Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обгрунтував наступним. 01.03.2017 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити гроші на лікування тяжко хворого батька. Цього ж дня між сторонами по справі було укладено договір позики грошей № б/н. Відповідно до п. 1 договору позивачем [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти в сумі 200000,00 грн. зі строком повернення боргу до 25.04.2017 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів, у присутності свідка, відповідачем була надана письмова розписка. В порушення взятих зобов`язань, відповідач до цього часу не повернув гроші. Станом на 28.02.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 227667,67 грн., а саме: сума боргу з урахуванням індексу інфляції за прострочення з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року - 221980,00 грн., три проценти річних від простроченої суми - 5687,67 грн. Просив стягнути борг за договором позики у розмірі 227667,67 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2276,67 грн та на правничу допомогу адвоката у розмірі згідно з квитанцією. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення по справі та просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 01.03.2017 року позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові грошові кошти у розмірі 200000,00 грн до 25.04.2017 року (а.с. 5). На підтвердження факту отримання грошових коштів, у присутності свідка [PERSON] , відповідачем була надана письмова розписка. (а.с. 6). Строк повернення коштів договором визначено 25.04.2017 року. Також, вказаним договором передбачено порядок надання у власність грошових коштів, місце та умови виконання зобов`язання, наслідки несвоєчасного повернення боргу. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надав грошові кошти у борг у сумі 200000,00 грн. у присутності свідка, відповідно до розписки від 01.03.2017 року (а.с. 6). Відповідачем були порушені зобов`язання щодо повернення позики, відповідно до умов договору. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 01.03.2017 року з урахуванням індексу інфляції за прострочення з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року - 221980,00 грн., три проценти річних від простроченої суми - 5687,67 грн. Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено неповернення відповідачем позики у строки зазначені у договорі. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає приписам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З ч.2 ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що передбачено приписами ст. 599 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що передбачено ст. 1046 ЦК України Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що боржником не виконано зобов`язань, визначених договором позики, кошти в строк до 25.04.2017 року позивачеві не повернуто. Будь-яких доказів на спростування цього факту матеріали справи не містять. [PERSON] також не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики, та повернення грошових коштів [PERSON] . За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем виконано розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року та розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми. Заперечень відповідача проти розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Іншого розрахунку, зробленого відповідачем, до суду не надходило. Судом перевірено правильність розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року та розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми. Індекс інфляції, згідно даних Державної служби статистики України у 2017 році становив: травень - 101,3, червень - 101,6, липень - 100,2, серпень - 99,9, вересень - 102,0, жовтень - 101,2, листопад - 100,9, грудень - 101,0 відсотків, у 2018 році: січень - 101,5 та у лютому - 100,9 відсотків або в абсолютних одиницях: травень - 1,013, червень - 1,016, липень - 1,002, серпень - 0,999, вересень - 1,020, жовтень - 1,012,листопад - 1,009, грудень - 1,010, січень 2018 року - 1,015 та лютий 2018 року - 1,009. Індекс інфляції за період травень 2017 року - лютий 2018 року становив: 1,013 х 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 = 1,1099 Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за прострочення з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року становить: 200000,0 х 1,1099 = 221980,00 грн. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Тобто, три проценти річних від простроченої суми складають: 200000,0 х 0,03 х 299/365 = 5687,67 грн., де 299 - кількість днів прострочення з 25 квітня 2017 року по 05 квітня 2018 року; 365 - кількість днів у році. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, з урахуванням наведеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 01.03.2017 року з урахуванням індексу інфляції за прострочення з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 221980,00 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 5687,67 грн. є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2276,67 грн та на правничу допомогу адвоката у розмірі згідно з квитанцією. В матеріалах справи наявне платіжне доручення № N18GO55659 від 04.04.2018 року на суму 2276,68 грн, щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2276,67 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі згідно з квитанцією суд залишає без розгляду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що докази витрат на правничу допомогу адвоката ані позивачем [PERSON] , ані його представником [PERSON] не надані, будь які квитанції, розрахунки та таке інше, в матеріалах справи відсутні). На підставі викладеного та

Outcome: approved