Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

27 травня 2014 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна про визнання права на спадкування за законом. (а.с. 2-3, т. -1). 15 липня 2014 року судом у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати було ухвалено рішення про притягнення до участі в рамках вищезазначеної позовної заяви в якості третьої особи - [PERSON]. (а.с. 76, т. - 1) 07 серпня 2014 року представником третьої особи - [PERSON] на адресу суду була подана зустрічна позовна заява до [PERSON], Територіальній громаді міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яка ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати під час проведення судового засідання була прийнята до спільного розгляду разом з позовною заявою [PERSON] (а.с. 104, т. -1) Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2014 року було ухвалено рішення про об'єднання в одному провадженні цивільну справу №203/3478/14-ц за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна, [PERSON] про визнання права на спадкування за законом, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Територіальній громаді міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та цивільну справу № 203/6121/14-ц за позовом [PERSON] до Миколаївської селищної ради Петропавлівського району, [PERSON], третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. (а.с. 120, т. - 1) 20 жовтня 2014 року судом в ході проведення судового засідання було задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом та проголошено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про прийняття до спільного розгляду уточнюючу позовну заяву [PERSON] (а.с. 10-14, 70-71, т. - 2) 25 лютого 2015 року представником позивача за первісним позовом у судовому засіданні була подана уточнююча позовна заява, якою позивачем було об'єднано в один позов позовні вимоги щодо встановлення факту, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним, яка ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати була прийняття до спільного розгляду в рамках даної справи. (а.с. 1-3, 19-20, т. - 3) Позивач за первісним позовом у позовній заяві з урахуванням уточнень, якими під час слухання справи були об'єднанні в одну позовну заяву позовні вимоги позивача та представник позивача у судовому засіданні посилались на те, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], яка була двоюрідною сестрою матері позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Батько [PERSON], [PERSON] загинув під час Другої світової війни, а матір спадкодавця [PERSON] померла у [INFO]. Рішенням виконкому Кіровської райради було затверджено опікунство над сиротою [PERSON] та призначено опікуном її тітку [PERSON] (рідну сестру бабусі позивача), котра померла [INFO]. Позивач є донькою [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]. та [PERSON].). [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] Бабуся позивача - [PERSON] була рідною сестрою матері [PERSON] - [PERSON] та її опікуна [PERSON]. Інша сестра [PERSON] є прабабусею [PERSON] Також позивач зазначила, що свідоцтва про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON], чи будь-яких інших документів підтверджуючих факт шлюбу не збереглося, тому позивач звернулась до суду та просила суд визнати факт шлюбу [PERSON] та [PERSON], після укладення якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», визнати [PERSON] двоюрідною племінницею [PERSON], визнати за [PERSON] право на спадкування за законом, після смерті її тітки [PERSON] Окрім вищевикладеного, позивач в обґрунтування іншої частини позовних вимог, посилалась на те, що заповіт [PERSON] від 20.06.2013 року, відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], який був посвідчений секретарем Миколаївської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області є підробленим, оскільки згідно листа Миколаївської селищної ради ніколи не посвідчувався заповіт [PERSON] від 20.06.2013 року, також у письмовому зверненні голова селищної ради просив суд визнати недійсним заповіт, враховуючи, що 15.10.2014 року відповідачем було заявлено заяву в АНД РВ про те, що в неї пропали документи в тому числі і заповіт, тому позивач просила суд визнати заповіт [PERSON] на все майно на користь [PERSON] від 20.06.2013 року, посвідчений Миколаївською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області недійсним, у зв'язку з чим просила суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того позивач просила суд відмовити відповідачу в задоволенні уточнюючого зустрічного позову про встановлення факту реєстрації шлюбу, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення від права на спадкування у повному обсязі. (а.с. 2-3, т. -3) Позивач за зустрічним позовом та представники позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що [INFO] померла двоюрідна бабуся позивача [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 року. Батько померлої [PERSON], був розстріляний німцями, а її мати [PERSON], померла ще у [INFO]. Відповідно до рішення виконкому від 16.04.1947 року її тітку (рідну сестру прабабусі позивача) [PERSON] було призначено опікуном над круглою сиротою [PERSON] За своє життя [PERSON] жодного разу у шлюбі не була та власних дітей не мала, тому спадкоємці першої, другої, третьої та четвертої черги у померлої [PERSON] відсутні. Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом є єдиною спадкоємицею [PERSON] п'ятої черги спадкування, яка по відношенню до неї є родичем шостого ступеня споріднення. Крім того, протягом строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, позивач як єдина спадкоємиця звернулась до П'ятої ДДНК з заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування споріднення позивача за зустрічним позовом з померлою вона посилалась на те, що позивач [PERSON] до укладення шлюбу мала прізвище «[PERSON]». Позивач є донькою [PERSON], який є сином [PERSON], який є рідним сином [PERSON], яка згідно довідки від 05.08.2014 року до укладення шлюбу мала прізвище «[PERSON]». [PERSON] в свою чергу є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] доньки [PERSON] [PERSON] є дружиною [PERSON] (дані щодо факту її одруження відсутні) та матір'ю спадкодавця [PERSON] Таким чином, рідний дідусь позивача, [PERSON] та спадкодавець [PERSON] є двоюрідним братом та сестрою (їх батьки рідні сестри), тому враховуючи, що позивач є рідною онукою [PERSON] за рівнем споріднення є двоюрідною онукою покійної [PERSON], а отже відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України посилається на те, що має право на спадкування як спадкоємиця п'ятої черги спадкування. Однак для встановлення та підтвердження вищевикладених родинного зв'язку позивач звернулась до суду та просила суд встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON], [INFO] та [PERSON], після укладення якого [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», оскільки згідно відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 25.09.2014 року книги реєстрації актів цивільного стану по Вільненській сільській раді за 1928 рік відсутні, тому просила суд задовольнити вищезазначену вимогу та встановити зазначений вище факт реєстрації шлюбу. Також позивач в уточнюючій позовній заяві просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування після [PERSON], померлої [INFO], обґрунтовуючи дану вимогу тим, що [PERSON] дійсно є далеким родичем [PERSON], однак вводить суд в оману, адже [PERSON] останні 3 роки не піклувалась про спадкодавця, хоча мала таку можливість, крім того [PERSON] просила її про це, на що [PERSON] ставила їй ультиматум, що буде доглядати її тільки після того, як [PERSON] подарує їй свою квартиру. Більш того, [PERSON] жодного разу не відвідувала померлу протягом останніх 3-х років за місцем її проживання, що свідчить про наявність підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] Враховуючи вищезазначене, позивач за зустрічним позовом на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування, як за законом так і за заповітом, оскільки за життя [PERSON], вона ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, фактично поклавши ці обов'язки на позивача за зустрічним позовом. Окрім викладеного, позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO]. (а.с. 10-14, т. - 2) У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, однак просив суд відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 43) Представники позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, тому просили суд відмовити позивачу за первісним позовом у задоволенні її позовних вимог. (а.с. 42-43) Представник Дніпропетровської міської ради, Територіальної громади міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. (а.с. 80, 110 т. - 1; а.с. 146, 175, 182, 185-186, 210-211, т. -2, а.с. 29-30, т. -3) Представник Миколаївської селищної ради Петропавлівського району у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак неодноразово надсилав на адресу суду заяви в яких просив суд розглянути дану цивільну справу без своєї участі, вказавши на те, що секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Селівановою З.О., яка працює в сільській раді з 12.08.2011 року, а на посаді секретаря виконкому з 12.08.2011 року заповіт від 20.06.2013 року за № 54 фактично не складався та не посвідчувався. Крім того, голова сільської ради додатково повідомив суд, що за даним номером в нотаріальній книзі за № 54 посвідчено вірність підпису в БТІ за гр. [PERSON], 17.06.2013 року. Відповідно до вищевикладеного, голова Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про суд розглянути дану справу без їхньої участі та задовольнити вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним. (а.с. 146, 157, 166, 225-225а, т. - 1, а.с. 123, 136, 137, 139, 144-145, т. - 2) Представник П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак надіслали на адресу суду заяви в яких просили суд розглядати дану цивільну справу без участі свого представника. (а.с. 104, 114, 171, 207, 239, т. - 2) Суд дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін щодо заявлених позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 23 від 29 жовтня 1895 року (за старім стилем) про реєстрацію шлюбу, у графі «Звание, имя, отчество, фамилия и вероисповедание жениха котрым браком»: записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] православный, первым браком», у графі «Звание, имя, отчество, фамилия и вероисповедание невесты котрым браком»: записано: «Села Вольного крестьянка [PERSON] православна, первым браком», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.02.2015 року за № П-40-2015, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5, т. - 3) З матеріалів справи встановлено, що підтвердити факт народження [PERSON] у 1869 році в с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії неможливо через відсутність на зберіганні метричних книг церкви с. Вільне за 1869 рік, що підтверджується копією відповіді Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-38-2015 та відповіддю Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-41-2015, наявними в матеріалах справи. (а.с. 6, 12, т. - 3) Встановлено, що підтвердити факт народження [PERSON] у 1873 році в с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії неможливо через відсутність на зберіганні метричних книг церкви с. Вільне за 1873 рік, що підтверджується копією відповіді Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-39-2015 та відповіддю Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-39-2015, наявними в матеріалах справи. (а.с. 7, 13, т. - 3) Також судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 14 від 04 квітня 1911 року (за старім стилем) про смерть, у графі «Звание, имя, отчество и фамилия умершего»: записано: «Села Вольного крестьянина [PERSON], жена [PERSON], умер от чахотки, погребление совершал священник [PERSON]», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.02.2015 року за № П-42-2015, наявною в матеріалах справи. (а.с. 8, 14, т. - 3) Встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 12 про народження [INFO] (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної [INFO] ім'ям «[PERSON]», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] и законная его жена [PERSON], оба православные», що підтверджується копіями архівних довідок з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації та копіями фотознімків метричної книги, наявними в матеріалах справи. (а.с. 7, т. - 1, а.с. 23, 91-92, т. - 2) Судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 94 про народження [INFO] (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної [INFO] ім'ям «[PERSON]», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] и законная его жена [PERSON], оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації та копіями фотознімків метричної книги, наявними в матеріалах справи. (а.с. 8, т. - 1, а.с. 87-90, т. - 2) Судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 1 про народження [INFO] (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної [INFO] ім'ям «[PERSON]», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] и законная его жена [PERSON], оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 05.08.2014 року за № П-157-14, наявною в матеріалах справи. (а.с. 21, т. - 2) Встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 12.08.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 27-28 т. - 2) Також судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 69 про народження [INFO] (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної [INFO] ім'ям «[PERSON]», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] и законная его жена [PERSON], оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 14.08.2014 року за № П-160-14, наявною в матеріалах справи. (а.с. 22, т. - 2) Встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 2 про одруження 14 січня 1916 року (за старім стилем) наречений - «Села Михайловки крестьянин [PERSON], православного исповедания, первым браком, возвраст - 18 лет», наречена - «Села Вольного крестьянка [PERSON], православного иповедания, первым браком, возвраст - 16 лет», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації выд 15.08.2014 року за № П-158-14, наявною в матеріалах справи. (а.с. 20, т. - 2) Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 10.09.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 26, т. - 2) Встановлено, що [PERSON] була рідною сестрою матері [PERSON] - [PERSON] та її опікуна [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 12.03.1995 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 10, т. - 1, а.с. 32, т. -2) Також судом встановлено, що батько [PERSON] - [PERSON], загинув під час Другої світової війни, оскільки був розстріляний німцями, а мати [PERSON], померла у [INFO], внаслідок чого рішенням виконкому Кіровської райради було затверджено опікунство над сиротою [PERSON] та призначено її опікуном тітку [PERSON] (рідну сестру [PERSON]), яка померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 20.09.1947 року, копією рішення виконкому від 16.04.1947 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 20.06.1952 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України від 16.09.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 5-6, т. - 1, а.с. 25, т. - 2) Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка народилась [INFO] та була двоюрідною сестрою [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, наявними в матеріалах справи. (а.с. 16-17, т. - 1) Також судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11 грудня 2003 року та копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 18.09.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 11-12, т. - 1) Встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.09.2013 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22.06.1991 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] від 20.10.1972 року, копією паспорту [PERSON] та копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 29.05.2002 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 13-15,18, т. - 1) Судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 27 про народження [INFO] (за старім стилем) дитини чоловічої статі, хрещеної [INFO] ім'ям «[PERSON]», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] и законная его жена [PERSON], оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 28.01.2015 року за № М-1-2015, наявною в матеріалах справи. (а.с. 196, т. - 2) З досліджених матеріалів справи встановлено, що Державний архів Дніпропетровської області не має можливості підтвердити факт укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] у [INFO] в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровського округу (нині Дніпропетровської області) через відсутність на зберіганні книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільраді за 1928-1930 роки, що підтверджується копією відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації, копією відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 29.01.2015 року за № П-22-2015 та за № П-23-2015, наявними в матеріалах справи. (а.с. 9, т. -1, а.с. 197-198, т. - 2) Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] до укладення шлюбу мала прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 26.08.1989 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 16, т. -2) Встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 30.08.1968 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 7, т. -2) Також судом встановлено, що батько [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 24.12.1946 року та копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 16.12.2011 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 18, 29, т. -2) Крім того, встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] є рідним сином [PERSON], яка згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 05.08.2014 року за № П-158-14 до укладення шлюбу мала прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 10.08.1923 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 05.08.2014 року та копію архівної довідки від 05.08.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 18-19, 30, т. -2) З досліджених матеріалів справи встановлено, що Державний архів Дніпропетровської області не має можливості підтвердити факт укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] у [INFO] в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровського округу (нині Дніпропетровської області) через відсутність книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільській раді про шлюб за 1928 рік, що підтверджується копією відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 25.09.2014 року за № П-187-2014, наявною в матеріалах справи. (а.с. 24, т. -2) Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2013 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до П'ятої ДДНК з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], яка була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS], однак [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину померлої [PERSON], оскільки вона не входить в коло спадкоємців, у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] залишила заповіт на все майно, посвідчений 20.06.2013 року в Миколаївський сільській раді Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстром № 54 на іншого спадкоємця, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 228/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.06.2014 року та від 12.06.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 39, 41-54, т. - 1) Судом встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт на випадок своєї смерті та зробила таке розпорядження, яким все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що належало [PERSON] на день її смерті і на що остання за законом матиме право, заповіла [PERSON], даний заповіт був складений і підписаний у двох примірниках, один з яких залишився у справах Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, а другий видавався заповідачеві. Цей заповіт був посвідчений Селівановою З.О., секретарем Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 22.07.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 54, що підтверджується копією заповіту від 22.07.2013 року та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.11.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 64-65, 71-72, т- 1) Встановлено, що заповідач [PERSON] не проживала на території Миколаївської сільської ради, крім того, секретарем Миколаївської сільської ради заповіт від імені [PERSON] ніколи не посвідчувався, ніякого нерухомого майна (будинків, земельних ділянок), які належали або належать [PERSON] на території Миколаївської сільської ради немає, у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради за реєстраційним номером № 54 від 17.06.2013 року зареєстровано посвідчення справжності підпису за гр. [PERSON] для подання до БТІ, що підтверджується листом голови Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 06.12.2013 року за № 907, наявним в матеріалах справи. (а.с. 146, т. - 1) Також судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] зверталась до АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою щодо пошуку своїх документів та майна до складу яких входив оригінал заповіту [PERSON], відсутність якого остання виявила 15.10.2014 року. При перевірці даної заяви органами міліції було встановлено, що 15.10.2014 року близько о 12:00 годині знаходячись біля буд. № 14 по вул. Калинова в м. Дніпропетровську, [PERSON] виявила відсутність своїх документів та майна, які вона залишила на деякий час без нагляду, однак при яких обставинах зникли документи [PERSON], пояснити не змогла, у зв'язку з чим прийнятими заходами встановити місцезнаходження документів та майна, що належить [PERSON] не виявилося можливим, що підтверджується копією висновку по розгляду матеріалу № 14510 від 18.10.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 154, т. - 2) Встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 5/103-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записана в реєстрову книгу за № 37п за [PERSON], що підтверджується копією листа КП «ДМБТІ» про надання інформації від 25.11.2013 року та копією технічного паспорта на вищезазначену квартиру від 26.12.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 51, 90-93, т. -1) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Пунктом 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 (надалі Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13) роз'яснено, що право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. Згідно змісту ст. ст. 1247,1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Відповідно до п. 8 Наказу № 296/5, встановлено, що відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою недійсності правочину у виді заповіту є складання його з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, що визнає його нікчемним, тобто таким, що не потребує додаткового визнання його недійсним. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства в контексті викладених фактичних обставин справи та досліджених письмових доказів під час розгляду справи, суд вирішуючи позовну вимогу позивача за первісним позовом про визнання заповіту недійсним виходив з того, що заповіт є, перш за все, юридичною угодою, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред'являє до заповіту підвищені вимоги в дотриманні умов укладання заповіту. Крім того, заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, встановлено, що заповіт складений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення є нікчемним, тобто таким, що не потребує додаткового визнання його недійсним. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в ході розгляду справи знайшли свої підтвердження посилання позивача за первісним позовом про недійсність складеного померлою [PERSON] заповіту від 20.06.2013 року на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON], з огляду на підтвердження головою Миколаївської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області обставин відповідно до яких секретарем Миколаївської сільської ради заповіт від імені [PERSON] ніколи не посвідчувався, ніякого нерухомого майна (будинків, земельних ділянок), які належали або належать [PERSON] на території Миколаївської сільської ради немає, у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради за реєстраційним номером № 54 від 17.06.2013 року зареєстровано посвідчення справжності підпису за гр. [PERSON] для подання до БТІ, а також відсутність оригіналу заповіту, який відповідно до висновку АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області пропав у [PERSON] разом з іншими документами, що призвело до неможливості призначення в рамках даної справи експертизи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а отже вважає за необхідне заповіт [PERSON] на все майно на користь [PERSON] від 20 червня 2013 року, посвідчений в Миколаївській селищній раді Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим № 54 визнати недійсним. Відповідно до змісту ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу та інші факти передбачені даною статтею. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Суд вирішуючи позовні вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовами про визнання факту укладення та реєстрації шлюбів виходив з того, що в органах реєстрації актів цивільного стану та Державному архіві Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації не збереглися відповідні записи, внаслідок чого вони можуть бути відновлені лише на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації. Крім того, суд вирішуючи заявлені вищезазначені позовні вимоги сторін враховував, що факти, які підлягають встановленню мають юридичне значення, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав сторін та підтвердження родинного зв'язку з померлою [PERSON], внаслідок чого, судом під час розгляду справи з'ясовувалась мета встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Аналізуючи вищевикладені норми та фактичні обставини справи, відповідно до діючого законодавства, приймаючи до уваги, що архівною довідкою від 11.12.2003 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] від 18.09.2013 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.09.2013 року був підтверджені обставини відповідно до яких [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], враховуючі, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 27 про народження [INFO] (за старім стилем) дитини чоловічої статі, хрещеної [INFO] ім'ям «[PERSON]», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин [PERSON] [PERSON] и законная его жена [PERSON], оба православные», однак Державний архів Дніпропетровської області не має можливості підтвердити факт укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] у [INFO] в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровського округу (нині Дніпропетровської області) через відсутність на зберіганні книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільраді за 1928-1930 роки, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом був підтверджений належними доказами факт укладення шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], після укладення якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога позивача [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки через відсутність на зберіганні книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільраді за 1928-1930 роки у позивача відсутня інша можливість встановити вищезазначений факт, тому суд вважає необхідним встановити факт укладення шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після укладення якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Окрім вищевикладеного, враховуючи встановлення судом факту укладення шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після укладення якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», з огляду на те, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON].), [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], а бабуся позивача - [PERSON] була рідною сестрою матері [PERSON] - [PERSON] та її опікуна [PERSON], приймаючи до уваги, що [PERSON], [INFO] була двоюрідною сестрою матері позивача [PERSON], яка померла [INFO], суд вважає необхідним встановити факт родинних відносин про те, що [PERSON], яка померла [INFO] є троюрідною тіткою [PERSON], [INFO]. Вирішуючи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом щодо встановлення факту реєстрації шлюбу між [PERSON], [INFO] та [PERSON], після укладення якого [PERSON], змінила своє прізвище на «[PERSON]», суд виходив з того, що батько [PERSON] - [PERSON], загинув під час Другої світової війни, оскільки був розстріляний німцями, а мати [PERSON], померла у [INFO], внаслідок чого рішенням виконкому Кіровської райради було затверджено опікунство над сиротою [PERSON] та призначено її опікуном тітку [PERSON], однак для підтвердження факту реєстрації шлюбу в Державному архіві Дніпропетровської області відсутні книги реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільській раді про шлюб за 1928 рік, тому суд приймаючи до уваги встановлені під час розгляду справи фактичні обставини, відповідно до яких вважає необхідним позовні вимоги за зустрічним позовом в даній частині задовольнити та встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON], [INFO] та [PERSON], після укладення якого [PERSON], змінила своє прізвище на «[PERSON]». Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, та вимог позивача за зустрічним позовом в частині усунення [PERSON] від права на спадкування після [PERSON], померлої [INFO], суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Згідно спірних правовідносин судом встановлено, що ані факту перебування спадкодавиці в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та її потребу в допомозі позивача [PERSON], ані факт ухилення позивача [PERSON], від надання спадкодавиці допомоги не було. Підсумовуючи вищевикладене та відмовляючи позивачу за зустрічним позовом в задоволенні позовної вимоги про усунення від права на спадкування після [PERSON], суд виходив з недоведеності перебування [PERSON] в безпорадному стані та свідомого ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по догляду за спадкодавицею, оскільки позивач [PERSON] з самого дитинства спілкувалась з [PERSON], до жовтня 2009 року постійно перебувала у гостях в квартирі померлої, не дивлячись на те, що з жовтня 2009 року спілкування між ними проходило у помешканні [PERSON], крім того [PERSON] допомагала продуктами харчування та ліками, що було підтверджено свідками в ході розгляду справи. Окрім вищевикладеного, позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів про те, що спадкодавиця перебувала у безпорадному стані, оскільки перебування особи у похилому віці саме по собі не є безпорадним станом, визначення чи перебувала особа у безпорадному стані та чи потребує сторонньої допомоги є компетенцією медичних установ. Померла [PERSON] отримувала пенсію, проживала одна та спілкувалась з сусідами, з якими вона самостійно виїзджала на свята до сім'ї [PERSON] Суду не надано доказів, що померла [PERSON] потребувала ще і допомоги [PERSON], зверталась до неї з такими проханнями надати допомогу, а [PERSON] мала можливість допомагати та свідомо ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги, обставини викладені позивачем [PERSON], що [PERSON] та померла [PERSON] не спілкувалися на протязі останніх років її життя не є підставами для усунення від спадкування, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у тому разі, коли в нього відсутні правовстановлюючі документи. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо, та одночасно із встановленням факту (родинних відносин, проживання спадкоємця із спадкодавцем, належності документу) при відсутності спору вирішують питання про визнання права власності. Після встановлення факту особа не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи заявлені сторонами по справи позовні вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO], суд виходив з того, що вирішення даного питання відносяться до компетенції органів нотаріату, оскільки на даний час не вбачається спору та перешкод у сторін в оформленні спадщини в нотаріальному порядку, внаслідок того, що підставами звернення до суду з позовами про визнання права власності на нерухоме майно є неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку із-за відсутності належних правовстановлювальних документів або відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також кількість заявлених сторонами позовних вимог, суд вважає сплачені сторонами судові витрати розподілити між ними пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення сплачених судових витрат суму у розмірі 473 грн., а з [PERSON] стягнути недоплачену суму судових витрат на користь держави у розмірі 121 грн. 80 коп. (а.с. 1) На підставі викладеного,

Outcome: approved