Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

30.07.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про визнання права на приватизацію житлової площі до відповідача ОСББ « АКТ» Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 0 серпня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 25.09.2019 року. 25.09.2019 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 25.09.2019 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на приватизацію квартири [ADDRESS] і зобов`язати відповідача здійснити приватизацію зазначеної квартири за відсутності ордеру про отримання житлової площі на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі ордеру про отримання житлової площі з 29.05.1990 року він зареєстрований і фактично проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Верхньодніпровської міської ради від 21 червня 2019 року та відміткою у паспорті позивача. Даний будинок по [ADDRESS] був переданий дочірнім підприємством «Керміконд» на баланс обслуговування об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АКТ» за актом приймання передачі будинку від 16 листопада 2009 року на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 24 червня 2009 року № 844/2-32. Він користуючись своїм правом, передбаченим ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» 15.07.2019 року звернувся до голови правління ОСББ із заявою про проведення приватизації квартири [ADDRESS] , але йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю ордеру на дану квартиру, що підтверджується листом № 01/07 від 18.07.2019 року. Ордер на отримання житлової площу нього відсутній, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги визнає. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст заявленої вимоги, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли житлові правовідносини з приватизації житла. За доводами позивача і представника позивача судом встановлено, що на підставі ордеру про отримання житлової площі з 29.05.1990 року позивач зареєстрований і фактично проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Верхньодніпровської міської ради від 21 червня 2019 року та відміткою у паспорті позивача. Будинок по [ADDRESS] був переданий дочірнім підприємством «Керміконд» на баланс обслуговування об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АКТ» за актом приймання передачі будинку від 16 листопада 2009 року на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 24 червня 2009 року № 844/2-32, що підтверджується копією акту прийому-передачі і рішенням ради. Позивач користуючись своїм правом, передбаченим ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» 15.07.2019 року звернувся до голови правління ОСББ «АКТ» із заявою про проведення приватизації квартири [ADDRESS] , але йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю ордеру на дану квартиру, що підтверджується листом № 01/07 від 18.07.2019 року. Ордер на отримання житлової площу у позивача відсутній, як зазначає відповідач за його втратою. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст.9ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизаціюдержавного житловогофонду» (далі Закон № 2482-XXII). Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. \~ \~ Відповідно до частини 1\~статті 2 цього Закону\~до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з частиною 1\~статті 3 вказаного Закону\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Частиною 1-3, 5\~статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~визначено, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим\~статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до частини 1\~статті 8 зазначеного Закону\~приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний фонд. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з частиною 10 даної статті органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396\~(далі - Положення), в редакції від 17.04.2015 року, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на\~\~пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10.05.2018 року були внесені зміни до пункту 20 цього Положення, відповідно до якого документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). З матеріалів справи вбачається, що позивач з 1990 року на законних підставах проживає і зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , в яку як зазначає позивач заселився на підставі ордеру на житлове приміщення . \~ \~ Крім\~того,\~згідно з\~наявними у\~матеріалах справи\~документами \~ \~будинок [ADDRESS] \~ знаходиться\~на балансі\~ ОСББ\~«АКТ».\~ \~ \~Враховуючи вищевикладене,\~суд вважає,\~що позивач\~ має\~право на\~приватизацію квартири\~ [ADDRESS] . \~ \~ Оскільки\~ \~ ч.\~2\~ ст.\~2\~ЗУ \~«Про приватизацію\~ державного\~житлового \~фонду» - Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Виходячи з того, що квартира в якій проживає позивач не відноситься до переліку квартир, які не підлягають приватизації. Позивач вселився в дану квартиру і проживає в ній на законних підставах протягом тривалого періоду часу. Сама по собі втрата ордеру на квартиру не позбавляє позивача права на її приватизацію, оскільки ордер є документом, який дає право на заселення в квартиру і є дійсним протягом 10 днів з моменту його видачі. Також позивач раніше не скористався своїм правом на приватизацію, оскільки відповідач відмовляє позивачеві у приватизації квартири не за цією підставою. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Так позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн.. 40 коп., позовні вимоги судом задоволені, проте виходячи з того, що у виникненні спору вбачається і вина позивача, який неналежно зберігав документи на житло, суд приходить до висновку, що понесені судові витрати по сплаті судового збору потрібно покласти на позивача.

Outcome: approved