Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

28 листопада 2017 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 13/25 частки житлового домоволодіння літ.[ADDRESS], загальною площею 85,8 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м, яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 1971 року, зареєстрованого за номером [NUMBER]. Єдиним спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] В передбачений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 09 листопада 2017 року №3741/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з огляду на відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. У зв'язку з вищенаведеним, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 13/25 частки житлового домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 85,8 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м, нежитлової прибудови літ.А1-1, ганок літ.а, прибудови літ.а1-1, частину воріт №2, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 листопада 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 березня 2018 року залучити до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, у якості співвідповідача - [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяви з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Маріупольської міської ради у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про дату та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 08 червня 1971 року, [PERSON] придбав жилий будинок за адресою [ADDRESS]. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Бердянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізький області 15 березня 2017 року, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року, актовий запис №42. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 23 лютого 1966 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбу з 23 лютого 1966 року, актовий запис №1. Згідно з відповіддю МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 05 вересня 2017 року вбачається, що відповідно до технічної інвентаризації проведеної 06 вересня 2017 року встановлено, що [PERSON] належить: житловий будинок літ.А-1, нежитлова прибудова літ.А1-1, ганок літ.а, гараж літ.О-1, сарай літ.Л-1, убиральня літ.Ж-1, частина огорожі №1, прибудови літ.а1-1, частину воріт №2, загальною площею 85,8 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м. Побудовані до 1992 року гараж літ.О-1, прибудова літ.а1-1 не відноситься до самочинного будівництва. Сарай літ.Д-1, Б-1 переобладнані у нежитлову прибудову Літ.А1-1 згідно з рішенням Жовтневого виконкому від 13 травня 1987 року за №250/7. Житлова площа змінена за рахунок знесення кухонної печі. Постановою Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 09 листопада 2017 року №3741/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після померлого [INFO] року [PERSON], яке складається з 13/25 часток домоволодіння [ADDRESS], оскільки не надано документ, що підтверджує право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно п.18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР нотаріально посвідчені договори купівлі-родажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем відносились до правовстановлюючих документів, на підставі яких вносились відомості про право власності на будинок до реєстрової книги даного населеного пункту. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що померлий чоловік позивача в порядку, визначеному нормативними актами набув права власності на будинок, який не відноситься до самочинного будівництва, а тому є об'єктом спадкування. Виходячи з цього, суд дійшов висновку про визнання права власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved