Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

15.12.2014 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу за спільною згодою подружжя. Вимоги мотивовані тим, що з 04.06.2010 р. заявники перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] Сімейне життя між ними не склалось, фактично шлюбні відносини припинені, досить тривалий час однією сім'єю не проживають і не ведуть спільного господарства. Через що, [PERSON] та [PERSON] прийняли спільне рішення про необхідність розірвання шлюбу. З питання щодо утримання та виховання спільної неповнолітньої доньки у заявників спору немає. Так, між ними укладено нотаріально посвідчений договір щодо проживання і виховання неповнолітньої [PERSON], а також щодо сплати аліментів на її утримання. Спору щодо поділу спільного сумісного майна немає. У судове засідання заявники не з'явились, надавши суду відповідні заяви щодо розгляду справи без їх особистої участі, при цьому заявлені вимоги підтримали повністю. /а.с. 16, 17/ За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників, на підставі наявних у ній доказів, та ухвалити рішення згідно ст.ст. 169, 197 ЦПК України. /а.с. 18/ Дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. 04.06.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідний актовий запис № 588. Після одруження дружині присвоєно прізвище "[PERSON]". /а.с. 9/ У відповідності із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої - [PERSON], [INFO] /а.с. 10/ 15.12.2014 р. заявники уклали договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який посвідчений нотаріально. /а.с. 11/ Враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні мотиви і причини розлучення, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що сім'я заявників існує формально, оскільки почуття взаємної любові та поваги один до одного втрачені, тобто морально- правові основи шлюбу відсутні, а тому даний шлюб має бути розірваний. При цьому, згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved