Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

27.09.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , згідно вимог якого, останній просить суд: - визнати незаконним та скасувати п. 1, 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» за № 3484/5 від 09.11.2018 року в частині задоволення скарги АТ «ОТП Банк» від 19.10.2018 р. за № 73-3-73-3-2/3379 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.05.2018 р. № 41176415, прийняте державним виконавцем Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Іскяндаровою А.Ф. та від 19.05.2018р. № 41179596, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., що стосується квартири [ADDRESS] . - визнати незаконним та скасувати п. 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» за № 3484/5 від 09.11.2018 року в частині внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування записів (припинення, погашення) запису про іпотеку за № 26220903, записів про обтяження за №№ 26220802, 26220856, запису про право власності за № 26224090, запису про відкриття розділу 1556528180000, внесеного на підставі цих рішень, що стосується квартири [ADDRESS] . - зобов`язати Міністерство юстиції України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про скасування записів зроблених на підставі п.2 наказу Міністерства юстиції України за № 3484/5 від 09.11.2018 року та повернути в попередній стан відомості про те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що [PERSON] уклав з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 19.05.2018 р. Право власності на вказану квартиру виник у позивача з моменту державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в порядку встановленому чинним законодавством України. Разом з тим, в подальшому, позивачу випадково стало відомо від свого представника - адвоката Гарницького Павла Петровича, що Міністерством юстиції України видано Наказ «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» за № 3484/5 від 09.11.2018р. (далі - наказ за № 3484/5 від 09.11.2018р.) стосовно квартири [ADDRESS] . Позивач, вважає, що наказ «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» за № 3484/5 від 09.11.2018р. виданий відповідачем, незаконний та таким, що підлягає скасуванню, що і послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 01.10.2019 справу прийнято до провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. 11.12.2019 до суду надійшов відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 31.01.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність доводів викладених у позові. 03.02.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] , в якому останній не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив провести розгляд справи у його відсутність. 07.04.2021 до суду надійшли додаткові пояснення Міністерства юстиції України, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 29.09.2021 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника та просив задовольнити позовні вимоги. 29.09.2021 до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає за можливе постанвоиии судове рішення у відсутність нез`явившихся осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] уклав з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 19.05.2018 р. (далі - договір від 19.05.2018 р.). За вказаним договором загальна вартість квартири складає 700 000 гривень, загальною площею 62,2 кв.м. та житловою площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . На умовах зазначеного договору, позивач передав [PERSON] всю необхідну суму грошових коштів, а [PERSON] передав йому квартиру та ключі від неї з документами. Право власності на вказану квартиру виник у позивача з моменту державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в порядку встановленому чинним законодавством України. В подальшому Міністерством юстиції України видано Наказ «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» за № 3484/5 від 09.11.2018р. (далі - наказ за № 3484/5 від 09.11.2018р.) стосовно квартири [ADDRESS] . З вказаного документу вбачається, що Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації розглянуто скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») від 19.10.2018 р. за № 73-3-73-3-2/3379, щодо деяких питань, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. АТ «ОТП Банк» в своїй скарзі просило відповідача скасувати рішення стосовно реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , та відновити в повному обсязі вилучені записи про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (договори іпотеки) стосовно зазначеної квартири. На підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, відповідачем прийнято наказ «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» за № 3484/5 від 09.11.2018р., яким скаргу АТ «ОТП Банк» від 19.10.2018 р. за № 73-3-73-3-2/3379 задоволено у повному обсязі. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.05.2018 р. № 41176415, прийняте державним виконавцем Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Іскяндаровою А.Ф.; від 19.05.2018р. № 41179596, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О.; та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування записів (припинення, погашення) запису про іпотеку за № 26220903; записів про обтяження за №№ 26220802, 26220856; запису про право власності за № 26224090; запису про відкриття розділу 1556528180000, внесеного на підставі цих рішень. Зазначеним наказом за № 3484/5 від 09.11.2018р., скасовано проведену 19.05.2018 р. реєстраційну дію № 41179596 щодо внесення запису про державну реєстрацію права власності позивача на квартиру [ADDRESS] , яка виникла на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2018 р. Скасувавши вказані реєстраційні дії державного реєстратора та приватного нотаріуса в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , особа в якої позивач і придбав зазначене житло. Так, відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно ч.1,3 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, оскільки між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відбулось повне виконання договору, а саме передача та прийняття нерухомого майна, повна сплата його вартості та державна реєстрація позивачем нерухомого майна відповідно до вимог Закону. За змістом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Тобто, враховуючи вищезазначені норми Закону позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] , уклавши договір купівлі-продажу квартири від 19.05.2018 р. та зареєструвавши даний об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги, в тому числі, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір). Частиною 5 ст. 37 вищезазначеного Закону передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі. Процедура розгляду відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) визначена Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1128(далі - Порядок № 1128). Підпунктом 1 Порядку №1128 визначено, що цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги). Відповідно до п.п.2, 3 Порядку №1128, для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом. Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд. Згідно з п.8 Порядку №1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню. Відповідно до п.п.9, 10 Порядку №1128, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. Суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; 3) засобами електронної пошти. Однак, всупереч вимогам закону, під час судового розгляду встановлено, що позивача, як заінтересовану особу, у власності якого перебував об`єкт нерухомого майна, тобто квартира [ADDRESS] , не було повідомлено відповідачем про розгляд скарги АТ «ОТП Банк» від 19.10.2018 р. Слід звернути увагу, що в поданих відповідачем документах відсутні докази здійснення телефонограм, направлення листів або повідомлень на електронну пошту позивачу, докази направлення поштової кореспонденції позивачу на виконання положень п. 10 Порядку №1128. З документів, поданих відповідачем встановлено, що позивач не отримував телефонограму Мін`юсту та іншим чином не був повідомлений, а отже, був позбавлений можливості реалізувати своє право на надання письмових пояснень, передбачене пунктом 11 Порядку № 1128. Крім того, доводи відповідача про те, що не отримання заінтересованою собою повідомлення про час та місце розгляду скарги, відповідно до п. 9 Порядку № 1128, не перешкоджає її розгляду, є не обґрунтованими, оскільки, як було встановлено, Міністерством юстиції України не було використано всіх можливих шляхів повідомлення позивача. Тому такі дії відповідача розцінюються як підтвердження щодо не повідомлення зацікавлених у розгляді скарги осіб, щодо її розгляду. Крім того, п. 10 ч.8 ст. 37 до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений перелік за яким Міністерство юстиції України приймає рішення про відмову в задоволенні скарги, зокрема, державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада2008 року). Так, частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. За вказаних обставин, слід прийти до висновку, що оскільки, позивач правомірно набув права власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2018 р., тому відомості щодо власника вказаної квартири, якою є позивач, були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на законних підставах, а дії відповідача стосовно скасування рішень та виключення позивача, як власника квартири [ADDRESS] , без повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про здійснення вказаних реєстраційних дій та видання наказу за № 3484/5 від 09.11.2018 року є незаконним та підлягають скасуванню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі - 2305,20 грн. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проте на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію ордеру адвоката. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду, ані акт приймання-передачі наданих послуг, ані платіжні документи,що підтверджують оплату послуг, ані детальний розрахунок таких витрат. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved