Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

18 вересня 2014 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовом до Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько, [PERSON] ,[INFO], постійний житель [ADDRESS] . 23 квітня 2008 року батько склав в Вихрівській сільраді Дунаєвецького району заповіт на її користь щодо всього свого майна, який не скасовував і не змінював. Спадкове майно складається з домоволодіння, розташованого в [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Згідно довідки КП «Інвентарбюро» акт про завершення будівництвом житлового будинку не складався, свідоцтво про право власності на ім'я її батька Дунаєвецькою райрадою не видавалося, а тому звернулася до суду. Позивачка [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій позов підтримує повністю, просить справу розглядати без її участі. Відповідач: представник Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позов визнає повністю і просить справу розглядати без його участі. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. До маси спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту на будівлі особистої власності, зведеним актом вартості будівель і споруд . Відповідно до ст. 1223 ЦК України спадкоємцем за заповітом на спадкове майно померлої є позивачка, яка прийняла спадщину, що підтверджується копією заповіту, складеного і посвідченого Вихрівською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 23 квітня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №13, повідомленням нотаріуса , витягом із Спадкового реєстру від 09.04.2010 року. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу від 02 квітня 2013 року, приватний нотаріус відмовив позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , оскільки відсутній документ на право власності на домоволодіння. Інші спадкоємці до нотаріуса не зверталися. Згідно з довідкою Дунаєвецького КП "Інвентарбюро" від 26 березня 2013 року акт про завершення будівництвом житлового будинку в [ADDRESS] не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною радою не видавалося на ім'я [PERSON]. Як вбачається з виписки з погосподарської книги №3 за 1986-1990 роки, виданої Вихрівською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 29.09.2014 року, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] у сільській раді з 1986 року зареєстрований за померлим [PERSON], рік забудови будинку 1926, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку виділена площею 0,31 га. Постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами передбачено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у по господарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ст.86 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Зважаючи на те, що жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці розміром 0,31 га і прийнятий в експлуатацію, з 1986 року зареєстрований в сільській раді за [PERSON] , з того часу він став власником зазначеного житлового будинку. Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Суд вважає, що позивачка, прийнявши у спадщину спадкове майно, відповідно до ст.ст. 1268,1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] на час своєї смерті був власником жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями, його право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування за заповітом до позивачки. Відповідно до ст.1223 ЦК України позивачка є спадкоємицею за заповітом і має право на оформлення спадщини та відповідне право власності на спадкове майно, а тому вимоги обгрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved