Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

29..12.2016 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, уточнивши його в січні 2017 р., та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на вказану квартиру. В обґрунтування позову зазначила, що квартиру [ADDRESS], вона придбала 01.08.1997 р. у [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Договір купівлі-продажу був посвідчений Товарною Біржею «Катеринославська» та зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідачі відмовилися, посилаючись на брак часу. [INFO] р. помер один із синів - [PERSON]. У зв'язку з тим, що вона має намір продати вказану квартиру, вона звернулася до нотаріальної контори для підготовки документів для складання угоди про відчуження майна, де їй було роз'яснено, що згідно чинного законодавства договір купівлі-продажу від 01.08.1997 р. [ADDRESS], набуде чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Позивач надала заяву про підтримку позову, а також про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі до суду не з'явилися, надали заяви про визнання позову та про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа - Товарна Біржа «Катеринославська», явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надавши заяву про підтримку позову та про розгляд справи у їх відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: - договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.08.1997 р.; - технічного паспорту на квартиру; - довідки від 19.05.2016 р. КП ДОР «Криворізьке БТІ»; - довідки від 26.12.2016 р. відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради; - звіту про оцінку майна; - висновку про вартість об'єкта оцінки; - додатків до звіту про оцінку майна; - даних про об'єкт житлової нерухомості; - свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 6, 7, 8, 9-13; 14, 15-21, 22-24, 25-28, 40), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. 01.08.1997 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах своїх на той час неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений 01.08.1997 року Товарною Біржею «Катеринославська» на підставі Закону України "Про товарну біржу ", але в нотаріальній конторі не посвідчений. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для підготовки документів для складання угоди про відчуження майна, де їй було роз'яснено, що згідно чинного законодавства договір купівлі-продажу від 01.08.1997 р. [ADDRESS], набуде чинності з моменту його нотаріального посвідчення. У цей час однієї із сторін договору купівлі-продажу квартири - [PERSON] немає в живих, тому відсутня можливість посвідчити укладений договір купівлі-продажу квартири нотаріально. При цьому позивач з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як сторони договору купівлі-продажу, виконали всі його умови. Позивач переїхав проживати в квартиру [ADDRESS] і зареєструвала своє право власності на вищевказану квартиру в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України (в редакції 2003 року), якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції від 16.02.1993 року), що діяла на момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, а саме на 01 серпня 1997 року в Товарній Біржі «Катеринославська», не забороняла купівлю-продаж, міну, зокрема квартири та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 р., який діяв на час укладання договору купівлі-продажу квартири, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачами, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. ст. 210, 220, 328, 334, 392, 657 ЦК України,

Outcome: approved