overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

20 вересня 1992 року сторони зареєстрували шлюб у Летичівському районному відділі ЗАГС, актовий запис № 62, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час повнолітній. У зв`язку із різними поглядами на життєві цінності між ними почали виникати непорозуміння, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин і має формальний характер, через органи РАЦСу відповідач відмовляється розривати шлюб, тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала і не заперечує проти заочного вирішення справи. Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, оскільки відповідач будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, в судове засідання не прибув, причину неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позовну заяву не надав, і відповідно до змісту ст. 280 ЦПК України, яка передбачає заочне вирішення справи в разі неявки відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, який не повідомив причини неявки, не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, та в порядку ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.09.1992 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 20.09.1992 року шлюб у Летичівському районному відділі ЗАГС, актовий запис № 62, і дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, припинення сімейно-шлюбних відносин, відсутність неповнолітніх дітей, що вказує на неможливість збереження сім`ї подружжя « [PERSON] », тому суд приходить до висновку, що їх шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишитипрізвище " [PERSON] ". На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

20 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. 16 листопада 2009 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірваний. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час син є повнолітнім , продовжує навчання. Являється студентом третього курсу Роменського коледжу Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». В зв"язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, так як навчається на денній формі навчання . Відповідач є працюючим, сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття і має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина , який продовжує навчання , в розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно на період навчання, до 30 червня 2017 року. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснивши, що повнолітній син [PERSON], [INFO], перебуває на її утриманні. Син навчається на контрактній формі навчання. Вона одна не має змоги в повній мірі забезпечити утримання сина: оплатити вартість навчання, проживання в гуртожитку, харчування, забезпечити одягом, взуттям, тому звернулась з вказаним позовом до суду. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав, пояснивши, що є працюючим, інших утриманців, окрім сина [PERSON], не має, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно на період навчання, до 30 червня 2017 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності , суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд вважає , що заявлені позивачем вимоги є обгрунтованими , оскільки по справі встановлено , що син [PERSON] продовжує навчання і у зв"язку з цим потребує матеріальної допомоги. Також суд враховує можливість та бажання відповідача надавати матеріальну допомогу синові. Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти , на утримання сина [PERSON] , [INFO], як повнолітньої дитини, що продовжує навчатися, у розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно, з часу подання заяви на період навчання, по 30 червня 2017 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~20\~вересня 2014\~року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 93, в якому у них народилася донька Валерія, [INFO]. \~ \~ \~ \~Посилаючись на різницю у поглядах на життя між ними почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвело до втрати почуття любові та поваги між ними, припинення сімейно-шлюбних відносин та окремого проживання, тому [PERSON] звернулась в суд з вищеозначеним позовом про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~В судове\~засідання позивач\~не зявилася,проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, зменшила позовні вимоги просить розірвати шлюб, строк на примирення не надавати оскільки на даний час має намір створити іншу сімю, судові витрати залишає за собою. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, вимоги визнає, просить їх задовольнити. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до абзацу 3 пункту 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12.06.2009,\~№ 2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства \~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «Мацькайло». \~ \~ \~ \~Спору щодо місця проживання доньки Валерії, [INFO], немає. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], просила постановити рішення про стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 16 лютого 2007 року від якого мають неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач ображає її і піднімає на неї руку перед дітьми, він не бажає змінювати свою поведінку, тому вона одночасно подала позов про розірвання шлюбу. Він є здоровий, працездатний, , має можливість і зобовязаний працювати та сплачувати аліменти на дітей в розмірі не менше мінімального, а тому вона просить суд стягнути аліменти в розмірі по 500 гривень на кожну дитину в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не має постійного місця роботи. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась, позовні вимоги підтримала відповідно до заяви та розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився і не повідомив про причину неявки , про час та місце розгляду справи він повідомлений належно, що підтверджується поштовим повідомленням. Тому справа розглядається заочно, проти такого порядку вирішення справи позивач згідно заяви не заперечує. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню . У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком останніх вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не оспорює своє батьківство. Неповнолітні діти фактично на даний час перебувають на утриманні позивача. Відповідач не виконує належним чином обовязки по утриманню своїх дітей, які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, тому має можливість працювати і належно сплачувати аліменти . Він ніяких заперечень щодо позовних вимог не надав. Докази про наявність постійного місця роботи у відповідача відсутні, а тому суд стягує аліменти у твердій грошовій сумі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], просила постановити рішення про стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] , в розмірі по 100 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком трьох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18.02.2015 року стягнуто аліменти на утримання двох старших дітей. Однак відповідач не виконує обовязку щодо утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює , але неофіційно, розмір його доходів мінливий . Вона вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 100 гривень щомісячно на утримання найменшого сина , оскільки перебуває у працездатному віці. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги вона підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи він повідомлений належно, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги він визнав. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню . У свідоцтві про народження сина [PERSON], [INFO] , батьком останнього вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не оспорює своє батьківство. Неповнолітня дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач не виконує належним чином обовязки по утриманню своєї дитини , які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, тому має можливість працювати і належно сплачувати аліменти. Судом також враховується, що відповідач позовні вимоги визнав і це визнання не протирічить вимогам закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

20 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи позов тим, що вона є власником спірної квартири, у якій зареєстрований відповідач, який більше п'яти років в квартирі не проживає, речі свої не зберігає, тобто втратив зв'язок з квартирою. На підставі викладеного, просила задовольнити позов повністю. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі - продажу від 22.02.2002 року. Згідно довідки №2843 від 19.09.2017 року, виданої ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №3, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному домоволодінні більше п'яти років, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

20 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що їх неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, який є батьком дитини, надає матеріальну допомогу у добровільному порядку, однак відносини, що склались між ними нині дають їй підстави вважати, що відповідач в будь-який момент може відкликати свою заяву з місця роботи щодо відрахування із його заробітної плати аліментів, а тому була змушена звернутися до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання їх сина в розмірі 1/ 4 частини усіх видів його доходу до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути у його відсутність та надав документи на підтвердження проведення відрахувань із його заробітної плати на виплату аліментів. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За даними свідоцтва про народження серії І-АП № 192320, сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до даних Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, до складу сім'ї позивачки, в тому числі входить син [PERSON] 2001 року народження (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 та ч. 1 і ст.183 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Враховуючи вимоги ст.ст.180, 182, 191 СК України, матеріальне становище дитини та позивачки, обставини, на які посилається позивачка з приводу підстав звернення до суду із цим позовом, обов'язок обох батьків по утриманню дитини, матеріальне становище відповідача, який до того ж позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітнього сина [PERSON], 2001 року народження, в розмірі 1/ 4 частини усіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, згідно зі ст. 79, ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

20 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Бурилівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач в позовній заяві посилається на те, що вона являється матір'ю та спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина [PERSON], померлого 30 квітня 2016 року. Заяву про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк в нотаріальну контору не подала, тому в оформленні спадкових прав їй нотаріусом було відмовлено. Посилаючись , що строк для прийняття спадщини пропущений із-за хвороби, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в суд не прибув, в письмовій заяві Бурилівська сільська рада Кривоозерського району просить розглянути справу без участі її представника, позов визнає. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП № 244617 (а.с. 4) [PERSON] помер 30 квітня 2016 року. Згідно довідки Бурилівської сільської ради № 1022 від 21 грудня 2016 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було с. Бурилове вул. Садова, 14, Кривоозерського району Миколаївської області, на день смерті 30 квітня 2016 року [PERSON] проживав один. Позивач, будучи матір'ю померлого є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті, що підтверджується даними актового запису про народження [PERSON]І.(а.с. 16). Позивач бажає прийняти спадщину, однак в передбачений законом строк, заяву в нотаріальну контору не подала. Причиною стала хвороба, що підтверджується довідкою КЗ "Кривоозерський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" № 762 від 16.12.2016 року (а.с. 7). Вказану причину суд вважає поважною, тому наявні підстави для визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за приписами якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

20 грудня 2017 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду із вищезазначеною позовною заявою до відповідача. У позові вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] у якому зареєстрований відповідач, але з лютого 2015 року фактично не проживає в ньому, та місцезнаходження його невідомо. Наявність реєстрації останнього в житловому будинку перешкоджає позивачці у повній мірі розпоряджатися своїм житлом. У зв'язку з викладеним, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивачка в судове засідання направила заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог та не заперечення проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Судом, за згоди позивачки, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ст.280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази у справі, суд доходить наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 липня 2007 року [NUMBER], виданого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П., та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 березня 2008 року № 18113727, виданого Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, на ім'я [PERSON], яка змінила прізвище на "[PERSON]", що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с. 6, 7, 5). У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою Березнегуватської селищної ради від 08 грудня 2017 року (а.с. 9). Згідно акту обстеження місця проживання, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради 06 грудня 2017 року, відповідач у вищевказаному будинку зареєстрований, але фактично не проживає з лютого 2015 року (а.с. 8). Відповідач не може знятися з реєстрації місця проживання в добровільному порядку, оскільки місцезнаходження його невідомо, за місцем реєстрації він не проживає з 2015 року, а наявність його реєстрації в будинку позивачки перешкоджає їй в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач у житловому будинку, належному позивачці, фактично не проживає, права власності на нього не має, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачці судового збору.

Outcome: approved