Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

24.09.2019 позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначено, що за рішенням Міжгірського районного суду від 05.08.2016 у справі № 302/675/16-ц шлюб між сторонами було розірвано та з відповідача на користь позивачки було присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.07.2016. Визначений судом розмір аліментів відповідач сплачує регулярно і не має заборгованості. У зв`язку з тим, що сума яка стягується з відповідача є на даний час явно недостатньою для належного утримання малолітнього сина, тому позивачка просить збільшити розмір аліментів та визначити їх у частці. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, будучи своєчасно і належно повідомленим про час і місце розгляду справи, про що є відмітка в справі. Причини неявки суду не повідомив. 16.10.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, де просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Міжгірського районного суду від 05.08.2016 у справі № 302/675/16-ц з відповідача на користь позивачки було присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.07.2016. Водночас із часу стягнення аліментів за рішенням Міжгірського районного суду від 05.08.2016 року обставини, що мали значення для визначення судом розміру грошового утримання з батька для дитини та способу стягнення аліментів, істотно змінилися. З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку дитини, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів у суда. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан відповідача, який не має постійного місця праці, та є здоровою працездатною людиною, має можливість працювати та забезпечувати утримання та потреби малолітньої дитини, та матеріальний стан позивачки, яка працює помічником кухаря в ПП [PERSON] і отримує заробітну плату в сумі 4200 грн. на місяць, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в частці в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави та витрати на правничу допомогу на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved