Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

24 жовтня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивували тим, що 15 січня 2012 року помер їх батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на земельну 4,00 гетарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 003124 від 25 березня 2002 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 лютого 2002 року № 67. Їх батько постійно до дня смерті проживав в [INFO], заповіт від імені померлого Ганнівсько-Вирівською сільською радою не реєструвався та не відмінявся. Після смерті батька позивачі мають намір прийняти спадщину, але на даний час вони не можуть отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно користуватися спадковим майном, так як пропустили встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вони не можуть реалізувати своє право на спадщину за законом, позивачі просять визначити кожному додатковий строк для прийняття спадщини після батька [PERSON], який помер 15 січня 2012 року, тривалістю два місяці. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, надали суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Ганнівсько-Вирівської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Селищний голова [PERSON] письмовою заявою повідомив, що проти позову не заперечує, просить розглянути справу без участі представника селищної ради. Третя особа Приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання також не зявилася, надіславши письмову заяву про розгляд справи без її участі. У звязку з неявкою сторін та третіх осіб суд розглядає справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі статтею 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України.\~ За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що батьками [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], та Петраш (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 7, 11). Зі свідоцтв про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] після укладення 13 грудня 1995 року шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], а [PERSON] після укладення 16 квітня 1988 року шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] (а. с. 8,12). Викладене вище свідчить про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, а [PERSON] є їх рідним батьком. [PERSON] помер 15 січня 2012 року в с.Ганнівка-Вирівська Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 13). На підставі довідки, виданої Відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 14 вересня 2017 року, [PERSON] одержував державний акт на право приватної власності на землю Серії ІІ-СМ №003124 від 25 березня 2002 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 лютого 2002 року № 67 на земельну ділянку площею 4,00 га, кадастровий номер не визначений, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14). З довідок від 21 червня 2017 року, виданих виконкомом Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, вбачається, що [PERSON] постійно до дня смерті 15 січня 2012 року проживав в [INFO] один. Заповіт від імені померлого виконкомом Ганнівсько-Вирівської сільської ради не реєструвався і не відмінявся (а. с. 15). Зі змісту письмового розяснення, виданого Приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 02 жовтня 2017 року, вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], який помер 15 січня 2012 року, не можливо у звязку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 16). У відповідності до Інформаційної довідки, наданої Приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON], від 15 листопада 2017 року, спадкова справа після [PERSON], який помер 15 січня 2012 року, не заводилась, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 30-31). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачі мають право на спадщину після батька [PERSON] за законом, однак вони не можуть реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, отже право останніх підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцям додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ними права на спадщину. У відповідності до розяснень, що містяться в абзаці 6 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] пропустили встановлений законом строк для прийняття спадщини після померлого брата у звязку з відсутністю коштів для оформлення спадкового майна та складним сімейним становищем і суд вважає вказані вище причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Визнання відповідачем пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов базується на законі, є обґрунтованим тому його слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved