Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до АТ « Банк « Фінанси та Кредит», у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму вкладу з відсотками, загалом 8411,73 доларів США. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 01.10.2014 року між ним та Харківським відділенням № 125 АТ « « Банк « Фінанси та Кредит» був укладений Договір строкового банківського вкладу №300131/114246/6-14 («Стандарт»), за яким Банк зобов'язується повернути вклад та проценти за ставкою 11,10% річних (п. 2 Договору), а Вкладник має право неодноразово поповнювати Вклад протягом всього строку Договору. Також він зазначив, що 01.10.2014 р. ним була зарахована початкова сума - 230,00 доларів США, а згодом вклад був поповнений додатковими внесками 01.10.2014 р. - 2770,00 доларів США , 02.10.2014 р. - 2300,00 доларів США та 04.11.2014 р. - 2700,00 доларів США, тобто загальна сума вкладу складає 8000,00 доларів США. 01.04.2015 р., 16.07.2015 р. позивач [PERSON] звертався до Харківського відділення № 125 АТ « « Банк « Фінанси та Кредит» із заявою про повернення вкладу та процентів за Договором строкового банківського вкладу № 300131/114246/6-14 («Стандарт») , однак Банк вимогу не виконав, що стало підставою для звернення до суду. В судове засідання позивач [PERSON] з'явився, позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заперечення проти позову [PERSON], в якому вказав, що відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України, та Постанови Правління Національного банку України №160 від 03.03.2015 року банки зобов'язані обмежити видачу ( отримання ) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, а тому Банк ніяким чином не міг повернути кошти позивачеві, які позивач вимагав за заявою. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 01.10.2014 року між [PERSON] та Харківським відділенням № 125 АТ « « Банк « Фінанси та Кредит» був укладений Договір строкового банківського вкладу №300131/114246/6-14 («Стандарт») . Згідно п.1. Договору 01.04.2015 року Банк зобов'язується повернути вклад та проценти за ставкою 11,10% річних (п. 2 Договору). Згідно п. 4 Договору Вкладник має право неодноразово поповнювати Вклад протягом всього строку Договору. /а.с. 4/ 01.10.2014 р. зарахована початкова сума - 230,00 доларів США. Відповідно до умов п. 2. Договору банківського вкладу, датою внесення суми вкладу є 01.10.2014 р., а датою повернення владу є 01.04.2015 р. /а.с. 4/ Згідно виписки по Договору №300131/114246/6-14 вклад був поповнений додатковими внесками 01.10.2014 р. - 2770,00 доларів США , 02.10.2014 р. - 2300,00 доларів США та 04.11.2014 р. - 2700,00 доларів США. Загальна сума вкладу складає 8000,00 доларів США. /а.с.5-9/ 01.04.2015, 16.07.2015 р. позивач [PERSON] звертався до Харківського відділення № 125 АТ « « Банк « Фінанси та Кредит» із заявою про повернення вкладу та процентів за Договором строкового банківського вкладу №300131/114246/6-14 («Стандарт») . / а.с.54/ Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Крім того Закон України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ від 12.05.1991 р. із змінами, регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприєцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести шляхом надання належних і допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. До справ даної категорії такі випадки не відносяться. У своєму запереченні відповідач посилається на Постанову Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України, та Постанови Правління Національного банку України №160 від 03.03.2015 року, за якими банки зобов'язані обмежити видачу ( отримання ) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Однак Банком ці положення не виконувались. Суд вважає, що доводи, викладені відповідачем в своїх письмових запереченнях, належними та допустимими доказами не підтверджені та не спростовують вищезазначені висновки суду, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved