Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

23.09.2020 р. позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаються на те, що вони є наймачами квартири [ADDRESS] . Зазначену квартиру було отримано матір`ю позивачки [PERSON] на сім`ю із чотирьох осіб за рішенням виконкому Дніпровської районної ради від 28.02.1977 року №76 про що було видано ордер №Г 292349 від 17.03.1977 року. В квартирі також зареєстрований відповідач у справі [PERSON] - син позивачки та рідний брат позивача. З 01.08.2013 року він виїхав на інше місце проживання, в квартирі [ADDRESS] відсутні речі відповідача, його майно, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Таким чином, на протязі майже семи років відповідач у спірній квартирі не проживає, його речі та документи у квартирі відсутні, витрат щодо утримання майна він не несе. Реєстрація місця проживання фактично відсутнього тривалий час відповідача за спірною адресою змусило позивачів звертатись до суду з вказаним позовом, у якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою суду від 25.09.2020 р. відкрито провадження в справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачі в судове засідання не з`явилися, направили до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримали та просили суд проводити розгляд справи без їх участі, винести рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували позивачі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що квартиру [ADDRESS] було отримано матір`ю позивачки [PERSON] - [PERSON] на сім`ю із чотирьох осіб за рішенням виконкому Дніпровської районної ради від 28.02.1977 року №76 про що було видано ордер №Г 292349 від 17.03.1977 року. (а.с. 12). В квартирі також зареєстрований відповідач у справі [PERSON] - син позивачки та рідний брат позивача (а.с. 17). Як зазначили у позові позивачі, з 01.08.2013 року він виїхав на інше місце проживання, в квартирі [ADDRESS] відсутні його речі, його майно, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім?ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім?ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з?ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім?ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідач в спірній квартирі не проживає. Факт не проживання останнього на спірній житловій площі підтверджується актом ЖЕД 303 від 10.06.2020 року (а.с. 13). Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивачів відповідачу не чинилися. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин понад шість місяців в квартирі не проживає, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved