Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

16.10.2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі - відповідач) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.09.2020 року поштою вона отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2020 року, згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №7147, виданого 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 11632,96 грн. Зазначає, що вона зрозуміла, що заборгованість виникла внаслідок нібито невиплаченого нею в строк кредиту, за Кредитним договором з грейсперіодами, укладеного нею 29.03.2015 року з ПАТ «Платинум Банк», який переуступив заборгованість ТОВ «ФК «Аланд». Вказує, що 25.03.2015 року їй був наданий споживчий кредит ПАТ «Платинум Банк» на суму 10623,12 грн., платежі здійснювала згідно графіка погашення споживчого кредиту, здійснивши близько 5 платежів згідно графіка погашення. Згодом у ПАТ «Платинум Банк» почалася процедура банкрутства, і вона не знала куди необхідно перераховувати кошти в рахунок погашення кредитного договору. Зазначила, що вона не отримувала повідомлень про факт невиконання зобов`язань, не була повідомлена про розмір та наявність заборгованості за договором. Здійснювала погашення заборгованості ПАТ «Платинум Банк» та не отримувала повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні. У неї відсутні документи на підтвердження факту переходу прав вимоги від ПАТ «Платинум Банк» спочатку до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», а потім до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», а тому вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам закону. Приватним нотаріусом ЖМНО Горай О.С. при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірність заборгованості та не встановлено, який строк минув з дня виникнення права вимоги. У постанові приватного виконавця Клітченко О.А. та виконавчому написі приватного нотаріуса Горай О.С. взагалі не вказується, звідки виникла заборгованість в розмірі 11632,96 грн. Таким чином, на її думку, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом ЖМНО Горай О.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» грошових коштів в сумі 11132,96 грн. у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості, на час звернення стягнення сплив строк звернення до нотаріуса та строк позовної давності, тобто спірний виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМ України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначає, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. виконавчий напис № 7147, виданий 03.07.2020 року, вчинено з порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів», «Про нотаріат» та Постанови КМ України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7147 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, виданий 03.07.2020 року про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд» заборгованості в розмірі 11632,96 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд» на її користь понесені судові витрати. 10.11.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника ПАТ «ПтБ», адвоката Бондаренко М.Г., зі змісту яких вбачається, що 25.03.2015 року між ПАТ «ПтБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1553/6544DCLRG1PT. Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 року № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 року № 606/28736, зазначено, що граничний строк виставлення на продаж всіх активів (майна) банку, що ліквідується, не може перевищувати строку ліквідації такого банку та починається з дати затвердження Фондом результатів формування ліквідаційної маси відповідного банку, що має бути відображено в плані продажу активів (майна), який підлягає затвердженню Фондом одночасно із результатами формування ліквідаційної маси та складається за формою згідно до цього Положення. Пунктом 5.11 глави 5 розділу V рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року № 1581/21893 визначено, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюються шляхом проведення відкритого конкурсу. 28.02.2018 року між Пат «ПтБ» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» було укладено Договір № 83 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Банком було відступлено право вимоги, в тому числі за кредитним договором №1553/6544DCLRG1PT від 25.03.2015 року. Будь-яких договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором №1553/6544DCLRG1PT, ПАТ «ПтБ» з ТОВ «ФК «Аланд» не укладалися. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 19.01.2021 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача було залучено ТОВ «ФК «Кредит - Капітал». У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, згідно наданої письмової заяви позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача та треті особи не з`явились, письмових заяв про розгляд справи без їх участі суду не надали, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини в межах наданих письмових доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі копії кредитного договору №1553/6544DCLRG1PT від 25.03.2015 року встановлено, що між Приватним Акціонерним Товариством «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1553/6544DCLRG1PT (Оптимальний Грейс) (далі - Договір) в письмовій формі, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу грошові кошти на поточні потреби у розмірі 10623,12 грн. (а.с. 08-10). 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено Виконавчий напис. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» 25.03.2015 року був укладений кредитний договір №1553/6544DCLRG1PT. Правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №83 від 28.02.2018 року, є ТОВ «Фінансова компанія « Кредит - Капітал», правонаступником всіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 14/05/2020-ФА від 14.05.2020 року, є ТОВ «ФК «Аланд». Крім того, відповідно до виконавчого напису строк платежу за договором №1553/6544DCLRG1PT від 25.03.2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 14.05.2020 року по 25.05.2020 року. Сума заборгованості складає 11132,96 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10600,96 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 0,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить - 532,00 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту становить - 0,00 грн; строкова заборгованість за комісією становить - 0,00 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто зі стягувача плату в розмірі 500,00 грн., яка підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 11632,96 грн., виконавчий напис зареєстрований в реєстрі під № 7147(а.с.11-12). 18.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксана Анатоліївна винесла Постанову про відкриття виконавчого провадження № 62834420, про примусове виконання виконавчого напису №7147 від 03.07.2020 року (а.с.14-14 зврт.). 18.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксана Анатоліївна винесла Постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП № 62834420 (а.с.16-16зврт.). 18.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксана Анатоліївна винесла Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62834420 (а.с.18-18зврт.). 21.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксана Анатоліївна винесла Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії та інші доходи боржника (а.с.20-20 зврт.). Суд приймає до уваги посилання позивача на те, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню внаслідок включення до заборгованості спірних сум плати за кредитом, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. п. 2.1.- 2.2., 3.1.-3.2. глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України № 296/5 1 від 22.02.2012 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку встановлює, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями нотаріусу подаються; а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Із умов Договору судом встановлено, що вимога про строки вчинення виконавчого напису була дотримана. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Дана правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також знайшла своє відображення в постанові Великої Палати Верховного суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Як встановлено судом, 25.03.2015 року між приватним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1553/6544DCLRG1PT (а.с.08) Згідно п. 1 розділу 1 кредитного договору № №1553/6544DCLRG1PT від 25.03.2015 року банк надав позичальнику у тимчасове платне користування гроші на поточні потреби. Відповідно до п. 2 розділу 1 Договору, банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 10623,12 грн.; строк кредитування - 60 платіжних періодів; в рамках строку кредитування встановлюються кредитні періоди, протягом яких діють спеціальні умови кредитування (Грейс період). Процентна ставка за користування кредитом, комісія за обслуговування кредиту та платіж за кредитом встановлюються для кожного кредитного періоду у наступних розмірах: Грейс період - 3 платіжних періодів - з 25.03.2015 року по 07.07.2015 року - процентна ставка - 0,0001%, комісія - 0,00 грн., щомісячний платіж за кредитом - 100,00грн. Наступний кредитний період - 57 платежів - з 08.07.2015 року по 07.04.2020 року - процентна ставка - 0,0001%, комісія за обслуговування - 266,00 грн., щомісячний платіж 448,00 грн. Згідно п. 1 розділу 3 Договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно п. 17, 23 ст. 1 вищезазначеного Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, а також у постанові Верховного Суду по справі № 766/1497/16-ц від 06 червня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. А отже, стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входила в тому числі і плата за обслуговування кредитної заборгованості, дає підстави зробити висновок про те, що сума заборгованості не була безспірною вже на момент вчинення виконавчого напису. Посилання позивача на те, що станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріусом п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, був відсутній, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) її визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», є необґрунтованим з огляду на наступне. Згідно постанови КМУ «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 від 26.11.2014 року, зміни було внесено у п. 2 Переліку, згідно якого для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями нотаріусу подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме п. 1 та п. 2 Переліку. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року по справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Відповідно до п. 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що у разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим. Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинними означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту - лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Як вбачається з картки Постанови КМУ «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року на офіційному веб - порталі Верховної Ради України «Законодавство України», її стан вказано як «чинний». Отже, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою КМУ від 26.11.2014 року №662, яка залишається чинною і на сьогоднішній день. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню, оскільки нотаріус не мав право видавати виконавчий напис, оскільки сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Як встановлено судом, позивач [PERSON] не понесла жодних судових витрат, оскільки відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, а отже, судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 203 ч. 1, 215 ч. 1, 526, 626, 628 ч. 1, 638, 1054, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-XII від 02.09.1993 року, п. п. 1, 2 глави 7, п. п. 2.1.- 2.3., 3.1. глави 16, п. п. 5.1.-5.3. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України №296/5 1 від 22.02.2012 року, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2017 року,

Outcome: approved