Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

23 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2014 року померла його баба по лінії батька [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно, зокрема на земельну ділянку площею 2,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коршачинської сільської ради Білопільського району. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. На даний час він має намір оформити спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], але при зверненні до нотаріуса було встановлено, що ним пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Причинами пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини позивач зазначив те, що про наявність заповіту дізнався лише на початку 2018 року від працівників Коршачинської сільської ради. Він вважав, що фактично прийняв спадщину після смерті померлої, бо розпорядився її речами, зберігав документи. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини тривалістю в два місяці. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити. Представник відповідача Коршачинської сільської ради Білопільського району в судове засідання не зявився, голова сільської ради направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні. Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання також не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 червня 2014 року в м. Суми померла баба позивача по лінії батька [PERSON], який помер 18 вересня 1999 року, [PERSON], що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 4-6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,81 га, що розташована на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області та належала померлій на підставі державного акту на право власності на землю серії І-СМ №022560 від 20 березня 2002 року (а. с. 9). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] 03 серпня 2009 року та зареєстрований в реєстрі за №14, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 8). За інформацією Коршачинської сільської ради Білопільського районного суду Сумської області [PERSON] постійно на день смерті 06 червня 2014 року була зареєстрована та проживала одна в [INFO]. Заповіт від імені померлої посвідчено виконкомом Коршачинської сільської ради 03 серпня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за №14, який не змінювався та не скасовувався. Поховання [PERSON] здійснив [PERSON], який на протязі шести місяців після смерті померлої здійснював догляд за будинком, розпорядився речами домашнього вжитку, зберігав документи, в тому числі державний акт на землю (а. с. 10). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Таким чином право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На даний час позивач [PERSON] має намір прийняти спадщину, що залишилася після смерті баби [PERSON], однак внаслідок пропуску шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини він зробити цього не може (а. с. 11). Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01 листопада 2018 року №53906479 спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 06 червня 2014 року, не заводилась (а. с. 21). Про існування заповіту позивачу відомо не було. Даних про те, що Коршачинська сільська рада Білопільського району Сумської області письмово повідомила [PERSON] про наявність заповіту [PERSON] не має. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно ураховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] пропустив шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті баби з поважних причин, а тому йому необхідно визначити додатковий строк тривалістю в два місяці з дня набрання чинності рішенням суду. При цьому суд враховує і те, що відповідач повністю визнав позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved