Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства "Нігиський кар'єр" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування вимог позивач вказує, що він з 07.08.2015 р. по 12.04.2018 р. працював в автотранспортному цеху Державного підприємства «Нігинський кар'єр» на посаді машиніста навантажувача VI розряду. 12 квітня 2018 р. був звільнений згідно з наказом № 31-к від 12.04.2018 р. відповідно до ст. 38 КЗпП України за власною ініціативою. Під час роботи на підприємстві заробітна плата йому належним чином не виплачувалась, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка так і не була виплачена відповідачем при звільненні з роботи в супереч положенням ст..116 КЗпП України. 17 квітня 2018 р. він звертався із заявою на ім'я Директора ДП «Нігинський кар'єр» із запитом щодо розміру заборгованості проте відповідач категорично відмовився надати дану інформацію чим грубо порушив його права. Згідно із Довідкою про заробітну плату № 201 від 13.04.2018 р. виданої ДП «Нігинський кар'єр» йому було нараховано у період з жовтня 2017 р. по березень 2018 р. заробітну плату у розмірі 46 363,88 грн., однак дана сума до цього часу не виплачена відповідачем. Позивач вказує, що відповідно до ст..117 КЗпП України відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку виходячи із проведеним ним розрахунків, що його середньоденна заробітна плата складає 225,74 грн. Позивач просив суд винести рішення яким: витребувати у відповідача належним чином оформлений розрахунковий лист щодо нарахованих позивачу сум, належних при звільненні; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 46363,88 грн., а також стягнути з відповідача на на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.10.2017 р. по день подання позову - 03.05.2018 р. у розмірі 48534,1 грн.(а.с.14-15). Під час розгляду справи представник позивача до початку судового розгляду справи по суті двічі зменшував позовні вимоги, остаточно в заяві про зменшення позовних вимог від 13.07.2018 р.(а.с.42) просив суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 36363,88 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 13.04.2018 р. по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньоденного заробітку - 225,74 грн. В суді представник позивача уточнені остаточні позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду представник позивача пояснив, що заявлена сума заборгованості по заробітній платі визначена ним як сума заборгованості з якої не утримано податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі, погоджується із розміром заборгованості в 28770,04 грн. який визнається відповідачем. Представник відповідача в суді уточнені позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Суду представник відповідача пояснив, що на день розгляду справи заборгованість підприємства по заробітній платі дійсно складає 36363,88 грн., згідно довідки бухгалтерії після утримання податку на доходи фізичних осіб та обов'язкових платежів ця сума становить 28770,04 грн.; заборгованість по заробітній платі виникла в зв'язку з фінансовими труднощами на підприємстві, після звільнення підприємством частково була виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 10270,80 грн. яка 27.04.2018 р. перерахована позивачу на його банківський рахунок, визнав наданий представником позивача розрахунок середньоденного заробітку позивача в сумі 225,74 грн. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши надані сторонами суду докази, суд встановив наступне. Позивач працював з 07.08.2015 р. по 12.04.2018 р. в автотранспортному цеху Державного підприємства «Нігинський кар'єр» на посаді машиніста навантажувача VI розряду. 12 квітня 2018 р. він був звільнений згідно з наказом № 31-к від 12.04.2018 р. відповідно до ст. 38 КЗпП України за власною ініціативою. При звільненні з позивачем не було проведено остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати праиівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 того Кодексу. Ст. 116 КЗпП України встановлено що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи. організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 иього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, позивачу за період з жовтня 2017 р. по березень 2018 р. було нараховано 46363,88 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 15.04.2018 р.(а.с.6). Після звільнення з роботи позивачу підприємством було перераховано 10270,80 грн. заборгованості по заробітній платі на його картковий рахунок. Згідно довідки відповідача станом на 10.07.2018 р. заборгованість по заробітній платі складає 28770,04 грн.(з яких вже утримано податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі). Розмір заборгованості сторонами по справі визнано. В зв'язку з цим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в сумі 28770,04 грн. При визначені суми середнього заробітку, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує «Порядок обчислення середньої заробітної плати» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (із змінами і доповненнями). Відповідно до абз.3 п.2 зазначеного положення при визначені розміру середньої заробітної плати суд враховує останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню. Згідно довідки відповідача(а.с.37) заробітна плата позивача за лютий-березень 2018 р. складала 13318,83 грн., середньомісячна - 6659,42 грн. Таким чином середньоденний заробіток складатиме 324,85 грн.: 13318,83 грн.(7615,07 грн.(заробітна плата в лютому 2018 р.) та 5703,76 грн.(заробітна плата в березені 2018 р.) : (20(кількість робочих днів в лютому 2018 р.) + 21(кількість робочих днів в березні 2018 р.) = 13318,83 грн. : 41 день = 324,85 грн. В той же час суд враховує, що відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В зв'язку з цим суд виходить із розміру середньоденного заробітку визначеного представником позивача в сумі 225,74 грн., який в суді також визнав представник відповідача. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення відповідно до положень ст. 117 КЗпП України середній заробіток за період з 13.04.2018 р. по 27.07.2018 р. в сумі 16027,54 грн.., з яких підлягають до відрахування податок на доходи фізичних осіб та інші обов'язкові платежі: 225,74 грн. х ( 10(кількість робочих днів в квітні 2018 р. з 16.04.2018 р. по 30.04.2018 р.) + 21(кількість робочих днів в травні 2018 р.) + 20(кількість робочих днів в червні 2018 р.) + 20(кількість робочих днів в липні 2018 р. з 01.07.2018 р. по 27.07.2018 р.) = 225,74 грн. х 71 день = 16027,54 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved