overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

18 січня 2017 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У позові вказала, що 26 січня 1996 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області, актовий запис № 2. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] фактично припинено, разом вони не проживають. У зв'язку з викладеним, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, дитину залишити проживати разом з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". Позивачка у судове засідання надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, доходить наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26 січня 1996 року, який зареєстровано Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинено. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ст.113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з викладених обставин, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

18 січня 2018 року Ананьївським районним судом Одеської області винесено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. 26 січня 2018 року під час виготовлення повного тексту зазначеного рішення було встановлено, що у короткому змісті рішення (його вступна та резолютивна частини) не було вказано про стягнення з відповідача в прибуток держави судового збору, оскільки позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду, оскільки є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується ксерокопією пенсійного посвідчення (а.с.6). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи №491/1381/17, вважає, що необхідно винести додаткове рішення, в резулятивній частині якого вказати про стягнення з відповідача в прибуток держави судового збору в розмірі 6091 гривня 80 копійок. Згідно зі ст.270 ч.1 п.3 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

18 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просить шлюб, зареєстрований в Лугинському райвідділі ЗАГС Житомирської області 12 травня 1990 року за актовим записом №17 між нею та відповідачем - розірвати. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося, оскільки між ними постійно виникають конфліктні ситуації, стосунки постійно напружені, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне господарство разом не ведуть вже понад 10 років. Вважає подальше сумісне проживання та збереження сім'ї неможливим, а вжиття заходів щодо примирення між нею та відповідачем буде недоцільним. Добровільно в органах РАЦС відповідач розірвати шлюб не бажає. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] 12 травня 1990 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Шлюб зареєстровано в Лугинському райвідділі ЗАГС Житомирської області актовий запис №17. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що внаслідок непорозумінь сім'я сторін повністю розпалась, існує лише формально, а тому подальше її збереження неможливе, сторони однією сім'єю, як чоловік та дружина не проживають більше 10 років. Розірвати шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовився. Отже, подальше збереження сім'ї суперечило б інтересам сторін. Питання про поділ майна подружжям не ставиться. Суд роз'яснює сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому з огляду на клопотання відповідачки суд залишає їй після розірвання шлюбу прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

18 травня 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, вказавши, що з 01.03.2014 року позивач з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює, тому звернулася з позовом про стягнення аліментів з відповідача на неповнолітню дитину у розмір 1/4 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, де зазначив, що позовні вимоги визнає. Суд вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 березня 2014 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського у правління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №117, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського у правління юстиції у Донецькій області 01.03.2014 року. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 23 серпня 2014 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно з ст. 79 ч. 1 СУ України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд бере до уваги положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, та стягує судовий збір з відповідача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак обставини склалися так, що проживають окремо. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач по справі. Дитина проживає разом з нею. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їхньої доньки. Їй самій важко забезпечувати належний життєвий рівень дитині, тому звертається до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Оскільки відповідач працює у ПАТ "Володимир-Волинська птахофабрика", то просить стягнути з нього аліменти у частці по 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що їй стало відомо, що відповідач на даний час ніде не працює, тому просить стягнути з нього аліменти у твердій гршовій сумі по 600 грн щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, тобто по 600 грн щомісячно, оскільки на даний час він ніде не працює. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про шлюб та про народження. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач не працює, його дохід має мінливий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дитини та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 грн щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення нею повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

18 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, протягом тривалого часу матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а вона позбавлена можливості самостійно забезпечити належні умови утримання дітей, тому була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в адресованій суду заяві просила справу розглянути за її відсутності та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів його доходу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від його представника - [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги представник відповідача визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка за відомостями виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с. 9). Дані щодо інших обсів, які перебувають на утриманні відповідача відсутні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 та ч. 1 і ч. 2 ст. 183СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вимоги ст.ст. 180, 182 СК України, матеріальне становище дітей, позивачки та відповідача, представник якого ж позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Окрім цього, згідно зі ст. 79, ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

18 травня 2018 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не облікований (донарахований) об'єм природного газу - задоволені в повному обсязі, а саме: стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (ЄДРПОУ 03340920) заборгованість за не облікований (донарахований) об'єм природного газу за період з 17.06.2015 року по 30.04.2017 року в сумі 116 818 (сто шістнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 72 коп. Однак, при ухваленні рішення по вищевказаній цивільній справі судом не було вирішено питання про судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причин неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Як вбачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» при подачі позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за не облікований (донарахований) об'єм природного газу, було сплачено судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв'язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у місті Павлограді Дніпропетровській області повернути Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»50 відсотків сплаченого у ПАТ "Державний ощадний банк України" за платіжним дорученням № 118 від 15 січня 2018 року судового збору в розмірі 881,00 грн. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» необхідно стягнути 50 відсотків сплаченого при подачі судового збору в розмірі 881,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

18\~травня\~2021\~року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до Хозера\~Раджепа, в обґрунтування якого посилається на те, що 01\~листопада\~2013\~року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили з лютого\~2019\~року, спільне господарство разом не ведуть, проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, та суперечить як її інтересам, так і інтересам відповідача, у зв`язку з чим, просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою судді від 09\~червня\~2021\~року позовну заяву позивача було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву. Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, при цьому надали суду заяви, у яких позивач свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а відповідач, у свою чергу, позовні вимоги позивача визнає (а.с.\~21,23). Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі встановлених таких обставин. Судом установлено, що 01\~листопада\~2013\~року сторони зареєстрували шлюб, про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №\~1596 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01\~листопада\~2013\~року (а.с.\~5). За час спільного проживання через\~\~взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними\~\~почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами наразі припинені, спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст.\~ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК\~України, ч.\~3\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00\~грн., решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

18 червня 2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції Донецької області за актовим записом №382. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] [INFO]. Однак, подружнє життя у сторін не склалося, так як вони різні за характерами та звичками люди, що призводило до постійних сварок та непорозумінь, та як наслідок розпаду сім'ї. Дитина, після припинення шлюбних відносин, залишилась проживати з матір'ю. Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 18.06.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №382. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". В судове засідання позивач не з'явилась, однак звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглядати без її участі та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті надіслав на електронну адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Крім того, з позовної заяви вбачається, що спір з приводу майна у них відсутній, дитина проживатиме з матір'ю, а батько братиме участь в її утриманні та вихованні. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved