Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду за позовом до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту та заборони відчуження майна. Вимоги мотивує тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 липня 2019 року. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 4 липня 2019 року, реєстраційний номер 32256439. 11 серпня 2020 року під час підготовки вчинення нотаріальної дії у приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Ушакової Ю.А. було з`ясовано, що 22 травня 2012 року Волинською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12523415, на дану квартиру, власник [PERSON] . Підставою обтяження стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 310/2046/12 від 22 травня 2012 року постановлена головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Назарук І.В. [PERSON], мати позивача, попередній власник квартири. [PERSON] померла [INFO] . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом. 4 липня 2019 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Наголошує, що усі арешти, які були накладені на майно попереднього власника [PERSON] повинні бути скасовані у зв`язку із смертю боржника у виконавчому провадженні. Відділ державної виконавчої служби не може зняти арешт з майна та заборону на його відчуження в силу закону, так як згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно [PERSON] відсутні будь-які виконавчі провадження, а тому встановити наявність чи відсутність виконавчого провадження в межах якого накладався арешт на нерухоме майно виявилось неможливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах ДВС строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки. Просить скасувати арешт нерухомого майна та заборону відчуження на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 310/2046/12 від 22 травня 2012 року постановлену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Назарук І.В., реєстраційний номер обтяження 12523415, реєстратор Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву, в якій прость справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали позову, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що на підставі постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Назарук І.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 310/2046/12 від 22 травня 2012 року Волинською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12523415, на вищезазначену квартиру, власник [PERSON] (а.с.9,10). При зверненні позивача із заявою до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Львів) повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановити в межах якого виконавчого провадження накладено арешт 22 червня 2006 року не виявилось можливим (а.с.12). Пунктом 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. У відповідності до ст. 40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджуться копією свідоцтва про смерть (а.с.13). 04.07.2019 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.07.2019, реєстраційний номер 32256439. (а.с.6, 7-10). Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент накладення арештів) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. У відповідності до ст. 59 Закону - майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Її право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст.321, 383, 386 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до ст 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ч.1, 2 Цивільного кодексу України "Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом". У відповідності до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника, так як накладення арешту на майно, позбавило її права розпорядитися майном, що є одним із невідємних критеріїв власності. Отже, аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З метою захисту права власності позивача, за відсутності на даний час підстав для його обмеження, в т.ч. шляхом заборони відчуження належного позивачу майна, суд позов задоволює.

Outcome: approved