Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

1.\~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У позовній заяві позивач посилався на те, що він є власником автомобіля ВАЗ 2108 державний знак [NUMBER] , 1989 року випуску. 13.10.2010 він надав у тимчасове користування відповідачу з видачею нотаріально завіреної довіреності вказаний автомобіль для подальшої реалізації строком на 5 років. За користування автомобілем позивач взяв орендну плату в розмірі 2800 доларів США. Однак автомобіль відповідачем не продано і кошти не повернуто. Таким чином, починаючи з 13.10.2015, коли довіреність втратила чинність, з незалежних від позивача причин, поза його волею, відповідач незаконно користується та володіє автомобілем. З метою повернення автомобіля позивач звертався в правоохоронні органи із заявою про незаконне привласнення майна. Однак провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 25.08.2021 [PERSON] направив відповідачу вимогу про повернення належного йому автомобіля ВАЗ 2108, проте відповідач вимогу не виконала. Посилаючись на вказане позивач просив витребувати в [PERSON] автомобіль ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER] , 1989 року випуску, та зобов`язати її повернути [PERSON] вказаний транспортний засіб, який належить йому на праві власності в належному технічно-справному стані. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що в 2010 році вирішив продати належний йому автомобіль ВАЗ 2108, а [PERSON] виявила бажання його купити, однак коштів не мала та запропонувала взяти автомобіль в оренду на 5 років і виплатити 2800 доларів США. Після спливу цього строку вона повинна була автомобіль продати за 4000 доларів США і віддати кошти позивачу. Однак автомобіль відповідач не продала, кошти не передала, і незаконно користується автомобілем. Відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила існування домовленостей з позивачем щодо оренди спірного автомобіля. Пояснила, що в 2010 році у Вінниці на автомобільному базарі вона із сином [PERSON] виявили бажання купити спірний автомобіль, однак його продавав не власник, а особа за дорученням. Тому через тиждень вони зустрілись із власником, домовились про купівлю-продаж, а не про оренду, і заплатили за авто 2800 доларів США та отримали нотаріальну довіреність. Про 4000 доларів США мова не йшла. Зазначила, що у листопаді 2020 року їй зателефонував [PERSON] та повідомив, що на автомобілі ВАЗ 2108 є штраф за неправильну паркову 500 грн, і через наявність цього штрафу він не може продати інше своє авто, і що у виконавчій службі необхідно заплатити 1000 грн. Позивач повідомив [PERSON] , що вона має сплатити йому 5000 грн. Зазначила також, що не встигла перереєструвати автомобіль на себе у зв`язку із сімейними проблемами та хворобою. 2. Процесуальні дії у справі 11.10.2021 відкрито провадження у справі і постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 28.10.2021 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні для надання можливості сторонам домовитися про мирне врегулювання спору. 22.11.2021 задоволено клопотання відповідача про виклик свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 3. Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 12.09.2002 [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ 2108, 1989 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Ця обставина підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і не оспорювалася відповідачем. 13.10.2010 [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив [PERSON] та відповідача [PERSON] (прізвище якої на той час було [PERSON] ) користуватися з правом тимчасового використання за межами України, за умови отримання відповідного свідоцтва в органах ДАІ, а також розпоряджатись від його імені належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортним засобом ВАЗ 2108, 1989 року випуску, білого кольору. Довіреність діяла до 13.10.2015 і після закінчення стоку її дії інших документів стосовно права користування автомобілем сторони не підписували. Ці обставини підтверджуються наданою позивачем копією довіреності і визнані сторонами у судовому засіданні. У 2010 році [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 2800 доларів США у цій валюті. Ці обставини визнали сторони у судовому засіданні. [PERSON] звертався до правоохоронних органів із заявою про незаконне привласнення належного йому автомобіля ВАЗ 2108. [PERSON] допитували як свідка з приводу обставин заволодіння автомобілем ВАЗ 2108. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2020 кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до ЄРДР 16.12.2020 № 12020020280000303 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України, було закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] (на той час [PERSON] ) складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 КК України. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копіями постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2020 і протоколу допиту свідка [PERSON] від 23.11.2020. На момент розгляду справи і ухвалення рішення автомобіль марки ВАЗ 2108, 1989 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуває у володінні відповідача [PERSON] , що не оспорювалося сторонами і підтверджується також показаннями свідка [PERSON] . 4. Оцінка суду та застосовані судом норми права Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання, за змістом яких у 2010 році він із матір`ю [PERSON] і вітчимом поїхали на автомобільний ринок, побачили там автомобіль ВАЗ 2108, який їм сподобався, і вирішили його купити. Автомобіль продавався за 2800 доларів США, однак у них із собою було лише 2200, і продавець не був власником, а мав генеральну довіреність. Тоді вони дали завдаток за автомобіль в сумі 100 доларів США і приблизно через 10 днів автобусом поїхали в м. Теплик для купівлі авто. Після приїзду вони поїхали до нотаріуса, зустрілись із [PERSON] , оформили довіреність та передали кошти за автомобіль в сумі 2700 доларів США, в присутності [PERSON] , особі, яка продавала авто. Також повідомив, що в кінці 2020 року у м. Вінниця він керував автомобілем ВАЗ-2108 та припаркував його з порушенням ПДР, за що отримав штраф. Кошти для сплати штрафу він передав матері, а вона сплатила. Однак через деякий час мати повідомила, що їй телефонував [PERSON] та висунув вимогу сплатити 5000 грн штрафів, які йому прийшли на автомобіль ВАЗ 2108. Відповідно до\~частини 1\~статті 237\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 3 цієї статті передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Частиною 1 статті 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Згідно з частиною 3 цієї статті довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~листопада 2009\~року №\~1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з пунктами 12, 16, 17 вказаного Порядку № 1200 (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім довідки-рахунка або акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером, які виписали довідку-рахунок (додатки 2 і 5). Під час продажу транспортних засобів, що перебували на обліку відповідно в Державтоінспекції і Держтехнагляді та зняті з такого обліку для реалізації, покупцеві видається разом з довідкою-рахунком або біржовою угодою відповідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та свідоцтво про реєстрацію машини та/або реєстраційно-облікова картка з відмітками суб`єкта господарювання про продаж, зазначенням дати продажу, серії та номера виданої довідки-рахунка і відповідно номерного знака для разових поїздок та номерного знака "Транзит". Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-688цс15, у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 573/476/19. Згідно з частиною 1 статті 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Статтею 799 ЦК України передбачено,\~що договір\~найму транспортного\~засобу укладається\~у письмовій\~формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Єдиним документом, який опосередковував відносини між сторонами щодо користування спірним автомобілем була довіреність від 13.10.2010. Ні договору оренди (найму) транспортного засобу, ні договору купівлі-продажу транспортного засобу у письмовій формі сторони не укладали. Змістом довіреності не було передбачено, що автомобіль передається у користування відповідачу за плату. Частиною 1\~статті 218\~ЦК України\~передбачено,\~що недодержання\~сторонами письмової\~форми правочину,\~яка встановлена\~законом,\~не має\~наслідком його\~недійсність,\~крім випадків,\~встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Позивач заперечив факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а відповідач заперечила факт укладення договору оренди автомобіля. Отже, виходячи з норм статті 218 ЦК України, показаннями свідка [PERSON] не може підтверджуватися факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Під час судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 2800 доларів США у цій валюті. Позивач стверджував, що ці кошти є ціною оренди транспортного засобу. Відповідач стверджувала, що кошти передані як плата за договором купівлі-продажу автомобіля. Однак позивач не довів існування правовідносин щодо оренди транспортного засобу. Водночас, і відповідач не довела існування правовідносин щодо купівлі-продажу транспортного засобу. Вказане дає підстави для висновку, що відповідач не набула права власності на спірний автомобіль, оскільки договір купівлі-продажу цього транспортного засобу не укладався, а видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, спірний автомобіль перебуває у володінні відповідача без достатньої правової підстави. Відповідно до статті 387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе (частина перша статті 397 ЦК України). Пунктом 2 частини першої статті 399\~ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України). Таким чином, за змістом статті 387 ЦК, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Застосовуючи положення статті 387\~ЦК України, слід виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі статті 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018\~у справі\~№ 653/1096/16-ц зазначено, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Враховуючи усе\~вищевикладене суд\~дійшов висновку,\~що оскільки [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ 2108, 1989 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 12.09.2002, та не оспорювалося сторонами у судовому засіданні, а у відповідача відсутні будь-які документи, які підтверджують законність фактичного володіння вказаним транспортним засобом, і строк дії довіреності на автомобіль ВАЗ 2108 закінчився у 2015 році, тому позовні вимоги слід задовольнити та витребувати в [PERSON] і передати [PERSON] належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER] , 1989 року випуску. 5. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 908 гривень

Outcome: approved