Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

22.10.2014 року позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі ПрАТ «СГ «ТАС») звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з [PERSON] на їх користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 50000 гривень та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 липня 2013 року о 17-00 год. на 58 км+100 м, в селі Яроші, сталася дорожньо - транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох автомобілів: 1) «ВАЗ» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] (відповідач); 2) «Фольксваген» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (потерпілий). Відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль Потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, страховим актом № 20020Р/13/2013 від 18.09.2013р., розрахунком страхового відшкодування. На момент ДТП між відповідачем [PERSON] та позивачем ПрАТ «СГ «ТАС» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.09.2012р. № АВ/8060200, за яким Позивач застрахував цивільну відповідальність Відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «ВАЗ» д.н. [NUMBER]. 06.08.2013р. суб'єктом оціночної діяльності ПП «Галавтоекспертиза» проведено оцінку транспортного засобу та складено Звіт № 19/07/13 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу та позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. Враховуючи, що повідомлення про вказаний страховий випадок від водія забезпеченого автомобіля [PERSON] до страхової компанії протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП не надходило, посилаючись на положення ст.38, п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 50000 грн., а також судові витрати. До судового засідання представник позивача Гоголь О.Я. направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, направив заперечення проти позову, в яких зазначив, що він у телефонному режимі повідомляв страхову компанію про настання страхового випадку. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2012 року між [PERSON] та ПрАТ «СГ «ТАС» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.09.2012р. № АВ/8060200, відповідно до якого позивач прийняв на себе, як страховик, зобов'язання забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, застрахована за договором (полісом). Згідно полісу № АВ/8060200 забезпечений транспортний засіб ВАЗ 2102 д.н.з. [NUMBER], 1979 рік випуску. Згідно п.п.4,5 Полісу страхування, ліміт відповідальності відповідача за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000 грн., франшиза 0 грн. Строк дії договору з 29.09.2012 року по 28.09.2013 року. Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що [PERSON] 07.07.2013 року близько 17 год. 00 хв. в селі Яроші Глобинського району Полтавської області, на 58 км +100 м., керуючи автомобілем ВАЗ 2102, державний номерний знак [NUMBER], виїзджаючи з лівого узбіччя, виконуючи розворот, не надав переваги в русі автомобілю під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі. В результаті транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER] належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» . Майнові інтереси потерпілого внаслідок ДТП власника автомобіля [NUMBER] застраховано у ПрАТ «СК «Уніка» ( поліс АВ 8244990 з терміном дії до 26.09.2013 року). На підставі заяви ПрАТ «СК «Уніка» та страхового акту №20020Р132013 від 18.09.2013 року ПрАТ «СГ «ТАС» 10 жовтня 2013 року здійснила виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Уніка » у розмірі 50000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 113899, яка здійснила страхове відшкодування потерпілій особі. за ремонт автомобіля [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно ст.38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верхового суду України від 12 лютого 2014 року по справі № 6-1цс14, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1. статті 38 Закону, після внесення до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подавати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Пунктом 16 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону №1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Тобто, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок водія повідомити письмово страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди. Також судом встановлено, що у даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася 07 липня 2013 року, із письмовою заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, відповідач [PERSON] звернувся до страхової компанії 12 липня 2013 року, а не в межах трьохденного терміну, як це передбачено законом . За таких умов у позивача ПрАТ «СГ «ТАС» виникло право регресної вимоги до відповідача [PERSON], у межах виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд критично оцінює доводи відповідача, що викладені в запереченні на позов, щодо повідомлення страховика 07.07.2013 року про настання страхового випадку у телефонному режимі, оскільки останній зобов'язаний невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, саме письмово надати страховику повідомлення про ДТП, також відповідач не надав суду доказів щодо поважності причин пропуску строку такого звернення, а позивач надав достатньо доказів на право вимоги та розміру страхового відшкодування. Крім того, розмір страхового відшкодування відповідач [PERSON] в запереченні на позов не оспорює. Проаналізувавши дані обставини по справі, суд дійшов висновку, що відповідач не повідомив письмово страховика про настання страхового випадку у встановлений строк, позивач виплатив власнику пошкодженого автомобіля суму майнової шкоди, тому позивач правомірно заявив регресну вимогу до відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 500 грн.

Outcome: approved