Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

29.05.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 26.12.2013 року по 31.04.2015 року на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 17892,69 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 26.12.2013 року по 31.04.2015 року на її утримання в розмірі 28117,49 грн., а всього 46010,18 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що заборгованість по аліментам утворилась не з його вини, про таку заборгованість його державним виконавцем повідомлено не було, періодично він сплачує аліменти у добровільному порядку, просив врахувати те, що не працює, має мінливий дохід та сплачує аліменти на другу дитину від іншого шлюбу. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2012 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1378. 17.06.2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова шлюб між сторонами було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 26.09.2013 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. Дитина з моменту народження та на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. 06.02.2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова стягнуто зі [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти на її користь на утримання позивача у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. 03.04.2014 року позивачем було пред'явлено виконавчі листи до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції для звернення до виконання, на підставі чого головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Кононенко В. А. було відкрито виконавчі провадження за № 1091/6 та 1425/6. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем аліменти на утримання дитини сплачувались нерегулярно та не у встановленому чинним законодавством розмірі, про що свідчить розрахунки заборгованості по аліментах (а.с.14-16). Аліменти на утримання позивача відповідачем не сплачувались взагалі, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах (а.с. 17-19). Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку ( доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платник аліментів. Таким чином відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів", на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норми ст.196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості по аліментах й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід та обставин, які б перешкоджали виконанню ним рішення суду про стягнення аліментів у зазначеному судом розмірі, в судовому засіданні не встановлено, що свідчить про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та беручи до уваги те, що суд погоджується з розрахунком неустойки, позов, за викладеними в ньому підставами, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved