Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

23.09.2019 року позивач Кредитна спілка «ІСТОК» звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, посилаючись на те, що 11.01.2019року [PERSON] було прийнято до кредитної спілки «Істок». 11.01.2019 року між Кредитною спілкою «Істок» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № ДКН-2290, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі - 8500 гривень під 0,001% річних, строком на 12 місяців і повернути його мав до 11 січня 2020 року. Відповідно до п. 2.5 договору плата за надання кредиту становить - 12,58 гривень, щоденно. Однак, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, а тому, станом на 28.08.2019 року загальна заборгованість за кредитом становить 18 307,00 грн. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 01.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у наданий строк відзив та/чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін суду не надав, а тому у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК Україн суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] 11.01.2019 року звернувся до Кредитної Спілки «Істок» із заявою про прийняття його до членів КС «ІСТОК». Відповідно до витягу з протоколу засідання правління Кредитної спілки «Істок» №5 від 11.01.2019року [PERSON] був прийнятий до членів КС «ІСТОК». Того ж дня, а саме 11.01.2019 року, відповідач сплатив на рахунок позивача обов`язковий пайовий та вступний внески, що підтверджено прибутковими касовими ордерами №25 та №26 від 11.01.2019 року. 11.01.2019 року [PERSON] надав до КС «Істок» заявку на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок», у зв`язку із чим на засіданні кредитного комітету Кредитної Спілки «Істок» прийнято рішення щодо надання кредиту, згідно поданої заяви. 11.01.2019 року між Кредитною Спілкою «Істок» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №ДКН-2290, за умовами якого кредитор КС «Істок» надає позичальнику грошові кошти в сумі 8500 грн. строком на 12 календарних місяців, тобто з моменту підписання цього договору 11.01.2019 року і до 11.01.2020 року, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надавався позичальнику за цільовим призначенням споживчий кредит на погашення боргу на умовах його забезпеченості, строковості, повернення та платності. У відповідності до п.2.5 Договору, плата за надання кредиту становить 12,58 грн. щоденно. У відповідності до п. 3.2. Договору, процентна ставка за користування кредитом за даним Договором становить 0,001 % річних. Пунктами 3.4, 3.5 Договору наголошує, що базою для нарахування відсотків є сума кредиту, вказана в п.1.1. Договору. Тип процентної ставки - фіксована. Крім того, 28.05.2019 року, між сторонами було укладено Додатковий договір №1 до договору про споживчий кредит № ДКН-2290 від 11.01.2019 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди змінити п.2.5 договору про споживчий кредит №ДКН-2290 від 11.01.2019 року та викласти його у наступній редакції: «п.2.5. плата за надання кредиту становить 50,30 грн. щоденно». У відповідності до видаткового касового ордеру від 11.01.2019 року, КС «Істок» видало [PERSON] грошові кошти на суму 8500 грн. Позивач у позові зазначає, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по договору за споживчий кредит, систематично порушуючи його умови. Згідно пункту п.6.2.2. Договору про споживчий кредит №ДКН-2290, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, кредитор з урахуванням вимог ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» набуває право: вимагати від позичальника дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов Договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Якщо протягом 30 календарних днів, з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитора, позичальник не погасив кредит та/або нараховані проценти та плату, кредитор набуває право звернутись до суду про стягнення в примусовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 05.06.2019 року за №109, відповідно до якої відповідачеві було повідомлено про наявність заборгованості та вказано про необхідність погашення заборгованості по договору про споживчий кредит, проте повідомлення було повернуто з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання більш ніж на 30 календарних днів, то у позивача виникло право вимоги дострокового повернення кредиту, а також на відповідача покладена відповідальність, визначена умовами договору. У відповідності до п. 4.7.2 Договору, сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу, згідно графіку платежів. Пунктом 4.7.3 Договору сторони обумовили покладення на позичальника відповідальності за прострочення сплати чергового платежу, повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів), з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно ст. 625 ЦК України. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач порушив свої зобов`язання, передбачені Договором про споживчий кредит №ДКН-2290 від 11.01.2019 року, та Додатковим договором №1 від 28.05.2019 року, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 28.08.2019рік становить 18 307,00 грн, яка складається з: заборгованість за основною сумою кредиту - 6 319,21 грн.; заборгованість за платою - 5 118,69 грн.; заборгованість по відсотках - 0,05 грн.; інфляційні нарахування - 80,07 грн; 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. договору про споживчий кредит - 2 788,98 грн.; штраф - 4000,00 грн. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачем умов договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою, відповідно до змісту договору та вимог чинного законодавства для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved