Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

18.08.2016 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що з відповідачем - [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Через виникнення неприязних відносин, сторони з січня 2016 року проживають окремо. Діти залишились проживати з позивачем та перебувають на її повному утриманні, оскільки відповідач будь-якої матеріальної допомоги на дітей не надає, хоча має таку можливість, так як працює головою Осівцівської сільської ради та має дохід. Сама ж позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за меншою донькою. Оскільки обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладений на батьків солідарно, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. 13.01.2017 року позивач подала в канцелярію суду заяву, у якій змінила заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Крім цього, у цій же заяві позивач просила розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що змінені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача в канцелярію суду також надійшла заява, у якій останній змінені [PERSON] позовні вимоги визнав, погодився на стягнення з нього в користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 його заробітку та просив призначене судове засідання проводити у його відсутності. За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2004 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції 03.12.2004 року (а.с.3 - на звороті). В період шлюбу у сторін народилось дві дочки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Осівцівською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 10.04.2013 року, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції у Волинській області 03.11.2015 року (а.с.4). У ч.2 ст.51 Конституції України закріплено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України також передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 своєї постанови №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Та обставина, що неповнолітні діти проживають разом з позивачем, доводиться копією довідки про склад сім'ї, виданою Згоранською сільською радою Любомльського району Волинської області 15.08.2016 року за №1607, з якої також слідує, що неповнолітня дочка сторін - [PERSON], [INFO], за адресою місця проживання позивача не зареєстрована, однак з останньою фактично проживає (а.с.3). Довідкою про доходи Осівцівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області стверджено, що відповідач працює сільським головою цієї ж сільської ради та його середньомісячна заробітна плата за період липень - грудень 2016 року становить 3135,95 грн. (а.с.21). Вищенаведене свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача у частці від його заробітку. Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що відповідач проживає зі своїми батьками, які є пенсіонерами, при цьому, мати має статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, хворіє, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою (а.с.22-27). Натомість, батьки відповідача отримують пенсію, зокрема, середньомісячний розмір пенсії його матері становить 1435,27 грн., а батька - 1370,14 грн. (а.с.26-27). З наведеного слід дійти висновку, що обставин, які істотно обмежують працездатність відповідача чи наявність інших обставин, наведених у ч.1 ст.182 СК України, які б ставили його у вкрай скрутне матеріальне становище внаслідок стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, про який просить позивач, судом не встановлено. Між цим, відповідач у поданій в канцелярію суду заяві від 13.01.2017 року позовні вимоги позивача визнав та не заперечив проти стягнення з нього заявленого позивачем розміру аліментів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 18 серпня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В силу вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved