Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

15.11.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований, але більше року, не проживає відповідач [PERSON] , який являється зятем позивача і з дозволу останнього був зареєстрований в зазначеному будинку. На даний час дочка позивача не проживає разом із зятем, кожен створив окрему свою сім`ю, на теперішній час в суді розглядається справа про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. Посилаючись на те, що будинок являється його особистою власністю, [PERSON] просить задовольнити заявлені вимоги, так як подальша реєстрація відповідача чинить певні перешкоди в реалізації законних прав як власника будинку. Ухвалою суду від 29.11.2019 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 18.12.2019 з викликом сторін (а.с.15). В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.20). Відповідач про дату, час та місце проведення судового розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.19), в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розгляд вказаної справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.21). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так , судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7,8). Із довідки, виданої 14.11.2019 Осичківським старостинським округом Радомишльської міської ради вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований в тому числі відповідач [PERSON] (9). Враховуючи визнання позову відповідачем, останнім не заперечується факт тривалого (понад один рік) не проживання відповідача у належному позивачу будинку. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. При цьому, зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі вимог підзаконного нормативного акту, а саме п. 26 Правил, не є порушенням положень нормативно-правових актів вищої юридичної сили, а саме: Конституції, законів України та міжнародних договорів, так як реєстрація місця проживання є лише внесенням інформації до державних реєстрів про місце проживання особи та не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між сторонами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved