Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказуючи, що 15.06.2013 року між ним та відповідачем в присутності свідків було укладено договір позики. Згідно цього договору він передав відповідачеві на покупку автомобіля грошові кошти у розмірі 8\~000,00 доларів США що в гривневому еквіваленті на той час складало 64\~000,00 грн. Строк повернення позики 01.07.2013 року. На підтвердження договору позики відповідач власноручно склав розписку, засвідчивши її власним підписом. Після спливу вказаного строку відповідач борг не повернув, усні вимоги позивача про добровільне повернення боргу залишені відповідачем без уваги. Оскільки зобовязання відповідача за договором позики до теперішнього часу залишаються невиконаними, вважає, що стягненню підлягає заборгованість у сумі 8\~000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 08.02.2016 року складає 207\~280,00 грн., індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 165\~202,16 грн. та три відсотки річних від простроченої суми 16\~270,06 грн., що разом становить 388\~752,22 грн. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав і суду пояснив, що дійсно він 15.06.2013 року позичив відповідачеві 8\~000 доларів США для покупки автомобіля. На підтвердження договору позики [PERSON] написав розписку, в якій зобовязався повернути борг до 01.07.2013 року. В якості завдатку розписку було написано на автомобіль, який був у власності відповідача на той час. [PERSON] зобовязувався вказаний автомобіль продати і повернути гроші. Він передав відповідачеві гроші, купюрами по сто доларів США, в присутності свідків. Оскільки відповідач гроші добровільно не повернув, він був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала в обсязі і з підстав, вказаних у позовній заяві. Представники відповідача позов не визнали, заперечують проти його задоволення. Вважають, що розписка не є належною формою договору позики. Крім того, в судовому засіданні не досліджувалось питання продажу вказаного в розписці автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що 15.06.2013 року [PERSON] 15.06.2013 року звернувся до [PERSON] з проханням позичити йому гроші в сумі 8\~000 доларів США. Той погодився, але попросив написати розписку. [PERSON] на написання розписки погодився, сказав, що продасть свою машину і поверне борг. Розписку відповідач писав власноручно, написав у ній про свою машину Мерседес, яку збирався продати, а гроші в сумі 8\~000 доларів США віддати позивачеві. В її присутності [PERSON] передав [PERSON] 8\~000 доларів США купюрами по 100 доларів. 18.06.2013 року розписку завірили в Новодмитрівській сільській раді. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 15.06.2013 року його покликав [PERSON] і сказав, що [PERSON] хоче позичити у нього гроші, просить бути свідком. Тому він був присутній саме при передачі грошей і на власні очі бачив, як позивач передав відповідачеві 8\~000 доларів США купюрами по 100 доларів США. На підтвердження позики [PERSON] власноручно написав розписку, обіцяв продати своє авто і повернути борг. Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 15.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно цього договору [PERSON] передав відповідачеві на покупку автомобіля грошові кошти у розмірі 8\~000,00 доларів США що в гривневому еквіваленті на той час складало 64\~000,00 грн. Строк повернення позики 01.07.2013 року. Розписку було написано власноручно [PERSON] і 18.06.13 року секретарем виконкому Новодмитрівської сільської ради було засвідчено справжність підпису [PERSON] Отже між сторонами був укладений договір позики в розумінні\~ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім зобовязанням, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Факт передачі [PERSON] відповідачеві грошей в сумі 8\~000 доларів США в судовому засіданні підтверджується також показами свідків. Строк виконання зобовязання за загальними правилами узгоджується сторонами в договорі. В наданій позивачем розписці кінцевим строком повернення боргу вказано 01.07.2013 року. Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року зроблено правовий висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. З урахуванням зібраних по справі доказів, суд приходить\~\~до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики, яка оформлена письмовою розпискою, якою стверджується\~\~факт передачі позивачем\~\~грошових коштів у сумі 8\~000 доларів США, і ці кошти до 01 липня 2013 року не були повернуті, оскільки позивач на підтвердження факту укладення договору позики\~\~ та\~\~\~\~невиконання відповідачем\~\~боргового зобов'язання\~\~надав у суді першої інстанції\~\~боргову розписку. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено\~ст. 1047 ЦК України. Дослідивши оригінал боргової\~\~розписки, суд приходить до висновку, що справжньою правовою природою укладеного договору є позика, і тому заперечення представника відповідача про відсутність договірних відносин між сторонами є безпідставними.\~\~ Твердження представника відповідача про те, що в судовому засіданні не досліджено питання продажу вказаного в розписці автомобіля, не має істотного значення для вирішення спору. В даному випадку автомобіль вказано у розписці лише як певну гарантію повернення боргу, а предметом позики є грошові кошти в сумі 8\~000 доларів США. Крім того, в розписці не зазначено правових наслідків продажу чи неможливості продати автомобіль. У будь-якому випадку відповідач зобовязався в строк до 01.07.2013 року повернути борг. Також суд враховує, що згідно\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач укладений між ним та позивачем договір позики не оспорював, хоча мав таку можливість шляхом подання позову про визнання вказаного правочину недійсним з підстав, передбачених\~статтею 231 ЦК України. [PERSON] не доведено факту неотримання грошей за цим договором. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час судового розгляду справи встановлено факт прострочення відповідачем виконання свого грошового зобовязання за договором позики, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Суд враховує індекс інфляції в Україні з липня 2013 року по\~грудень 2015 року, який за весь час прострочення становить 165\~202,16. Три проценти річних від простроченої суми становлять 16\~270,06 грн. і підлягають стягненню, оскільки договором не встановлено інший розмір процентів. Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач розрахував суму заборгованості, виходячи з курсу валют станом на 08.02.2016 року. Суд погоджується з розрахунками позивача, що станом на 08.02.2016 року 8\~000 доларів США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 207\~280,00 грн., саме цю суму і слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3887,52 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved