Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

15.09.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: -розірвати шлюб між [PERSON], ([INFO]; місце народження м. Харків, Україна), та Відповідачем - [PERSON] ([INFO]; місце народження м. Харків, Україна) зареєстрований 04 жовтня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (видане свідоцтво про шлюб [NUMBER], актовий запис № 1420). -після розірвання шлюбу повернути Позивачу дошлюбне прізвище «[PERSON]», та у подальшому (після набрання чинності рішенням суду) іменувати Позивача наступним чином - «[PERSON]». - стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. - допустити негайне виконання рішення суду у межах сум платежів аліментів за один місяць. 18.12.2017 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, та просила стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] не у твердій грошовій сумі, а 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, згідно діючого законодавства. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем, [PERSON], був укладений шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 420. Від цього шлюбу у них є син - [PERSON], [INFO]. Спільно позивач і відповідач не проживають та не ведуть спільне господарство з середини серпня- 2013 р. Вже тривалий час позивач мешкає окремо за адресою: [ADDRESS], де проживає разом з сином та своєю матір'ю, [PERSON]. На цей час шлюбні стосунки фактично припинені. Сім'я фактично розпалавсь, у зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні даного розлучення. Спору щодо майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між нами на даний час немає. Після розірвання шлюбу за обопільною згодою Позивача та Відповідача прийняте рішення, що малолітній син [PERSON], [INFO] р.н. буде продовжувати постійно проживати з Позивачем, за адресою: 61093, [ADDRESS]. Відповідач фінансову допомогу Позивачу на утримання [PERSON] не надає. Позивач зазначила, що з моменту припинення сімейних відносин з Відповідачем djyf самостійно, власними силами, матеріально утримує, доглядає та виховує малолітнього сина, а також виконує всі інші необхідні для належного утримання дитини обов'язки, покладені на неї законом. Але у Позивача немає достатніх коштів та можливості самостійно, без участі батька, належним чином утримувати їх сина. Крім того на утриманні у Позивача знаходиться також її мати - [PERSON], [INFO], яка є пенсіонеркою та інвалідом 2 групи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між ним та позивачем [PERSON] визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Позовні вимоги, щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], заперечував, просив відмовити в цій частині вимог. В обґрунтування своїх заперечень, зазначив, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасовою Ю.П., засвідчено заяву [PERSON], про те, що він повністю відмовляється від своєї дитини [PERSON], [INFO] і дає свою згоду на усиновлення своєї дитини третьою особою, зі зміною прізвища та по батькові дитини на прізвище та по батькові усиновлювача. З правовими наслідками усиновлення він ознайомлений і в майбутньому не буде мати до усиновлювача та до дитини ніяких претензій. Суть згоди на усиновлення, умови та наслідки її надання, право на відкликання згоди, передбачені ст. 217, 232 СК України, мені нотаріусом роз'яснені. Нотаріусом також роз'яснено, що угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини є нікчемною і не може бути підставою для кримінальної відповідальності за ст. 149, 169 КК України. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з нього аліментів, зазначивши, що не буде матеріально забезпечувати дитину, оскільки ніколи його не бачив, та вважає, що відповідно до вищезазначеної заяви про відмову від дитини, він не повинен виконувати батьківськи обов'язки. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено шлюб 04.10.2008 року, який було зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 420. Подружжя мають спільну дитину сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 10.02.2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №250. Батьками дитини записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Судовим розглядом встановлено, що спільно позивач і відповідач не проживають та не ведуть спільне господарство з середини серпня- 2013 р. , миритися наміру не мають. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннямист.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім'ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 6 статті 81 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданого 10.02.2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №250, батьком дитини записаний [PERSON]. У зв'язку з тим, що відповідачем не було подану відзив на позов, що передбачено ст. 178 УПК України, суд вирішує справу на підставі наданих доказів, у зв'язку з чим вважає доведеним той факт, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою і що розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасовою Ю.П., засвідчено заяву [PERSON], про те, що він повністю відмовляється від своєї дитини [PERSON], [INFO] і дає свою згоду на усиновлення своєї дитини третьою особою, зі зміною прізвища та по батькові дитини на прізвище та по батькові усиновлювача, з цих підстав не визнав позовні вимоги. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд вважає, що жодних доказів на спростування доводів позовної заяви відповідачем до суду не надано, та твердження відповідача про те що він відмовився від дитини, про що складено відповідну заяву засвідчену нотаріально, не звільняє відповідача від здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків, оскільки відповідач [PERSON] батьківських прав не позбавлений, відсутні відомості про виключення його, як батька дитини з актового записку про народження дитини, також у суду відсутні відомості про усиновлення неповнолітнього [PERSON], [INFO], тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, та на підставі ст.180 СК України- зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.Крім того, ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, а тому стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача підлягає на підставі ст. 183 СК України. Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь держави, підлягає стягненню судові збір у розмірі 640 гривень. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Outcome: approved