Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначає, що 04.03.1951 року за рішенням особливої наради при КДБ СРСР від 17.03.1951 року разом із родиною був виселений з місця проживання у с.Боберка, Турківського р-ну Львівської області на спец поселення в Іркутську область, з якого був звільнений 05.02.1958 року. 16.06.1992 року [PERSON] отримав довідку №4/5-16716-ш відповідно до якої заявник значиться як реабілітована особа за ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Однак, оскільки заявник був підданий репресіям позасудовим органом - особливою нарадою при КДБ СРСР, вважає, що підставою реабілітації повинна бути ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». З метою отримання статусу ветерана війни та оформлення пенсії відповідно до нього, просить суд встановити факт, що [PERSON] після підданої за рішенням особливої наради при КДБ СРСР від 17.03.1951 року, репресії був реабілітований на підставі ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Заявник у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву, у якій просив справу слухати без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному об'ємі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог законодавства, надав суду заяву, у якій не заперечував проти вимог [PERSON], просив справу розглядати без його участі. За таких обставин, суд вважав за можливе слухати справу у відсутності заявника та його представника та зацікавленої особи, що відповідає вимогам ст. 158, ч. 3 ст. 235 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] 04.03.1951 року за рішенням особливої наради при КДБ СРСР від 17.03.1951 року разом із родиною був виселений з місця проживання у с. Боберка, Турківського р-ну Львівської області на спец поселення в Іркутську область, з якого був звільнений 05.02.1958 року. Зазначені обставини встановлені в рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 18.07.2004 року, яке набуло законної сили, у зв'язку із чим в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України додатковому встановленню та доказуванню не підлягають. Відповідно до довідки №4/5-16716-ш, виданої 16.06.1992 року інформаційним центром УВС Львівської області МВД України, [PERSON] значиться як реабілітована особа за ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Відповідно до ст.3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» із змінами та доповненнями регламентовано реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими банд пособниками та їх сім'ями. Стаття 1 цього Закону передбачає реабілітацію осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засудженні судами або піддані репресіям позасудовим органом, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому позасудовому порядку. У п.4 Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 року зазначено, що застосування(піддання) репресій(ст.1), оголошення вироку, ухвали(постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та виселення без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині. Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи наведене, дослідивши докази у їх сукупності, враховуючи відсутність сумнівів стосовно того, що заявник був репресований позасудовим органом, у зв'язку із чим підставою до реабілітації повинна бути ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», яка регулює обставини репресії заявника, беручи до уваги, що соціальні пільги та гарантії, встановлені державою для категорії осіб, які підпадають під дію цієї норми є більшими, ніж для осіб, реабілітованих відповідно до ст.3 зазначеного Закону, крім того, встановлення факту реабілітації [PERSON] за ст.1 Закону має юридичне значення оскільки породжує юридичні наслідки, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved