Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] 31 березня 2017 року звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,3043 га, яка розташована на території Качалівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,3043 га, розташованої на території Качалівської сільської ради згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Дружина спадкодавця - [PERSON] згідно ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка спадкодавця [PERSON] проживаючи з ним на день смерті, про що свідчить довідка Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05.09.2016 року №458, та вона не заявила відмову від неї. [INFO] [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,3043 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та земельної ділянки площею 3,3246 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], які розташовані на території Качалівської сільської ради. Позивач відповідно до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування спадкового майна після смерті [PERSON], оскільки починаючи з 2003 року вони проживали з нею разом однією сім'єю та вели спільне господарство до дня її смерті, а саме до [INFO], в зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає: поновити строк звернення до суду, встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] в період з 2003 року по [INFO] та визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки. У відкритому судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та пояснила, що [PERSON] була її хрещеною матір'ю та вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] запропонували їй проживали разом з ними, оскільки їм була потрібна стороння допомога, а тому починаючи з 2003 року позивач стала постійно проживати з родиною [PERSON] однією сім'єю в домоволодінні останніх до дня смерті [PERSON], тобто до [INFO]. Під час проживання [PERSON] давала частку своєї пенсії на сплату комунальних платежів та утримання господарства, тобто на протязі 5 років до дня смерті [PERSON], позивач [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, тобто проживали однією сім'єю . Представник відповідача - Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,3043 га, розташованої на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Дружина спадкодавця - [PERSON] згідно ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка спадкодавця [PERSON] проживаючи з ним на день смерті, про що свідчить довідка Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05.09.2016 року №458, та вона не заявила відмову від неї, про що свідчить відповідь Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 06.04.2017 року №511/01-16, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа та в ній є заява про прийняття спадщини за заповітом дружини спадкодавця [PERSON]. Інших заяв до нотаріальної контори не надходило. Факт, що [PERSON] являлася дружиною померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія якого мається в матеріалах справи. [INFO] [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,3043 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та земельної ділянки площею 3,3246 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], які розташовані на території Качалівської сільської ради. З 2003 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] з подружжям [PERSON] стала проживати однією сім'єю позивач [PERSON] та з цього часу вони стали вести спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Вказані факти підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що у подружжя [PERSON] своїх дітей не було. Позивач починаючи з 2003 року почала постійно проживати з Зекуновими. Вони вели спільне господарство, були пов'язані єдиним побутом, витрати проводили також разом, тобто фактично проживали однією сім'єю. Поховання [PERSON] та [PERSON] здійснила позивач. Тобто в судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання позивача [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] з 2003 року по день смерті [PERSON], тобто до [INFO]. Із аналізу наведених доказів слідує, що [PERSON], починаючи з 2003 року і до [INFO] проживала однією сім'єю з [PERSON], тобто більше 5 років до дня її смерті. А тому, враховуючи викладене суд вважає, що з метою захисту законних інтересів [PERSON] даний юридичний факти слід визнати в судовому порядку. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] щодо встановлення факту проживання сім'єю обґрунтовані і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід зазначити наступне. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею площею 3,3043 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та земельної ділянки площею 3,3246 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], які розташовані на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Так, у четверту чергу, як передбачено ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Як вбачається з відповіді Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 06.04.2017 року №511/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК України та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови). Відповідно до змісту вказаного пункту, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Ця вимога закону поширюється щодо осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог [PERSON], бо позивач, проживаючи разом із [PERSON], в період з 2003 року по [INFO], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки та вона вважала її членом сім'ї. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення їй строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] набула права та обов`язки спадкодавці [PERSON], то спадщина після смерті останньої належить позивачу, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved