Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] позичила в нього гроші в сумі 3000 грн. на строк до 01 квітня 2014 року, про що написала розписку, однак, у визначений строк грошові кошти не повернула. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить стягнути з відповідачки [PERSON] в його користь борг за договором позики в сумі 3000 грн.00 коп. та понесені ним судові витрати по справі у виді сплати судового збору в сумі 243 грн.60 коп. Відповідачка [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, що стверджується її розпискою, однак в судове засідання не з'явилась, причини неявким суду не повідомила і заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшло. Позивач [PERSON] не заперечує про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] позичила в позивача [PERSON] гроші в сумі 3000 грн. на строк до 01 квітня 2014 року, про що надала письмову розписку (а.с.4). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1051 ЦК України, якщо сторона заперечує дійсність договору позики (оспорює його) на підставах безгрошевості, то саме вона повинна довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства. Однак дійсність договору позики відповідачка [PERSON] не оспорює і заперечень на позовну заяву не подала. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Позивач просить стягнути борг за договором позики в сумі 3000 грн.00 коп. Суд вважає, що вимоги позивача не суперечать вимогам закону і не порушують право сторін тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтведжені судові витрати. Судом встановлено, що позивач сплатив по справі судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., що стверджується банківською квитанцією (а.с.1). За таких обставин суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у виді сплати судового збору відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 526, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, та

Outcome: approved