Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

24 листопада 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21 жовтня 2000 року. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №5. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: неповнолітній син [PERSON], [INFO], неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально. В судовому засіданні позивач заявив клопотання про залишення позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей без розгляду, просив лише розірвати шлюб. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 30 грудня 2014 року позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, просила шлюб розірвати. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 жовтня 2000 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №5 (а.с12). Від даного шлюбу у них є двоє дітей: неповнолітній син [PERSON], [INFO], неповнолітній син [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу.

Outcome: approved