Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, який мотивував тим, що 10.07.2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 550,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути борг у строк до 15.01.2021 року, про що надав власноручно написану розписку. Однак, у визначений договором строк відповідач борг не повернув, а тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 69 590 грн. 78 коп., що є гривневим еквівалентом 2 550 дол. США станом на 18.07.2021 року. Крім того, оскільки договором не встановлено розмір відсотків, то позивач просив застосувати облікову ставку НБУ та стягнути з відповідача відсотки за користування позикою за період з 10.07.2020 року по 18.07.2021 року в сумі 4 549,05 грн. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання за період з 10.07.2020 року по 18.07.2021 року (183 дні) позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 771,23 грн., а також судовий збір в сумі 908,00 грн. Ухвалою суду від 21.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року було відмовлено у затвердженні мирової угоди у вказаній справі. Позивач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилвся, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що в 10 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі 2 550 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму до 15.01.2021 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Станом на дату звернення до суду з позовом відповідач не повернув вказані кошти. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 256 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Крім того, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, ст.192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 18.07.2021 року, тобто станом на день звернення до суду, 100 доларів США відповідало 2 729,05 грн. Тобто 2 550 доларів США відповідало 69 590,78 грн. (2550 х 27,2905). Оскільки відповідач не повернув позику у встановлений договором термін (до 15.01.2021 року), тобто прострочив виконання грошового зобов`язання, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних за період з 10.07.2020 року до 18.07.2021 року (183 дні), що відповідає вимогам закону, в сумі 771,23 грн, які правомірно розраховано, виходячи з еквіваленту суми позики в гривнях станом на дату повернення позики згідно договору. Крім того, оскільки договір позики укладено на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також враховуючи, що договором не встановлений розмір процентів, то позивачем за період з 10.07.2020 року до 18.07.2021 року, нараховано відсотки за користування позикою, виходячи з облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам, встановленим ст.1048 ЦК України, що згідно наданого позивачем розрахунку становить 4 549,05 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, враховуючи що відповідач не виконав зобов`язання у встановлений договором строк, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення боргу за договором позики в сумі 69 590,78 грн., що є еквівалентом позики в сумі 2 550 доларів США, а також вимоги щодо стягнення відсотків за користування позикою та 3% річних є такими, що ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved