Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

17 червня 2014 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить надати неповнолітній [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України без дозволу (згоди) її батька [PERSON] до досягнення нею повноліття, а також, [PERSON] або її довіреній особі надати дозвіл без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, потребує періодичного перебування на морі та виїзду за кордон для сприяння розширення її світогляду. Вона має намір і можливість періодично направляти дочку для відпочинку та оздоровлення за кордон, однак, [PERSON], як батько, згоди на її виїзд за межі України не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та неповнолітньої. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, а також зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, який, відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України, був повідомлений шляхом вручення повістки про виклик до суду його матері [PERSON], яка проживає разом з ним (а. с. 19, 23), у судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав та не повідомив про поважні причини неявки. Представник третьої особи у залі суду позовні вимоги підтримав повністю та не заперечив проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що шлюб, укладений та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON], 20 лютого 2009 року розірвано, актовий запис 141. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Виходячи з наведеної норми для безперешкодного виїзду неповнолітньої Влади за кордон разом із матір'ю на оздоровлення необхідний дозвіл батька. Батько дозвіл на виїзд дитини за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє дитину права на оздоровлення та відпочинок. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 р., зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України № 231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Також, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку. Позивач, звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітній [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України без дозволу (згоди) її батька [PERSON] до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] року та надати їй або її довіреній особі дозвіл без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України. З огляду на викладене, суд враховує, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, враховує, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним й принциповим є інтереси дитини, такі мають бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у неприязних стосунках, при цьому суд приймає до уваги, що суду не надано жодного доказу, що виїзд дитини за кордон пов'язаний саме із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, не надано жодного доказу, що право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини порушується чи обмежується. Таким чином, враховуючи викладене та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд задовольняє позов у межах заявлених вимог. Також, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved