Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] 21.09.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Сумської області про визнання права власності за нею в порядку успадкування за законом на нерухоме майно, в т.ч. земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами після смерті свого батька [PERSON]. В послідуючому до початку розгляду судом справи по суті надала суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просить суд: - визнати за нею, [PERSON], у порядку спадкування за законом право на закінчення приватизації та отримання на своє імя правовстановлюючого документу на земельні ділянки загальною площею 0,45 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,20 га, які розташовані за адресою: 41230, Сумська обл.., Ямпільський р-он, с.Усок, вул.. Ковпака, 49. - визнати за нею, [PERSON], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: 41230, Сумська обл.., Ямпільський р-он, с.Усок, вул.. Ковпака, 49, у порядку успадкування за законом, після смерті її батька [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що 10 лютого 1996 року померла її мати [PERSON], а 10.12.2002 року помер її батько [PERSON], після смерті якого вона є єдиним спадкоємцем. Разом з тим, вона не може реалізувати своє право на спадкування у позасудовому порядку на нерухоме майно будинок, розташований за адресою: 41230, Сумська обл., Ямпільський р-он, с.Усок, вул.Ковпака, 49, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та земельну ділянку загальною площею 0,45 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,20 га, що розташована за адресою: 41230, Сумська обл., Ямпільський р-он, с.Усок, вул.Ковпака, 49, та належала її покійній матері, яка при житті не встигла оформити Державного акту на право власності на цю земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд позову без її участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, але надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, претензій до цієї справи [PERSON] сільська рада не має, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведені попереднього судового засідання. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні було встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія І-БП №286437 [PERSON] народилась 04.03.1978 року, матірю якої є [PERSON], батьком [PERSON] /а.с. 8/. Згідно свідоцтва про шлюб серія І-БП №084279 - 02.11.1996 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвища після укладання шлюбу чоловіка та дружини [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-БП №215275 [PERSON] померла 10.02.1996 року у віці 43 років про що 12.02.1996 року складено відповідний актовий запис №7, місце смерті - с.Усок /а.с. 10/. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-БП №150027 [PERSON] помер 10.12.2002 року у віці 51 років про що 10.12.2002 року складено відповідний актовий запис №16, місце смерті - с.Усок /а.с. 11/. Згідно довідки-характеристики, наданої виконкомом [PERSON] сільської ради Ямпільського району Сумської області від 14.09.2016 року за № 04-05/295, 10.02.1996 року померла гр. [PERSON], жителька с.Усок Ямпільського району Сумської області. На день смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою с.Усок Ямпільського р-ону Сумської області, вул.. Ковпака, 49, та розміщується на земельній ділянці загальною площею 0,45 га, в т.ч. для ОСГ 0,25 га, для ІЖБ 0,20 га, яка приватизована рішенням виконкому №59 від 20.10.1993 року Від імені померлої у виконкомі [PERSON] сільської ради ніяких розпоряджень відносно майна не посвідчувалось. Спадкоємці: донька [PERSON], на день смерті проживали разом, вели спільне господарство. /а.с.12/. Згідно постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 114/2016 року. Спадщину прийняла [PERSON] Приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на імя [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: с.Усок, вул.. Ковпака, буд. 49 у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів щодо підтвердження права власності та належності цього майна спадкодавцям. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: с.Усок, вул.. Ковпака, буд. 49, позивач обґрунтовано звернувся до суду. Згідно довідки, наданої [PERSON] сільською радою від 11.10.2016 року за №02-15/327 20.10.1993 року рішенням виконавчого комітету за №59 [PERSON] надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,45 га, в т.ч. для ОСГ 0,20 га, для ІЖБ 0,25 га, але правовстановлюючі документи за життя померла не отримала. [PERSON] було відмовлено у задоволенні клопотання щодо надання дозволу на завершення процедури приватизації та отримання правовстановлюючого документа на земельні ділянки та рекомендовано звернутись до суду про визнання права на закінчення приватизації земельних ділянок. (Рішення №59 від 20 жовтня 1993 року про розгляд заяв громадян на приватизацію земельних ділянок /а.с. 6-7/). В погосподарській книзі №2 за 1996-2000 р.р. зроблено запис про те, що житловий будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,45га, дійсно належить на правах приватної власності [PERSON] [PERSON], будинок побудований у 1980 році /а.с. 4-5/. Згідно довідки БТІ від 12.10.2016 року №93, по даним КП «Глухівське БТІ» станом на 31.12.2012 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою с.Усок вул. Ковпака, 49 право власності не зареєстровано. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31.01.1966 року, у період її дії державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у цьому разі, якщо перші власники не оформили документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до Рішення № 59 від 20.10.1993 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію земельних ділянок» та Списку громадян [PERSON] сільської ради народних депутатів виконкомом [PERSON] сільської Ради народних депутатів [PERSON] було передано земельні ділянки безкоштовно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (для ІЖБ 0,25 га, ОПГ 0,20га) /а.с. 6-7/. Тобто, спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Судом також встановлено, що [PERSON] сільською радою позивачу відмовлено у завершені процедури приватизації земельної ділянки, для вирішення цього питання рекомендовано звернутися до суду. Вирішуючи вимогу позивача про визнання за ним права на закінчення приватизації на указані земельні ділянки загальною площею 0,45 га, які були безоплатно надані у приватну власність матері позивача, суд виходить із такого: Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є 10.02.1996 року. Відповідно до статті 524 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, та п.1 ч.1 ст.549 визнається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд при розгляді справи також враховує роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/13, відповідно до п.3.5 яких Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON], прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], та після смерті батька [PERSON], набула право на спадкування усіх їх прав та обов'язків, що їм належали, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлій [PERSON] за життя відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, однак за відсутності правовстановлюючого документу на ім'я померлої, вона /позивач/ згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на цю спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за законом слід визнати за нею рішенням суду. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved