Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] 21.09.2017 року звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 07 лютого 2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 47,4 кв. м., житловою площею 28 кв. м. В обґрунтування позовних вимог позивач відзначила, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, посвідченим 14 вересня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 59499601 у Спадковому реєстрі, після померлої 07 лютого 2017 року [PERSON], яка за життя набула право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку приватизації та спадкування за законом. При цьому оригінали правовстановлюючих документів щодо приватизації вказаної квартири були втрачені спадкодавцем, з приводу чого вона безрезультатно зверталась до КП «Міське агентство з приватизації» та ПАТ «Виробниче обєднання «Стальканат-Сілур», оскільки бюро приватизації житла Одеського СВО ім. Дзержинського не передавало архів приватизаційних документів, в т.ч. щодо квартири [PERSON], до КП «Міське агентство з приватизації житла», а діюче на сьогоднішній день ПАТ «Виробниче обєднання «Стальканат-Сілур» не є правонаступником Одеського СВО ім. Дзержинського та інформація про житловий фонд, що перебував на балансі останнього, у зазначеного товариства відсутня. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, заведення спадкової справи та оформлення спадкових прав щодо майна померлої. 13 лютого 2017 року вказаним нотаріусом було заведено спадкову справу за № 5-2017, проте, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначене нерухоме майно, нотаріус відмов позивачці у видачі їй свідоцтво про право на спадщину. Нотаріусом було розяснено Позивачу право звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Представник позивача [PERSON] (по довіреності від 13.09.2017 року) у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої позов підтримав в повному обсязі, просив суд розглядати справу за відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі доказів, не заперечував проти вирішення справи у порядку глави 8 розділу ІІІ ЦПК України. Представник відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заперечень до суду не надав. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи №5-2017 до майна померлої [PERSON], зясувавши всі суттєві обставини, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 1993 року [PERSON], згідно зі свідоцтвом про право власності на житло №72, виданим Бюро приватизації житла Одеського сталепрокатного виробничого обєднання ім. Дзержинського на підставі рішення від 03 червня 1993 року за № 72, зареєстрованим в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 13пр, під реєстровим № 301, набула разом із чоловіком [PERSON] в порядку приватизації право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою одеською державною нотаріальною конторою 22 лютого 1996 року, № по реєстру 9-461, [PERSON] набула право власності на 1/2 зазначеної квартири в порядку спадкування після померлого 26 липня 1995 року [PERSON]. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] 07 квітня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], номер запису про право власності 14061516. 14 вересня 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 59499601 у Спадковому реєстрі, відповідно до якого вона заповідала все своє майно на користь позивачки - [PERSON]. 07 лютого 2017 року [PERSON] померла, про що 08 лютого 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було видане свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 484793. 13 лютого 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу № 5-2017 за заявою позивача про прийняття спадщини, заведення спадкової справи та оформлення спадкових прав щодо майна померлої. Згідно витребуваної судом спадкової справи №5-2017 до майна померлої [PERSON], листом за вих. № 152/02-14 від 05 вересня 2017 року нотаріусом було розяснено позивачу за відсутністю правовстановлювальних документів на зазначену вище квартиру право щодо звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом тільки після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно. Вирішуючи спір суд також виходить з наступного. Ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно до вимог\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень частин першої та другої\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до вимог\~ст.1268 ЦК України\~позивач\~як спадкоємець за заповітом є такою, що прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Згідно зі ст.ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від\~\~30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином відповідно до норм ст. ст.\~1223,\~1233, 1268, 1270 ЦК України, позивачка є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], проте державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки відсутність правовстановлюючі документи на квартиру. Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог [PERSON] вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість захисту цивільних прав та інтересів позивача як спадкоємця шляхом визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved