Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

17 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору №КИПНФ/1011471.1 від 30 квітня 2013 року, відповідачці був наданий кредит у розмірі 150 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,20% річних,зі сплатою щомісячної комісії на рівні 0,25 процентів від суми кредиту строком повернення кредиту до 29 квітня 2023 року. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язаний був сплачувати щомісячний платіж, який складається зі сплати основної суми кредиту, відсотків та комісії. Проте, зобов'язання за договором не виконала, має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04 грудня 2015 року складає 188 251 грн. 08 коп, з яких: сума заборгованості по кредиту 143 092 грн. 65 коп, в тому числі прострочена сума 10 554 грн. 66 коп., сума заборгованості за процентами 38 427 грн. 86 коп, у т.ч. прострочена сума - 38 121 грн. 75 коп., сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 6 730 грн. 57 коп., в тому числі прострочена сума - 6 355 грн. 57 коп. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 188 251, 08 грн. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року в задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано зазначено про відсутність доказів на підтвердження позовних вимог. Проте, позивачем надано суду довідку розрахунку суми заборгованості, виписку з рахунків обліку кредитних зобов'язань відповідачки. Позивач також надав суду роздруківку з автоматизованої системи «SCROOGE-3». У зв'язку з чим вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасовано та прийняте нове, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явилися. Відповідачка викликана до суду через оголошення у пресі. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 30 квітня 2013 року між ПАТ "Український Бізнес Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №КИПНФ/1011471, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 150000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,20000000 % річних. Строк повернення кредиту - до 29 квітня 2023 року. З довідки про заборгованість вбачається, що станом на 04 грудня 2015 року внаслідок порушення виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість загальною сумою 188 251.08 грн. З заяви про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення ПАТ «Український Бізнес Банк» та незаконне заволодіння майном, коштами та документами Банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУМВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження №12015050620000287. З довідки про заборгованість вбачається, що станом на 04 грудня 2015 року заборгованість всього складає 188251.08 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 143 092.65 грн., у т.ч. прострочена сума - 10554.66 грн., сума заборгованості за відсотками 38427.86 грн., у т.ч. прострочена сума - 38121.75 грн., сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 6730.57 грн., в т.ч. прострочена сума - 6355.57 грн. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження договірних чи будь-яких інших зобов'язальних правовідносин з відповідачем. Тому вимоги позивача безпідставні. Проте, такий висновок суду є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Звертаючись до суду з позовом ПАТ «УкрБізнесБанк» посилався на те, що позивач не має можливості надати суду примірник кредитного договору у зв'язку з тим, що він знаходиться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року за №405/2014». Крім того, 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами здійснено незаконне зайняття приміщення банку в м. Донецьку по вул.. Артема, 125, незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУ МВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження № 12015050620000287. Зазначені обставини апеляційний суд вважає поважними причинами ненадання позивачем до суду першої інстанції кредитного договору, як доказу надання кредитних коштів [PERSON], а висновок суду про неможливість дійти висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог у зв'язку з ненаданням сторонами кредитного договору та всіх додаткових угод, договорів забезпечення виконання кредитних зобов'язань (договір іпотеки/застави/поруки), доказів сплати платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, копії паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків безпідставним, оскільки позовні вимоги позивача доведені іншими доказами. Так, з відомостей, що знаходяться в системі «Кредитна лінія», видно, що 30 квітня 2013 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КИПНФ/1011471, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 150000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.20000000 % річних. Строк повернення кредиту 29 квітня 2023 року (а.с. 10). З виписки - особового транзитного рахунку по кредитному договору [PERSON] з 30.04.2013 року по 10.08.2015 року вбачається, що з 27 травня 2013 року по 02 липня 2014 року відповідач [PERSON] частково погашала заборгованість по кредитному договору №КИПНФ/101147.1 від 30 квітня 2013 року (а.с. 8-9). Станом на 04 грудня 2015 року [PERSON] має заборгованість за вказаним договором в загальній сумі 188 251.08 грн. Системний аналіз наявних документів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що відповідач [PERSON] 30 квітня 2013 року уклала з позивачем кредитний договір на відповідну суму, в теперішній час не виконує зобов'язання по поверненню кредиту та оплаті за користування ним, має заборгованість по договору, тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості разом з належними платежами підлягають задоволенню. За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо обґрунтованості відмови у задоволенні позову. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 2823.77 грн.; при подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3106.15 грн., а всього 5 929,92 коп., яка підлягає стягненню з відповідачки відповідно до зазначеної норми ЦПК України.

Outcome: approved