Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

24.06.2018 адвокат Коломієць С.В. звернулась до суду із позовом, в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», [PERSON] про визнання недійсними договору №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006, від 18.06.2014 з моменту його укладення, іпотечного договору № 6414Z20/15 від 18.06.014 з моменту укладення. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31.05.2006 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6406С4/15, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 29.05.2021. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 31.05.2006 між сторонами укладений іпотечний договір, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 64.1 кв.м та земельну ділянку площею 1455 кв.м за адресою [ADDRESS] . [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на час смерті позичальника заборгованість за кредитом становила 12 913.34 доларів США, з яких: 12 444.52 доларів США заборгованість за основним боргом, 330.44 доларів США доларів США прострочена заборгованість, 138.38 доларів США проценти за користування кредитом та 74.96 грн пені. 19.03. 2014 державний нотаріус Першої Полтавської державної нотаріальної контори посвідчив два свідоцтва про право на спадщину, відповідно до яких усе спадкове майно було успадковане неповнолітнім [PERSON] [INFO] . Оцінка спадкового майна становила на час видачі свідоцтва про право на спадщину 56 300 грн. 18 червня 2014 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та неповнолітнім [PERSON] , від імені якого діяла його матір [PERSON] , укладено договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006. Умовами вказаного договору передбачено, що неповнолітній [PERSON] зобов`язаний виконати усі зобов`язання по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006, а саме сплатити заборгованість за кредитним договором 12 774.96 доларів США, заборгованість за процентами 3238.99 доларів США, пеню 12982.94 грн., окрім цього договором передбачені інші умови, а саме строк виконання договору 29.05.2021 рік, а також встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 12.5% річних. До вказаного договору складений графік погашення заборгованості та процентів за користування кредитними коштами. Окрім того укладались додаткові угоди від 26.08.2015 та від 10.08.2016 про відстрочку оплати заборгованості. Також з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та неповнолітнім [PERSON] , інтереси якого представляла його матір [PERSON] , укладений іпотечний договір № 6414Z20/15 від 18.06.014, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. Позивач зазначає, що оспорювані нею договори є недійсними, бо не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме ст. 1218, 1281 ЦК України. Так на спадкоємця вказаними договором покладений обов`язок сплатити заборгованість по кредитному договору у розмірі 12 774.96 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 3 238.99 доларів США, пеню 12 982.94 грн, тоді як станом на час смерті заборгованість по кредитному договору складала 12 913.34 долар США, з яких: 12 444.52 доларів США заборгованість за основним боргом, 330.44 доларів США доларів США прострочена заборгованість, 138.38 доларів США проценти за користування кредитом та 74.96 грн пені. Також вказаний договір суперечить вимогам 1281 ЦК України , яка передбачає, що задоволення вимог кредитора обмежується вартістю успадкованого майна. Неповнолітній спадкоємець [PERSON] успадкував майно, вартість якого на час видачі свідоцтва про право на спадщину була визначена 56 300 грн. Отже договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006 є недійсним, а тому недійсним є і договір іпотеки укладений від імені малолітнього [PERSON] , як похідний від основного договору. Просила визнати оспорювані нею договори недійсними з моменту їх укладання, стягнути витрати по справі. 25.06.2019 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19.07.2019 до суду надійшов відзив АТ «Державний експортно-імпортний банк України», в якому позовні вимоги банк не визнавав з тих підстав. що при укладенні оспорюваних договорів була досягнута домовленість із матір`ю малолітнього [PERSON] , оскільки відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України до [PERSON] перейшли усі обов`язки позичальника ( спадкодавця) за кредитним договором Зазначає, що банк мав повне право нараховувати відсотки та пеню за кредитним договором після закінчення строку необхідного для прийняття спадщини та включити ці нараховані відсотки та пеню в договір про виконання умов кредитного договору, як основні зобов`язання по кредитному договору. Оскільки малолітній спадкоємець не мав матеріальної можливості одноразово погасити заборгованість по кредитному договору, банк мав право звернути стягнення на заставлене майно та виселити спадкоємця , що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20.11.2013. 23.09.2019 від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 30.09.2019 співвідповідачем залучена [PERSON] . У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідач АТ «Державний експортно-імпортний банк України» позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позов. [PERSON] , як співвідповідач по справі, позовні вимоги визнала. Пояснила, що після смерті її чоловіка [PERSON] банк перешкоджав її, на той час малолітньому сину, як єдиному спадкоємцю, отримати свідоцтво про право на спадщину, залякував її та сина, що виселять із будинку, звернувся до суду із позовом про його виселення із будинку, рішенням суду її син був виселений із будинку, а тому вона, не будучи обізнаною у правових питаннях, уклала з банком договори, які їй запропонував банк. При цьому вона не дбала про інтереси сина. Представник органу опіки та піклування просив задовольнити позовні вимоги, оскільки укладені договори від імені, на той час малолітньої [PERSON] , порушують його права. Укладаючи договори його матір діяла всупереч вимогам ч. 6 ст. 203 ЦК України. Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Шимка О.М. у судове засідання не з`явилась будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Встановлено, що 31.05.2006 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6406С4/15, відповідно до умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 20 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 29.05.2021. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 31.05.2006 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до якого позичальник [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 64.1 кв.м та земельну ділянку площею 1455 кв.м за адресою [ADDRESS] . [INFO] позичальник [PERSON] помер. На час смерті позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 6406С4/15 становила 12 913.34 долар США, з яких: 12 444.52 доларів США заборгованість за основним боргом, 330.44 доларів США доларів США прострочена заборгованість, 138.38 доларів США проценти за користування кредитом та 74.96 грн. 19.03.2014 державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори посвідчив два свідоцтва про право на спадщину, відповідно до яких усе спадкове майно ( житловий будинок та земельна ділянка) було успадковане неповнолітнім [PERSON] [INFO] . Оцінка спадкового майна становила на час видачі свідоцтва про право на спадщину: на будинок 56 300 грн, на земельну ділянку 502.85 грн ( а.с. 24). 18 червня 2014 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та неповнолітнім [PERSON] , від імені якого діяла його матір [PERSON] , укладено договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006. Умовами вказаного договору передбачено, що неповнолітній [PERSON] , як спадкоємець позичальника [PERSON] , зобов`язаний виконати усі зобов`язання по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006, а саме сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 774.96 доларів США, заборгованість за процентами 3238.99 доларів США, пеню 12982.94 грн. Вказаний договір укладений на строк до 29.05.2021 року, а також цим договором встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 12.5% річних. До вказаного договору складений графік погашення заборгованості та процентів за користування кредитними коштами в доларах США. Окрім цього між банком та малолітнім [PERSON] 26.08.2015, та 19.09.2016 укладались додаткові угоди про відстрочення сплати коштів за договором від 18.06.2014 ( а.с. 9-17) З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та малолітнім [PERSON] , інтереси якого представляла його матір [PERSON] , укладений іпотечний договір № 6414Z20/15 від 18.06.2014, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., яким малолітній [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0.1455 га за вказаною адресою. Договір про виконання зобов`язань за кредитним договором від 18.06.2014 та договір іпотеки від 18.06.2014 від імені малолітнього [PERSON] укладений з дозволу органу опіки та піклування , рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 127 від 13.05.2014 ( а.с. 64). Договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006 виконувався матрі`ю малолітнього [PERSON] [PERSON] , [INFO] , отже на час укладення вказаних договорів мав статус малолітньої особи За положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Аналогічна норма міститься і в приписах ст.177 СК України. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За вказаних обставин дозвіл органу опіки та піклування на укладення оспорюваних правочинів, якими на малолітню дитину покладені матеріальні та майнові зобов`язання у набагато більшому розмірі, ніж це передбачено нормами ЦК України призвели до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини, порушили охоронювані законом інтереси, збільшили її майнову відповідальність, як спадкоємця та поклали на малолітню дитину такі майнові зобов`язання, які порушують та обмежують її майнові та житлові права та інтереси. Ч. 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей . Але всупереч вказаним нормам ЦК України орган опіки і піклування надав згоду на укладення від імені малолітнього [PERSON] оспорюваних правочинів, тоді як вказані правочини суперечили на час їх укладення правам та інтересам малолітнього [PERSON] та суперечать правам та інтересам вже неповнолітнього [PERSON] на час розгляду справи, суперечать моральним засадам суспільства. Позовні вимоги мотивовано тим, що у момент укладення оспорюваних договорів матір малолітнього [PERSON] та відповідач не дотрималися вимог статті 203 ЦК України та порушили майнові права [PERSON] , який на час укладання договору був малолітнім. Як встановлено судом, і вказаний факт не оспорюється сторонами у справі, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги на отримання спадщини після смерті батька [PERSON] Станом на час смерті [PERSON] , який був позичальником за кредитним договором від 31.05.2006 № 6406С4/15, заборгованість становила 12 913.34 доларів США, з яких: 12 444.52 доларів США заборгованість за основним боргом, 330.44 доларів США доларів США прострочена заборгованість, 138.38 доларів США проценти за користування кредитом та 74.96 грн. Отже саме в цьому розмірі на малолітнього [PERSON] могла бути покладена відповідальність, як на спадкоємця, і тільки в межах вартості спадкового майна. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Спадкоємець зобов`язаний виплачувати взятий померлим кредит, а банк повинен скасувати всі відсотки і нараховані штрафи за прострочення оплати кредиту. З моменту смерті боржника до моменту вступу його спадкоємця в права спадщини спадкоємець не має зобов`язань за цим кредитом, а отже, зобов`язаний платити тільки платежі, встановлені на день смерті боржника. У день смерті спадкодавця відбувається тільки відкриття спадщини і протягом встановлених строків для прийняття спадщини спадкоємці можуть подавати заяви про прийняття спадщини. Після спливу строків для прийняття спадщини вони вступають в права спадкування, і тільки після цього у них виникає зобов`язання платити за боргами спадкодавця. З моменту смерті боржника-спадкодавця до моменту вступу спадкоємця в права на спадщину спадкоємці фактично не мають зобов`язань за цим боргом, тому, зобов`язані погасити тільки платежі, зафіксовані на день смерті спадкодавця. Така правова позиція викладена в постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , а саме пункт 32 роз`яснює, що: «При вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.» Згідно з положенням ч. 2 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду. Оскільки спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, нараховані зобов`язання після смерті [PERSON] фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Але незважаючи на вказані норми та положення ЦК України відповідачі визначили розмір заборгованості за вказаним кредитним договором з урахуванням нарахованих після смерті позичальника ( спадкодавця) процентів та пені, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Окрім того укладаючи оспорюваний договір відповідачі не визначились із вартістю спадкового майна, в межах якої малолітній [PERSON] може нести відповідальність перед кредитором у разі смерті позичальника. Як убачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане на ім`я малолітнього [PERSON] , вартість спадкового майна є значно нижчою ніж розмір заборгованості, що визначений відповідачами при укладенні оспорюваних договорів. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Матеріалами справи підтверджується, що малолітній [PERSON] отримав, в установленому законом порядку, спадщину 19.03.2014 , але банк звернувся до суду про звернення стягнення на заставлене майно та виселення малолітнього спадкоємця у 2013 році, а рішенням суду від 20.11.2013 у розгляді справи була встановлена заборгованість за кредитним договором на час смерті позичальника 13 183 .92 долари США , а початкова ціна предмету іпотеки визначена цим же рішенням в 25 000 доларів США. Порушуючи інтереси та права малолітнього спадкоємця відповідачі включили в оспорюваний договір №1 від 18.06.2014 обов`язок сплатити заборгованість по кредитному договору зі сплатою 12.5% відсотків річних у доларах США. При чому пунктом 4.2 вказаного договору прямо передбачена процентна ставка для нарахування процентів за користування кредитними коштами - 12.50% річних від суми заборгованості, тоді як між сторонами не укладався кредитний договір і малолітньому [PERSON] кошти в кредит за вказаним договором не надавались. Зазначені умови договору є дискримінаційними відносно малолітнього спадкоємця, якому на час укладення оспорюваного договору виповнилось 11 років і на якого були покладені зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами, тоді, коли кредит від банку він не отримував, а повинен відповідати перед банком, як спадкоємець позичальника тільки в межах залишку заборгованості за кредитним договором та в межах вартості успадкованого майна. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). За таких обставин вчинення матір`ю малолітнього спадкоємця [PERSON] правочину, який суперечить правам та інтересам малолітнього спадкоємця, в частині збільшення його майнових обов`язків спадкоємця , та невідповідності покладених на нього майнових обов`язків вимогам ст. 1282 ЦК України, у зв`язку з отриманням спадщини, слід вважати цей договір таким, що суперечить моральним засадам суспільства, порушує охоронювані законом інтереси дитини. В Декларації прав дитини зазначено "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження". В статті третій Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини» В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Так як при укладенні Договору №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006 матір`ю малолітнього спадкоємця [PERSON] були порушені вимоги ч. 6 ст. 203 ЦК України , а АТ «Державний експортно-імпортний банк України» були покладені на малолітнього спадкоємця додаткові фінансові зобов`язання по кредитному договору , що був укладений із спадкодавцем, які суперечать вимогам ст. 1282 ЦК України та в умови вказаного договору були включені положенні про сплату малолітнім спадкоємцем процентів за користування кредитними коштами, тоді як він ( чи його законний представник) жодного кредиту на час укладення цього договору не отримував слід дійти до висновку про визнання цього договору недійсним. Оскільки договір іпотеки є похідним від Договору №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31.05.2006 та укладений в рахунок забезпечення саме вказаного договору , то договір іпотеки № 6414Z20/15 від 18.06.2014 посвідчений приватним нотаріусом Шимкрю О.М. зареєстрований в реєстрі за № 1969 також є недійсним. Підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати, які полягають у сплаті судового збору.

Outcome: approved