Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

31.05.2019р. до місцевого суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме належності [PERSON] , який помер [INFO] в місті Вінниця Вінницької області, правовстановлюючого документа, а саме Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 22.09.1997р. головою Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Бондарчук А. А . на підставі рішення від 05.08.1997р. № 237, зареєстрованого 27.09.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 556, на ім`я [PERSON] ; визнати право на земельну частку (пай) розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб», та належала померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 22.08.1997р., виданого на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 05.08.1997р. № 237, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в місті Вінниця Вінницької області. В обґрунтування цих вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина, зокрема у вигляді земельної частки (паю). Вона як спадкоємиця першої черги за законом, фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала с померлим до дня його смерті. Інша спадкоємиця, дружина померлого, а її мати, від цього спадкового майна відмовилась. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову, оскільки в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) допущена орфографічна помилка в прізвищі її батька, де замість правильного « [PERSON] », помилково записано « [PERSON] », у зв`язку із чим, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання також не з`явилася, згідно поданої заяви позовні вимоги визнає та просить справу розглянути за її відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положенням ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у відповідності до п.п.1, 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно положень ч.1 ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть за серією [NUMBER] , виданим 14.09.2000р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну частку (пай). Як вбачається із копії Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 22.09.1997р. головою Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON] на підставі рішення від 05.08.1997р. № 237, зареєстрованого 27.09.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 556, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб», розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Факт належності зазначеного Сертифіката на право на земельну частку (пай) померлому [PERSON] підтверджується довідкою Виконавчого комітету Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області за вих. № 684 від 01.06.2018р. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт належності саме [PERSON] , який помер [INFO] в м. Вінниця Вінницької області, правовстановлюючого документа, а саме Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 22.09.1997р. головою Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Бондарчук А . А. на підставі рішення від 05.08.1997р. № 237, зареєстрованого 27.09.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 556, на ім`я [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті батька, що випливає з Свідоцтва про народження за серією [NUMBER] , виданого 22.02.2000р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. Мати позивача - дружина померлого [PERSON] - [PERSON] (відповідач у справі), на дане спадкове майно не претендує. Проте, оформити спадщину на вищевказану земельну частку (пай) після смерті батька в нотаріальній конторі, по місцю відкриття спадщини, не має можливості. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень ,викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно до положень ч.ч.1-4, 9, 10 ст.5 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції 1992 року). Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Як встановлено вище, за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 22.09.1997р., [PERSON] на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 05.08.1997р. № 237, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб», розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до довідки про вартість земельної частки (паю) та її розмір у умовних кадастрових гектарах від 22.03.2019р. № 0-2-0.181-224/124-19, виданої Відділом у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, вартість даної земельної частки (паю) складає 73 724грн. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. За відсутності настання зазначених юридичних фактів у їх сукупності, до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай). Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved