Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

6 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 28 вересня 2014 року виконавчим комітетом Княгининської сільської ради Демидівського району Рівненської області. З відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року з відповідачем [PERSON] спільно не проживають. Їхній син проживає з нею. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, належної фінансової допомоги на утримання сина не надає. За час окремого проживання лише двічі фінансово допоміг сумою 2000 гривень. Мінімальна сума витрат на дитину в середньому становить 4000 гривень на місяць, а саме: на одяг - 900 гривень, на харчуванння - 1600 гривень, на ліки 300 гривень, на засоби гігієни та побутову хімію - 700 гривень, оплата за дитячий садок - 150 гривень, на дозвілля - 350 гривень. Вона не працює. Відповідач є здоровою та працездатною особою, інших утриманців не має, у власності має пай, постійно їздить на роботу в Польщу та отримує високі доходи, а тому може надавати допомогу на утримання дитини. З підстав вказаних у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, з індексацією такої суми аліментів відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] понесені нею судові витрати просила покласти на відповідача [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. До суду позивачем подано клопотання про розгляд справи без її участі. У своєму клопотанні позивач також вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 16 вересня, 30 вересня, 29 жовтня та 11 листопада 2019 року не з`явивсь, хоч про час та місце їх проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судових повісток на адресу зареєстрованого місця його проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин та за наявної згоди позивача (а.с. 39), суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 16 вересня, 30 вересня, 29 жовтня та 11 листопада 2019 року. У вказані судові засідання відповідач та/чи його представник не з`являлися. Відповідач до суду відзиву на позовну заяву не подавав. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалось питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком вказаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] . В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно довідки № 423, виданої 24 липня 2019 року Демидівською селищною радою Рівненської області (а.с. 8) встановлено, що неповнолітній син сторін проживає з позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON] , який згідно позовної заяви їздить на роботу за кордон, підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] , за її вибором на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи встановлено, що позивач постійного місця роботи на має, середньомісячний розмір витрат на дитину складає в середньому 4000,00 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, з індексацією такої суми аліментів відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів не буде завищеним в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням віку дитини сторін по справі, її потреб, та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. Доказів, що спростовували б доводи позивача, відповідачем до суду не подано. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Із досліджених в судовому засіданні довідки № 653 від 25 липня 2019 року (а.с. 13), квитанції № 126 від 25 липня 2019 року (а.с. 12), попереднього розрахунку суми судових витрат встановлено, що за надання професійної правничої допомоги позивачем [PERSON] понесено витрати в розмірі 1000,00 гривень. За таких обставин, понесені позивачем [PERSON] витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000,00 гривень, суд стягує з відповідача [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 768,40 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягненння аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на положення ст.ст. 55, 84, 141, 180-184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. Відповідно до ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved