Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу від 15.10.2015 року човна "Казанка-5" та мотору до нього дійсним та визнати за ним право власності на моторний човен «Казанка-5», 1978 року випуску, матеріал корпусу дюраль, довжиною 4.9 м., шириною 1.6 м., висотою борту 0.72 м., заводський номер відсутній, а також мотор «Вихор-30», заводський номер №69М36368. Позовні вимоги мотивовані тим, що в жовтні 2015 року досяг домовленості з відповідачем з приводу купівлі вказаного човна в ході якої сторони досягли домовленості про умови відчуження та передання човна, його ціну та терміни укладання правочину. Сторонами також досягнуто домовленості щодо порядку розрахунку за відчуження човна та порядок передання майна позивачу. Вважає, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, та вказує, що факт укладення договору купівлі - продажу та передачі човна у володіння позивача підтверджується розпискою, виданою власноручно [PERSON], а також тим, що фактично одразу після передачі грошових коштів за договором купівлі-продажу, відповідачем були передані йому всі повноваження власника, в тому числі ті, що повязані з розпорядженням човном, продажем або обміном, зняття його з обліку в органах реєстрації. В судовому засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] зменшила позовні вимоги стосовно визнання угоди купівлі-продажу дійсним. Зменшені позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що в позасудовому порядку вирішити питання сторони не мають можливості, оскільки при звернення позивача до уповноваженого органу з приводу належного оформлення майна на своє імя, отримав відмову у реєстрації свого права власності через відсутність у продавця [PERSON] правовстановлюючих документів на вказане майно. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є співмешканкою позивача по справі. З відповідачем вони знаходяться в дружніх відносинах та перебуваючи в останнього в гостях, ним було запропоновано придбати належний йому човен «Казанка-5», який потребував ремонту. На пропозицію [PERSON] її чоловік вирішив купити та відремонтувати човен. Вказує, що купівля вказаного човна обійшлася її чоловікові в 3 тисячі гривень. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Відповідно до п.2 ст.220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поясненнями відповідача, в жовтні 2015 року [PERSON]. з однієї сторони та [PERSON] з іншої досягли усної домовленості, за якою останній, отримавши грошові кошти від позивача у повному обумовлено сторонами розмірі, передав [PERSON] моторний човен «Казанка-5», 1978 року випуску, матеріал корпусу дюраль, довжиною 4.9 м., шириною 1.6 м., висотою борту 0.72 м., заводський номер відсутній, а також мотор «Вихор-30», заводський номер №69М36368 та власноручно написав розписку за якою жодних претензій до позивача не має. Оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, такий договір в силу ст. 220 ЦК України вважається дійсним. У звязку з необхідністю додатково витрачати кошти та час на перереєстрацію човна у встановленому законом порядку сторони домовилися, що належним чином право власності на даний обєкт правочину зареєструють в подальшому, через певний проміжок часу. Однак на даний час відповідач від свого зобовязання ухиляється, вказує, що через відсутність правовстановлюючих документів вирішити питання відповідно до домовленості не має можливості. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем відбулося фактичне виконання договору, оскільки відповідач-продавець отримав кошти від позивача та натомість передав позивачу-покупцю майно. Відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, в даному випадку є необхідність у захисті прав позивача, шляхом визнання правочину дійсним та визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином судом визнається правомірність набуття права власності на рухоме майно - човен за [PERSON], а отже вимога про визнання права власності на майно є обґрунтованою. На підставі викладеного, згідно ст. 16, 220, 319, 321, 328, 334, ЦК України, та

Outcome: approved