Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, неповнолітніх дітей [PERSON], 2007 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, просила залишити проживати з нею. Свої вимоги мотивувала тим, що через постійні сварки та непорозуміння з березня 2017 року не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, фактично стали чужими людьми. Вказує, що у зв»язку з негативною поведінкою відповідача втратила до нього почуття любові та довіри. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім»ї неможливе, та суперечить її інтересам, а тому звернулася до суду. Сторони у судове засідання не прибули. 29.03.2018 позивач надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, які просила задовольнити. Крім цього вказала, що просить залишити прізвище без змін. Відповідач повторно в судове засідання не з"явився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, заперечення ( відзиву ) на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи від якого не надходило, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, проти чого від позивача заперечень не поступило. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 06 серпня 2006 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Жолобненської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 1, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON]. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітні діти : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження/ копії а.с. 9,10/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, поступово втратили зв'язки між собою, а, отже, сім'я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивачки та її неповнолітніх дітей, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітніх дітей слід визначити за місцем проживання їх матері, про що у сторін спору не виникло. Прізвище позивачці після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 640 грн.

Outcome: approved