Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

29.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що з 2013 року між позивачкою та [PERSON] /третя особа/ існує спір щодо спільної межі, котра поділяє належне їй домоволодіння по вул..Менделєєва 64 в селищі Свеса Ямпільського району та домоволодіння [PERSON] по пров.Менделєєва 6 в цьому ж населеному пункті. Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 03 липня 2014 року було скасовано, як незаконне, рішення 15 сесії 24 скликання [PERSON] селищної ради від 22 жовтня 2004 року в частині передачі у власність [PERSON] /попередній власник/ земельної ділянки площею 0,0675 га по пров.Менделєєва,6 в смт.Свеса Ямпільського району Сумської області, а саме: в частині затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку. Визнано недійсним Державний акт серія СМ №049991 виданий 20 грудня 2004 року на право власності на земельну ділянку, площею 0.0675 га по пров.Менделєєва,6 в смт.Свеса Ямпільського районну Сумської області, що виданий на імя [PERSON] та скасовано реєстрацію в Книзі записів реєстрації Державних актів за № 60 від 20.12.2004 року. Однак, не зважаючи на наявність рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 03 липня 2014 року, [PERSON] селищна рада 10.06.2016 року приймає рішення в п. «2» якого вирішує: «відновити межі земельної ділянки гр. [PERSON] з врахуванням меж суміжних землекористувачів відповідно до земельно-кадастрових даних». На це рішення селищної ради позивачем було подано заяву від 11.10.2016 року в якій вона вказувала на ту обставину, що [PERSON] селищна рада не має юридичних прав та ліценції на вид діяльності по відновленню меж земельних ділянок та на обставину відсутності у [PERSON] ново розробленої технічної документації, а тому вимагала скасувати п. «2» цього рішення. Відповідач - [PERSON] селищна рада на вищевказану заяв від 11.10.2016 року відреагувала, але зробила це не відповідно до законодавства. Так відповідачем 08.11.2016 року на двадцятій сесії сьомого скликання було прийнято рішення, яким відмовлено в скасуванні п. «2» рішення [PERSON] селищної ради від 10.06.2016 року та внесено зміни до нього, виклавши п. «2» рішення в новій редакції: «Дати дозвіл гр..[PERSON] на відновлення меж земельної ділянки в смт.Свеса по пров.Менделєєва 6. згідно даних НКС (національної кадастрової системи) витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом звернення гр.[PERSON] до землевпорядної організації, яка має ліцензію на виконання даних робіт». Позивач вважає ці рішення протиправними, оскільки відновлення меж земельної ділянки [PERSON] за скасованою технічною документацією (а відновлення можливе лише за технічною документацією із землеустрою) грубо порушує її законні права на частину земельної ділянки та інтереси, тому просить суд /з врахуванням уточнень, наданих в судовому засіданні/: «визнати неправомірним та скасувати повністю рішення двадцятої сесії сьомого скликання [PERSON] селищної ради від 08.11.2016 року, а також незаконним рішення дванадцятої сесії сьомого скликання [PERSON] селищної ради від 10.06.2016 року в частині пункту «2» щодо відновлення меж земельної ділянки [PERSON] скасувавши його». В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача за довіреністю від 08.01.2016 року /а.с. 21/ [PERSON] свої вимоги підтримали повністю, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, зазначили, що взагалі діючим законодавством не передбачено надання/отримання дозволу на відновлення меж земельної ділянки, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] селищна рада Ямпільського р-ну Сумської області про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, представником відповідача селищним головою [PERSON] надано заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради /а.с. 41/, позовні вимоги представник відповідач не визнає, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що селищна рада, вирішуючи земельний спір та приймаючі відповідні рішення, діяла в межах наданих законом повноважень, про що було надано письмове заперечення проти позову /а.с. 38-39/. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі /а.с. 36/. Представник третьої особи, що діє на підставі довіреності від 05.11.2016 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки рішеннями [PERSON] селищної ради, яких стосується спір, ніяким чином не порушуються законні права та інтереси позивача по справі, позивачем не надано суду необхідних, належних та допустимих доказів, якими вона мотивує обставини, викладені в позові, не надано доказів порушення прав на її земельну ділянку, а також нею було пропущено 10-ти денний строк звернення з цим позовом до суду, визначений ст. 294 ЦПК України, при цьому представником третьої особи було зазначено, що цей строк не потрібно плутати з позовною давністю. В обґрунтування своїх заперечень також [PERSON] було надано письмові заперечення /а.с.44-47/. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали даної цивільної справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: У відповідності Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). У відповідності до приписів ч. 2 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Окрім цього, суд вважає за потрібне зазначити, що строки, визначені в ст.294 ЦПК України стосуються виключно строків апеляційного оскарження рішень суду першої інстанції, і більш широкому тлумаченню ст. 294 ЦПК України як «загальна норма» для застосування не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2013 року між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] триває спір з приводу користування належними їм суміжними земельними ділянками та встановлення меж між ними. Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 03 липня 2014 року /Справа №590/106/14-ц/ було скасовано рішення 15 сесії 24 скликання [PERSON] селищної ради від 22 жовтня 2004 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0675 га по пров.Менднлєєва,6 в смт.Свеса Ямпільського району Сумської області, а саме: в частині затвердження технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку, як незаконне. Визнано недійсним Державний акт серія СМ №049991 виданий 20 грудня 2004 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0675 га по пров.Менделєєва,6 в смт.Свеса Ямпільського районну Сумської області, що виданий на імя [PERSON] та скасовано реєстрацію в Книзі записів реєстрації Державних актів за № 60 від 20.12.2004 року /а.с 4-6/. Крім того, зі змісту Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 03 липня 2016 року встановлено, що 31.12.2004 року згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] придбав у [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0675 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в смт.Свеса, Ямпільського району, Сумської області по пров. Менделєєва, 6. Вказана земельна ділянка належала на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія СМ №049991, виданого на підставі рішення 15 сесії 24 скликання [PERSON] селищної ради від 22.10.2004 року та зареєстрована в Книзі записів реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю №60 від 20.12.2004 року. Новий власник даної земельної ділянки, [PERSON] Державний акт на придбану земельну ділянку не оформляв, тобто земельну ділянку [PERSON] придбав у власність в межах і розмірах земельної ділянки, яка належала [PERSON] /а.с. 5/ Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В судовому засіданні також встановлено, що згідно рішення другого пленарного засідання Дванадцятої сесії Сьомого скликання [PERSON] селищної ради Ямпільського району Сумської області від 10.06.2016 року «Про розгляд питання встановлення межі між присадибними ділянками гр.[PERSON] та гр.[PERSON]В.» вирішено: 1) Акт встановлення межі між присадибними ділянками гр.[PERSON] по пров. Менделєєва, 6 та гр.[PERSON] по вул.. Менделєєва, 64 в смт.Свеса від 31.05.2016 року скасувати. 2) Відновити межі земельної ділянки гр.[PERSON] з врахуванням меж суміжних землекористувачів відповідно до земельно-кадастрових даних. 3) Рекомендувати гр. [PERSON] отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку по вул.. Менделєєва, 64 в смт.Свеса відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України /а.с.7/Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] селищної ради позивачем [PERSON] було подано заяву про скасування пункту №2 рішення [PERSON] селищної ради від 10.06.2016 року, як безпідставне /а.с.8/. Згідно рішення Двадцятої сесії Сьомого скликання [PERSON] селищної ради Ямпільського району Сумської області від 08.11.2016 року «Про розгляд заяви гр.[PERSON]В.» вирішено: 1) Відмовити гр.[PERSON] у скасуванні п.2 рішення [PERSON] селищної ради від 10.06.2016 року. 2) Внести зміни до рішення другого пленарного засідання Дванадцятої сесії [PERSON] селищної ради сьомого скликання від 10.06.2016 року «Про розгляд питання встановлення межі між присадибними ділянками гр.[PERSON] та гр.[PERSON]В.», виклавши пункт 2 в новій редакції: П.2. Дати дозвіл гр. [PERSON] на відновлення меж земельної ділянки в смт.Свеса по пров. Менделєєва, 6 згідно даних НКС (національної кадастрової системи) витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом звернення гр. [PERSON] до землевпорядної організації, яка має ліцензію на виконання даних робіт /а.с.9/. Як встановлено в судовому засіданні рішенням [PERSON] селищної ради від 18.12.2014 року було надано дозвіл гр.[PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку в смт.Свеса по пров. Менделєєва 6 у власність /а.с. 50/.Рішенням [PERSON] селищної ради від 01.08.2016 року [PERSON] також було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою /даний факт було підтверджено сторонами у справі/. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, як [PERSON], так і [PERSON] в установленому законом порядку не виготовлялась та не затверджувалась. Відповідно до п.г ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Ст.55 Закону України від 22.05.2003 року № 858-IV «Про землеустрій» передбачено, що у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі обєкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 (далі Інструкція). Розділом ІV зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У відповідності до п.п. 1.3, 3.12, 4.5 Інструкції закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, (юридичною особою, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізичною особою - підприємцем, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником), у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою. Іншого порядку відновлення меж земельної ділянки в натурі діючим законодавством не передбачено. Щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками [PERSON] до організації-виконавця не зверталась, [PERSON] 22 квітня 2016 року було укладено Договір №1619110100070 з Ямпільським районним виробничим відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на виконання робіт по виготовленню т/документації та складанню електронного документу, строк дії договору до 31 липня 2016 року /а.с. 51/, на момент розгляду справи в суді технічна документація із землеустрою [PERSON] не виготовлена, [PERSON] селищною радою не затверджувалась. З пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що будь-яких розяснень з приводу порядку встановлення (відновлення) меж земельних ділянок від органу місцевого самоврядування вона не отримувала. Постановою Ямпільського районного суду Сумської області від 05 травня 2016 року визнано неправомірною бездіяльність [PERSON] селищної ради Ямпільського району Сумської області при розгляді заяви [PERSON] по вирішенню земельного спору щодо встановлення меж суміжних земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON], розташованих по пров. Менделєєва, 6 та вул.. Менделєєва, 64 смт. Свеса, Ямпільського р-ону, Сумської області. Зобовязано [PERSON] селищну раду Ямпільського району Сумської області вирішити земельний спір за заявами [PERSON] щодо встановлення меж суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] згідно вимог чинного законодавства /а.с. 48-49/.Земельний спір в встановленому законом порядку досі не врегульовано. Як пояснила в судовому засіданні представник третьої особи [PERSON], [PERSON] до [PERSON] селищної ради з заявами про відновлення меж земельної ділянки та надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки не звертався, про прийняття селищною радою про надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки вони взагалі не знали. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Згідно ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 21 ч. 1 ЦК України суд визнає незаконним правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення від 08.11.2016 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]В.» та п.2 Рішення від 10.06.2016 року [PERSON] селищної ради Ямпільського району Сумської області суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права та інтереси позивача, як суміжного землекористувача. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved