Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до Чернятинської сільської ради, в якому просять ухвалити судове рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими по вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області та визнати за [PERSON], [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими по вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивували тим, що зазначений житловий будинок та господарські будівлі і споруди були побудовані протягом 1991-1992 років [PERSON] та [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак свідоцтво про право власності на житловий будинок не оформили. Згідно технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі літерою А, загальною площею 173 кв.м, житловою площею 111,5 кв.м., огорожі та вимощення. Інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 136\~165 грн. [PERSON] помер 08.01.2015 року, після його смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить житловий будинок по вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району. Цей житловий будинок подружжя [PERSON] побудували спільно, перебуваючи в шлюбі, однак всі дозвільні документи на будівництво оформлені на [PERSON] 11.12.2014 року [PERSON] вчинив заповіт на користь свого сина [PERSON] (позивача), яким розпорядив йому все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. У межах передбаченого ст. 1269 ЦК України позивачі звернулися до нотаріуса Городенківської ДНК із заявою про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця, що доводиться письмовою постановою № 302 від 04.06.2015 року. Позивачі проживали зі спадкодавцем однією сімєю до дня його смерті, вели спільне господарство, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не можуть через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Позивачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують. Чернятинська сільська рада подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності, не заперечує в задоволенні позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-НМ № 262613, виданого 03.11.1991 року стверджено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 03.11.1991 року уклали шлюб, актовий запис за № 16. Після укладення шлюбу дружині (позивачці) присвоєно прізвище [PERSON]. Відділом ЗАГС м.Городенка Івано-Франківської області 19.01.2001 р. зареєстровано припинення одруження з гр. [PERSON] що слідує з запису на сторінці № 10 паспорта громадянина України [PERSON] серія СЕ 122685, виданого 16.03.2002 року Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області. Повторно [PERSON] та [PERSON] одружились 27.01.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 10, що стверджено копією свідоцтва про одруження серія 1-НМ № 111765. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Чернятин по вул. Українська, 12 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», площею 173 кв.м., побудованого 1991 р., огорожі та вимощення. Інвентаризаційна вартість житлового господарства становить 136165 грн. Як вбачається з Виписки з інвентаризаційних матеріалів №7236 від 20.03.2015 року, згідно архівних данних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по вул. Українській, 12 в с.Чернятин Городенківського району не зареєстровано. Вищезазначений житловий будинок побудований до 1992 року, а згідно чинного на той час законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу від 31.01.1966 року) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З довідки № 75 від 18.05.2015 року, виданої Чернятинською сільською радою вбачається, що за житловим будинком в с. Чернятин по вул. Українська, 12, що належав [PERSON] [INFO], який помер 08.01.2015 року рахується земельна ділянка розміром 0,08 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. В силу вимог ч. 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. В силу вимог ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою цієї статті визначено, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними / ч.1 ст. 70 СК України/. На підставі ч. З ст. 368 ЦПК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району був побудований за час шлюбу спільно позивачкою [PERSON] і її чоловіком [PERSON]І, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району належить позивачці [PERSON], як спільна сумісна власність подружжя. [PERSON] помер 08.01.2015 року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії І-НМ № 206447. За заповітом від 11.12.2014 р., посвідченим секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 35, [PERSON] заповів на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок в с. Чернятин по вул. Українська, 12 [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як встановлено судом, у якості спадщини після смерті [PERSON] залишилась 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 11.12.2014 р. є [PERSON] Як вбачається із постанови державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 302 від 04.06.2015 р. [PERSON] вчасно, у визначений законом строк, звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Згідно ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори вих № 302 від 04.06.2015 р., слідує, що позивачам було відмовлено в оформленні спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок, розташований по вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області. Оскільки свідоцтво про право власності на спадковий житловий будинок відсутнє, що позбавляє можливості оформити свідоцтво про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачами в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачами права власності по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими по вул. Українська, 12 в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст. ст. 60, 63, 69 СК України, ст.ст. 316, 317, 328, 331, 368, 391, 392, 1216, 1222, 1223, 1233, 1268 ЦК України,

Outcome: approved