Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

22 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Лупареве, вул. Рибна, № 42 (старий № 46) Вітовського району Миколаївської області площею 0,0669 га. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 27 липня 1995 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній придбав житловий будинок № 42 (старий № 46) по вул. Рибній в с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка площею 0,0669 га, що розташована на території с. Лупареве Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області для будівництва та обслуговування житлового будинку належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 05912. На підставі ст. 30 Земельного кодексу України, який був чинний на час укладення договору купівлі-продажу, разом із житловим будинком при укладені договору купівлі-продажу до [PERSON] перейшло право власності і на вказану земельну ділянку. [PERSON] 17 квітня 1998 року помер. Його дружина [PERSON] придбаний житловий будинок отримала у спадок після смерті чоловіка. Також у спадок вона отримала і земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. 21 березня 2007 року позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно з яким, придбав у останньої житловий будинок № 42 (старий № 46) по вул. Рибній в с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області. Вже після оформлення договору [PERSON] передала йому Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON]. Вважає, що набувши право власності на житловий будинок він також набув у власність і земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, та перебував у власності попереднього власника. Нині захист його прав можливий лише шляхом визнання за ним позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та справу розглянути за його відсутності. Від відповідача [PERSON] подана заява, згідно якої остання визнає право [PERSON] щодо спірної земельної ділянки. Просила справу розглянути за її відсутності за станом здоровя. У своїй заяві також підтвердила факт продажу [PERSON] її матір'ю [PERSON] житлового будинку № 42 (старий № 46) по вул. Рибна в с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області. Після смерті матері вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на земельну ділянку, на якій розташований будинок вона не претендує. Третя особа Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа, з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, судом встановлено наступне. Житловий будинок № 42 (старий № 46) по вул. Рибна в с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.09.1994 року. 27.07.1995 року між [PERSON], яка діяла за дорученням [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-1025 (а.с. 9), за яким [PERSON] придбав житловий будинок № 42 (старий № 46) по вул. Рибна в с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка площею 0,0669 га, що розташована на території с. Лимани Лиманівської сільської ради належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на землю серії МК № 05912, виданого на підставі рішення сесії Лиманівської сільської Ради народних депутатів від 14.04.1994 року № 227 (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), який діяв на час виникнення цих правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Відповідно до зазначеної норми, при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку до [PERSON] також перейшло право власності за вказану земельну ділянку. 17 квітня 1998 року [PERSON] помер (а.с. 22). Його дружина [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ФП № 278532 а.с. 23) після його смерті прийняла спадщину у вигляді житлового будинку № 42(минулий № 46) по вул. Рибна в с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.02.2007 року, зареєстрованим, в реєстрі за № 2-120 (а.с. 10) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було вже зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), який діяв на час виникнення правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Тобто з оформленням спадщини у вигляді житлового будинку до [PERSON] перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок. Рішенням Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області №3 від 03.05.2000 року змінена нумерація житлового будинку по вул. Рибна в с. Лупареве Вітовського району з 46 на 42 (а.с. 27). 21.03.2007 року [PERSON] продала зазначений житловий будинок позивачу [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області 21.03.2007 року та зареєстрованим у реєстрі за № 2-190 (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма закріплена в ст. 377 ЦК України. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 19.01.2017 року № 101 за адресою: с.Лупареве, вул. Рибна, 42 Вітовського району зареєстровані: позивач, його дружина [PERSON], та її син [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 07.03.2017 року № 255 [PERSON] заборгованості по земельному податку не має (а.с. 26). Статтею 5 Закону передбачена реєстрація речових прав та їх обтяжень відносно земельних ділянок. Відповідно до ст. 19 Закону Державна реєстрація прав відносно земельної ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України, з 1 січня 2013 року, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 цього Порядку, встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01.01.2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.9, п.п 10). Як вбачається з листа відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13 березня 2017 року № К-548/0-486/6-17 [PERSON] відмовлено у видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на його ім'я, в зв'язку з втратою чинності Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22.06.2009 року Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою. [PERSON] померла 15 серпня 2013 року, свідоцтво про смерть серії І-ФП № 259281 (а.с. 17). Після її смерті єдиною спадкоємицею першої черги є її донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії IV-КИ № 215041) (а.с. 19), яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] зміни прізвище з Озерної на Білінок (а.с. 20). В свою чергу, відповідач не заперечує проти задоволення позову та не претендує на земельну ділянку. Так, частиною 3 ст. 152 ЗК України, одним зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - є визнання права. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ГУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, він є його власником, а також відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення вказаних правовідносин, він набув право власності і на земельну ділянку, на якій розташовані житловий будинок та господарські споруди, без зміни її цільового призначення.

Outcome: approved