Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

15 лютого 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 24.02.1984 року вона уклала шлюб зі [PERSON] , який зареєстрували 07.10.2006 року у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблений актовий запис №1275 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В позовній заяві позивачка зазначає, що за час перебування в шлюбі народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на момент подачі позовної заяви проживають разом з позивачем. Позивачка також вказує, що у 2020 році сімейне життя між нею та відповідачем почало погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Позивач зазначає, що відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, з його ініціативи між нами постійно виникали сварки, та почав вести аморальний спосіб життя. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини вона немає, За таких обставин позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним. тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 07 жовтня 2006 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом №1275. Ухвалою Василівського районного суду від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, проте на адресу суду позивачкою подано письмову заяву, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, надання часу для примирення вважає недоцільним. Також у поданій до суду заяві позивачка зазначає, що за їх спільною домовленістю з відповідачем, їх малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишаються проживати разом з батьком. Позивачка у поданій до суду заяві також вказує, що зазначена у позові інформація про те, що діти проживають разом із нею, вказана помилково (а.с.18,20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, та належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду було подано письмову заяву про визнання позову та в якій відповідач [PERSON] просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти розірвання шлюбу не заперечує. Також у поданій до суду заяві відповідач повідомляє, що діти за їх спільною домовленістю з позивачкою та з урахуванням особистого вибору дітей, залишаються проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Всебічно дослідив ши матеріали цивільної справи № 311/558/21, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вивчивши подані сторонами заяви, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 07 жовтня 2006 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складений актовий запис №1275, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.02.2021 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, які містяться в матеріалах справи (а.с.7,9) та які за домовленістю між сторонами залишаються проживати з відповідачем [PERSON] . Спільне життя між сторонами не склалось, у зв`язку з тим подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, на даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, у зв`язку з чим позивачка [PERSON] звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, та приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, які за спільною домовленістю сторін залишаються проживати з відповідачем [PERSON] . Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову до початку судового розгляду, суд вважає необхідним повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету - 50% судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду, а саме: в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, згідно квитанції № 1031358684 від 11.02.2021 року, виданої АТ «Укрпошта», оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.2). Крім того, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] залишок судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову до суду, в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, які були понесені позивачкою та документально нею підтверджені відповідним вищевказаним платіжним документом у вигляді квитанції, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.2). Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 454,00 грн. та повернення позивачці [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачкою при подачі нею позову до суду, а саме в розмірі 454,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved