Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

19.04.2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно договору дарування житлового будинку вона є власницею житлового будинку за адресою : [ADDRESS] . Разом зі нею зареєстрований [PERSON] [INFO] з котрим вони перебували у шлюбі, був розірваний у 2020 році. На даний час, позивач, як власниця будинку, хоче зняти з реєстрації за вище вказаною адресою [PERSON] , оскільки має наміри продати даний будинок. Зазначила також, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2020 року, місце його знаходження позивачу невідоме, тому вирішити питання у позасудовому порядку не має можливості. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.04.2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.05.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Непочатов Р.В. в судове засідання не з`явились, від позивача надійшла заява, відповідно до якої остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відзив на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до поштового повідомлення вбачається, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки. Представник третьої особи - Роздільнянської міської ради Одеської області надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу на розсуд суду, без участі представника міської ради. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування серії ННМ 505333 від 30.11.2018року [PERSON] являється власницею будинку [ADDRESS] . Зазначений договір зареєстрований в реєстрі під номером 833 . (а.с.6-7) Відповідно до домової книги для реєстрації громадян в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що в будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Реєстрація відбулась 05.08.2019 року. (а.с.8-10) Рішеннм Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2020 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03.03.2009року відділом реєстрації актів цивідьного стану Біляївськрго районного управління юстиції в Одеській області , актовий запис №22 (а.с.13-14) З довідки виконавчого комітету Роздільнянської мвської ради Одеської області №1167 від 27.10.2020 року що до складу сім`ї [PERSON] входить донька - [PERSON] , 2009року . (а.с.16) З акту не проживання особи за місцем реєстрації, складеного 12.04.2021 року депутатом Роздільнянської міської ради, з підписами сусідів, вбачається, що [PERSON] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає за місцем реєстрації більше року, місцезнаходження його невідоме. (а.с.23) На даний час, з сімейних підстав, позивачка бажає продати вищевказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] співвласником спірного житлового будинку не являється, в зазначеному житловому будинку не проживає і не користується ним. Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації: [ADDRESS] не проживає з 2020 року, а тому суд вважає за необхідним визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Доказів створення відповідачем перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивач на теперішній час позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача [PERSON] в належному їй житловому будинку, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. На підставі ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved