Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

29.10.2014року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, яким просили визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та в якості виконання рішення суду просили зобов'язати СГІРФО Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області зняти відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області за №497/1610/14-ц від 11.07.2014р., вони є власниками, відповідно, 3 / 4 та 1 / 4 частин житлового будинку загальною площею 50,7кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання [PERSON], 1937р. народження, проте він у вказаному домоволодінні не проживає з 1996р., знайти його не можливо, його місце перебування не відоме, оскільки він не телефонує і не приїжджає. Позивачі у судове засідання не з'явилися, позивач [PERSON], що діє від свого імені і за довіреністю від імені відповідача [PERSON], надала суду заяву, якою підтримавши позовні вимоги, просила суд розглянути справу за відсутністю позивачів, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на розгляд справи заочно. Відповідач, що був сповіщений належним чином про час та місце судового засідання, у тому числі і через оголошення у пресі - у газеті "Одеськи вісті" від 11.12.2014р., до суду не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав, та не надав суду заперечень щодо предмету позову по суті. Дослідивши представлені сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №471343251214 від 07.10.2014року, позивач [PERSON], є власником 3 / 4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №471343251214 від 07.10.2014року, позивач [PERSON] є власником 1 / 4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - згідно довідки Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області від 03.03.2014р. за № 168, відповідач [PERSON], 1937р. народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - з 02.06.1987року, але з 1996 року там не проживає; - згідно довідки Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області від 03.03.2014 р. за № 167, станом на 14.04.1990року домоволодіння відносилося до робочого типу; в ньому були прописані на проживали: [PERSON], 1941 р.н - голова, [PERSON], 1937 р.н - співмешканець, [PERSON], 1978 р.н - дочка. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що позивачам [PERSON] і [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], що не є родичем власників будинку, і який, починаючи з 1996року, не користується житлом без поважних причин, виїхав з нього, не повідомивши місця свого перебування. Причини відсутносі відповідача у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, суду невідомо. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік(члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців не члена родини) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (особу) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавсва України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Беручи до уваги те, що [PERSON] у будинку позивачів без поважних причин не проживає більш, ніж шість місяців, не є їхнім родичем, втратив добровільно право власності шляхом виїзду з житла у невідомому напрямку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обгрунтованими і піждлягають задоволенню, оскільки відповідач дійсно втратив право на користування вищезазначеним житлом.

Outcome: approved