Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

15 лютого 2017 року позивач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON], про усунення перешкод у користуванні належним на праві власності нерухомим майном та визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.19-21). В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року. Відповідно до умов вищевказаного договору, він придбав у [PERSON] вказаний житловий будинок, але під час укладення договору продавець не повідомила його про реєстрацію інших осіб за даною адресою. Про даний факт йому стало відомо при зверненні до Василівської міської ради Запорізької області з метою отримання довідки про склад родини. Відповідно до рішення Василівської міської ради Запорізької області № 8 від 19 лютого 2016 року, вулиця «Свердлова» в місті Василівка Запорізької області була перейменована на «Щасливу». На даний час встановити місце реєстрації відповідачів, з метою вирішення спору щодо їх зняття з реєстрації у вищезазначеному будинку, не має можливості, оскільки відповідачі у зазначеному житловому будинку не проживають понад 10 років, не несуть оплату за користування житловим приміщенням та комунальні послуги, не сплачують інші платежі по утриманню житлового будинку та не приймають участі у спільному побуті, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: вулиця Свердлова (Щаслива), будинок № 52 в місті Василівка Запорізької області та визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] та його представник в особі адвоката [PERSON], в судове засідання не з'явились, проте на адресу суду надійшла заява, в якій представник позивача [PERSON] просить розглянути справу у її відсутність та без участі позивача, заявлені уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення, на підставі наявних в ній доказів, не заперечують (а.с.88). В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання (перебування), що також підтверджується оголошеннями у засобах масової інформації - газеті «Нова Таврія» від 11 березня 2017 року та 20 травня 2017 року, документів на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачем [PERSON] суду не надано, заперечень на позов не подано (а.с.30, 40, 48-49, 54, 79, 86, 91-92). Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в судове засідання повторно не з"явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України (а.с.51,77,84,92), про причини неявки суду не повідомлено, надано суду письмові заперечення проти позову, будь-яких заяв відповідачем [PERSON] про розгляд справи у її відсутність, суду не надано, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України та виносить по справі заочне рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, рішення просять винести на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини, самостійних вимог щодо предмета спору не заявлено (а.с.67,75, 87). Представник третьої особи: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомлено, заперечень на позов не надано, самостійних вимог щодо предмета спору не заявлено (а.с.76). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 11, 27 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі, є власником житлового будинку №52 по вулиці Свердловій в місті Василівка Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу укладеного 25 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованому у реєстрі за №3914, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6-7). Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №3382626, виданого Приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В., 25 грудня 2006 року зареєстровано договір відчуження житлового будинку [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13309031 від 23 січня 2007 року, виданого Василівським бюро технічної інвентаризації Василівської районної ради Запорізької області, житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3914 від 25 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В. (а.с.9). Право приватної власності позивача [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] також підтверджено итягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власості за № 82502835 від 15.03.2017 року, який міститься в матеріалах справи (а.с.89). Згідно довідки №03-01-11/345 від 13.02.2017 року, виданої виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] (власник), [PERSON], [INFO] (дружина), [PERSON], [INFO] (донька), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно довідки №03-01-12/936 від 21.04.2017 року, виданої виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 28 серпня 1998 року [PERSON], [INFO], з 16 березня 2000 року - [PERSON], [INFO]. В період часу з 08.06.1999 року по 10.08.2010 року за вказаною адоресою також була зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с.68). Відповідно до актів обстеження фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] складених головою квартального комітету № 1 [PERSON] від 31 січня 2017 року та 09 березня 2017 року вбачається, що за вказаною адресою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані, але за даною адресою вказані особи не проживають з 2006 року, ніяких речей їх в будинку немає. [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.11, 90). Відповідачем по справі [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], подані письмові заперечення проти позову, з посиланням на ст.ст.9,116 ЖК України, в яких відповідач [PERSON] зазначає, що з 2003 року вона не проживає у [ADDRESS], оскільки її незаконно виселила родина [PERSON], яка заволоділи цим будинком, який вона успадкувала від своєї бабусі. На теперішній час даний факт внесений до ЄРДР за №1201708190000318 та розслідується у Василівському відділі поліції ГУНП в Запорізькій області. Вказує на те, що з власної волі вона вказаний будинок не залишала та позивач забороняє їй користуватися будинком: були поміняли замки в будинку та доступ до будинку обмежений (а.с.41-42). З долучених до письмових заперечень відповідача [PERSON] документів вбачається, що відповідно до витягу з кримінального провадження №1201708190000318 10 лютого 2017 року до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області поштою надійшов матеріал з Енергодарської місцевої прокуратури за заявою [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], про те, що встановлена особа, шляхом довіри заволоділа її майном (а.с.44). Згідно листа старшого слідчого СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Кушнір О.М. №1943/80/СВ/2017 від 05.05.2017 року вбачається, що досудове розслідування по кримінальному провадженню №1201708190000318 від 11 лютого 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за зверненням [PERSON] триває. На даний час всі матеріали вказаного кримінального провадження знаходяться у Василівському відділі Енергодарської місцевої прокуратору в Запорізькій області для вивчення та контролю досудового розслідування (а.с.81). Згідно до заповіту, складеного 10 квітня 1991 року [PERSON], що мешкає по вулиці Свердлова, 52 в місті Василівка Запорізької області, посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Пожоджук А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №320, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві власності ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: вулиця Свердлова, 52, місто Василівка Запорізької області заповідає [PERSON] (а.с.43). При цьому, будь-яких правовстановлюючих документів на прийняття [PERSON] спадщ ини за віщевказаним заповітом після смерті [PERSON], відповідачкою суду не надано. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Посилання у письмових запереченнях відповідача [PERSON] на порушення її прав та прав неповнолітньої доньки внаслідок виселення з займаного приміщення не заслуговують на увагу, оскільки жодних безспірних належних та допустимих доказів на обґрунтування поданих заперечень, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, відповідачем [PERSON] суду не надано та в ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами не доведено. Крім того, право користування є похідним від права власності, [PERSON] має право на вибір місця проживання, а місцем проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], є місце проживання одного з батьків, мати якої проживає разом з нею в іншому місці. Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 25.12.2006 року є чинним, а тому його правомірність презюмується. Таким чином, під час судового розгляду справи судом не встановлено порушення прав відповідачів, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення відповідачів права користування житловим будинком № 52 по вулиці Щаслива (вул.Свердлова) в місті Василівка Запорізької області. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] який належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2006 року з тих підстав, що відповідачі у спірному житловому будинку тривалий час - з вересня 2006 року не проживають, комунальні послуги не сплачують та будучи зареєстрованими у даному житловому будинку, який належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, чинять позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідачів та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають. З цих підстав позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні належним на праві власності нерухомим майном та визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved