Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

30 березня 2018 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем з 02 травня 2009 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Мигаївської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №01. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що вони не зійшлись характерами, постійними сварками з відповідачем, різними поглядами на подальше спільне проживання та обов'язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні відносини фактично припинились з початку листопада 2015 року. На теперішній час спільне господарство не ведуть. Важає, що примирення із відповідачем неможливе. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований у виконкомі Мигаївської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №01. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає. Після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище "[PERSON]". Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду від них надійшли заяви, в яких вони просять слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнають в повному обсязі, не заперечують проти задоволення позовної заяви про розірвання шлюбу. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 02 травня 2009 року виконкомом Мигаївської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 02.05.2009 року виконкомом Мигаївської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а/з №10 від 01.10.2009 року, складений виконкомом Мигаївської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області) та дочку [PERSON], [INFO] (а/з №263 від 12.08.2014 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області). На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з початку листопада 2015 року, і однією сім'єю на даний час не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони дійшли згоди, що діти залишаються проживати разом з позивачкою. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved