сім'я мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, у зв'язку з чим виникла необхідність визначити місце проживання їхньої дитини. Взаємної згоди та порозуміння у цьому питанні вони з [PERSON] не знайшли. [PERSON] його єдина дитина, він дуже прив'язаний до сина і протягом усього його життя постійно піклується про нього, приймає активну участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні. Вважає, що у нього є всі підстави бути впевненим, що після розірвання шлюбу [PERSON] залишить місто Харків і поїде звідси у невідомому йому напрямку. Така радикальна зміна помешкання може негативно вплинути на їхнього сина. Він вже великий хлопчик, навчається у школі, має свої прихильності, інтереси та коло власних знайомих та друзів. Позивач зі свого боку має можливість не тільки продовжувати виховувати сина, але й матеріально його забезпечувати. У останнє судове засідання позивач не з'явився, надав заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у останнє судове засідання не з'явилася, повідомлялась про час та місце розгляду справи смс-повідомленням, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Представник третьої особи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, при ухваленні рішення просили врахувати інтереси дитини та надав висновок про визначення порядку участі батька у вихованні сина. Враховуючи умови ст. ст. 224-226 ЦПК України та зі згоди позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 22.02.2003 р. уклали шлюб (а.с. 6), від якого мають сина - [PERSON], [INFO],батьками якого у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Із довідки дільниці № 43 КП Жилкомсервіс № 735 вбачається, що позивач, відповідач, їх спільний син, та дитина відповідача від першого шлюбу проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Частинами 4,5 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із висновку служби у справах дітей Жовтневого району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] управління служб у справах дітей ДПСП ХМР, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, [PERSON] (а.с. 51). Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Приймаючи до уваги, що батько дитини є приватним підприємцем, має стабільну зарплату, на обліку у нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується добре, умови проживання дитини задовільні, суд вважає за можливе вирішити питання про місце проживання дитини згідно із висновком служби у справах дітей Жовтневого району УССД ДПСП ХМР. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Задовольняючи позовні вимоги суд приймає до уваги письмову заяву [PERSON], яку він надав представнику третьої особи, у якій він виявив бажання проживати із батьком, та зазначив, що йому відомо про те, що мати переїжджає жити до Львова та сказала йому про це. На підставі викладеного та

Outcome: approved