Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1), [PERSON] (далі - позивач-2) звернулися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 16 серпня 2010 року помер їх дід [PERSON]. Заповіту [PERSON] не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 2 січня 2001 року помер батько позивачів - [PERSON]. Позивачі є спадкоємцями свого діда за правом представлення, в зв'язку з тим, що їхній батько помер раніше ніж дід. Позивачі прийняли спадщину свого діда бо постійно проживали з ним на час його смерті без реєстрації в його будинку. Спадщину [PERSON] також прийняла відповідач, отримавши в Чорнобаївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, оформивши свої спадкові права на грошовий вклад. Позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку у нотаріальному порядку, оскільки оригінал державного акта на неї втрачено. У звязку з цим позивачі просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку в рівних частинах, а справу розглянути за їх відсутності. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача-1 та позивач-2 подав до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримав повністю, просив задоволити і справу розглянути без його участі (а.с. 44, 45). Відповідач через канцелярію суду подала заяву, в якій погодилася з позовом та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 29). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 2 січня 2001 року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 4 січня 2001 року серії 1-СР № 154637 (а.с. 13). Позивач-1 та позивач-2 є дітьми [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 8 жовтня 1985 року серії ІІ-СР № 444134 і виданого повторно від 2 листопада 2017 року серії І-СР № 255240 відповідно (а.с. 16, 17), та внуками [PERSON], що підтвержується копією витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України (а.с. 15), згідно зі змісту якого [PERSON]О, та відповідач є батьками [PERSON] 16 серпня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17 серпня 2010 року серії 1-СР № 152371 (а.с. 12). При житті [PERSON] заповіту не складав, після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю від 26 березня 2002 року серії ІІ-ЧР № 039226 [PERSON] на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,38 га, розташована на території Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 19). Згідно з довідкою Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 1103/02-44 від 22 листопада 2017 року виданої на підставі погосподарської книги № 10 (господарство 905), [PERSON] постійно проживав за адресою: вул. Симиренківська (Мічуріна), 117, с. Васютинці, Чорнобаївський район, Черкаська область разом з дружиною - [PERSON] (відповідачем), онуками - [PERSON] (позивачем-1), [PERSON] (позивачем-2), які проживали за вказаною адресою без реєстрації (а.с. 14). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 8 грудня 2017 року (вих. № 1734/01-16) (а.с. 34), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 28), після смерті [PERSON], відповідач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 35). Відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 вересня 2011 року на грошові вклади [PERSON], копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 18). Зі змісту іншого листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 8 грудня 2017 року (вих. № 1736/01-16) (а.с. 33), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 27) вбачається, що після померлого [PERSON] реєстри для реєстрації нотаріальних дій та спадкові справи з 1973 року по 2002 рік включно знаходяться в Черкаському обласному державному нотаріальному архіві. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 1 грудня 2017 року (вих. № 1697/02-16) стосовно здійснення права на спадкування після смерті [PERSON]М, позивачам роз'яснено норми Цивільного кодексу України з посиланням на статті на підставі яких приймається спадщина, строк прийняття спадщини, наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, порядок видачі свідоцтва на спадщину, згідно з вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування у разі відсутності документів про нерухомість (а.с. 11). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 16 серпня 2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом встановлено, що померлий [PERSON] заповіту не складав, а позивачі, відповідно до приписів ст. 1266 ЦК України є спадкоємцями за правом представлення. Разом з тим позивач-1, позивач-2, відповідач є такими, що прийняли спадщину [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем. Крім того, відповідач частково оформила свої спадкові права отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, однак позивачі не можуть оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки оригінал державного акта втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved