Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

21 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що 21 листопада 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, внаслідок чого вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини припинили, спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна, утримання та визначення місця проживання дітей не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони одружились 21 листопада 1998 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження виконкомом Василівської сільської Ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено запис за № 10 та видане свідоцтво про одруження (а.с. 8). [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] та [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с. 6, 8). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, внаслідок чого сторони втратили почуття любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені в липні 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved