Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

22 лютого 2018 року до суду звернувся заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави в особі КЛПЗ «Варвинська ЦРЛ» до [PERSON], про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, у сумі 590,90 грн. В судовому засіданні прокурор Пуць Т.М., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, дала аналогічні позову пояснення. Від КЛПЗ «Варвинська ЦРЛ» надійшла заява про розгляд справи без участі представника лікарні, згідно якої позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений, через канцелярію суду подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 31.01.2018 року, [PERSON] 22 квітня 2016 року обвинувачувався в тому, що близько 00 годин 15 хвилин, перебуваючи по вул. Зарічній в с.м.т. Варва в кафе «Шашличок», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до [PERSON] умисно наніс останньому 1 удар кулаком в обличчя в ділянку носа. Внаслідок завданого удару потерпілий [PERSON] впав на асфальтовану поверхню, вдарившись при цьому потиличною частиною голови та правою ключицею. Після цього, перебуваючи по вул. Зарічній в с.м.т. Варва в кафе «Шашличок», [PERSON] завдав [PERSON] 1 удар ногою в обличчя, від якого потерпілий впав на асфальтовану доріжку, а коли останній лежав на підлозі, [PERSON] наступив ногою на праву руку потерпілого. Внаслідок вищеописаний дій потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та забиття мяких тканин ділянки носа, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 160 від 06 вересня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, та у вигляді поверхневої рани правої кисті і забою мяких тканин ділянки правої ключиці, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 160 від 06 вересня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоровя. Органом досудового слідства дії обвинуваченого кваліфікувались, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Варвинського районного суду від 31 січня 2018 року кримінальне провадження було закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КЛПЗ «Варвинська ЦРЛ» в період часу з 23.04.2016 по 29.04.2016 року. На його лікування закладом охорони здоровя понесені витрати у сумі 590 грн. 90 коп., що підтверджуються довідкою вартості ліжко-дня у неврологічному відділенні КЛПЗ «Варвинська ЦРЛ» (а.с.10). Як передбачає ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана \~відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, \~крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства \~або тяжкої образи \~з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року\~ "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти\~підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Крім того, відповідач не оскаржував викладених позивачем фактів та розміру шкоди, визнав позов до початку розгляду справи по суті отже, за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності зі ч. ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, суд зважає на положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, в частині повернення 50% суми судового збору при визнанні позову відповідачем, положення ч. 3 ст. ст.141 ЦПК України, очевидну неспівмірність ціни позову до розміру судового збору, а також позицію сторін зокрема факт визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що потрібно стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору, що становить 881 (вісімсот вісімдесят одну) гривню 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved