Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

23.08.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що знаходиться в с. Речичани, вул. Центральна, 76 Городоцького району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 13.07.1996 померла її бабуся [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [INFO] і мала на праві фактичної власності вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами. Звернувшись до державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі їй було відмовлено, що підтверджено листом про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.11.2015 року. (а.с.12) Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в с. Речичани, вул. Центральна, 76 Городоцького району Львівської області унеможливлює для неї реалізацію своїх спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку. У зв»язку з цим позивач змушена звернутись до суду і просить визнати за нею право власності на житловий будинок в с. Речичани, вул. Центральна, 76 Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 13.07.1996. Ухвалою судді від 28.08.2018 провадження у справі відкрито. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Крім того, пояснила, що спадкодавцю належав вказаний будинок, через свою необізнаність не виготовила правовстановлюючого документа. Вона доглядає за спадковим житлом, обробляє земельну ділянку, сплачує податки. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами (сарай, криниця, огорожа), розташованого у с. Речичани, вул. Центральна, 76 Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла 13.07.1996 року. Представник відповідача Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області [PERSON] в судовому засіданні не висловив заперечень щодо позову, пояснив, що позивач фактично спадщину прийняла. Заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Доказом вступу\~в управління\~чи володіння\~спадковим майном\~можуть бути:\~довідка\~ житлово-експлуатаційної\~організації,\~правління житлово-будівельного\~кооперативу,\~виконавчого комітету\~місцевої ради\~народних депутатів\~чи відповідної\~місцевої державної\~адміністрації про\~те,\~що спадкоємець\~перед смертю\~спадкодавця проживав\~разом з\~ним,\~або про\~те,\~що спадкоємцем\~було взято\~майно спадкодавця;\~довідка державної\~податкової служби,\~страховика чи\~іншого органу\~про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійне прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковий майном. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. [PERSON] бабуся позивача померла 13.07.1996, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-СГ № 014667 від 16.07.1996 (а.с.43). Позивач [PERSON] є її онукою, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, копією паспорта позивача та копією свідоцтва про укладення шлюбу за яким вона змінила прізвище з «Божик» на «Шніцар» серія ІІ-СГ № 467434 від 06.06.1992. (а.с.22-25, 28-29) Судом встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] утримує спадковий будинок, користується земельною ділянкою 0,64 га, яка закріплена за будинком, що підтверджується довідками Речичанської сільської ради від 24.05.2018 №№ 359, 360 (а.с.26-27) та вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину. Згідно довідки № 708 від 20.12.2018, виданої Речичанською сільською радою Городоцького району Львівської області житловий будинок по вул. Центральна, 76 в с. Речичани Городоцького р-ну Львівської обл. потребує ремонту, але придатний для проживання. Будинок дерев»яний, газифікований, підключений до електромереж. (а.с.4) Той факт, що спадкодавиця вважалась фактичним власником житлового будинку за адресою: с. Речичани, вул. Центральна, 76 Городоцького району Львівської області має підтвердження на підставі записів погосподарських книг с. Речичани за 1991-1995, 1996-2000 роки головою двору була [PERSON], а згідно записів погосподарської книги за 2011-2015 роки та облікової картки погосподарського обліку Речичанської сільської ради головою домогосподарства вважається позивач [PERSON] (а.с.13-20) За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном і зокрема склала заповіт, що посвідчений 11 квітня 1986 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1131, та згідно якого все своє майно, в т.ч. спірний будинок, заповіла своїй онуці [PERSON] Даний заповіт не змінювався і не скасовувався. (а.с.9) У оглянутих копіях технічного паспорта (а.с.5-8), вбачається що, житловий будинок зведений в 1933 році, складається з трьох кімнат, коридору - кухні, комірки, загальна площа 66,1 кв.м, житлова 39,1 кв.м, допоміжна 27,0 кв.м, при будинку наявні господарські та надвірні споруди, самочинних перепланувань не виявлено. Із довідок Самбірського МБТІ №1401 від 06.11.2015 та №01/5-197 від 18.10.2018 (а.с.21, 55), повідомлення КП «Городоцьке районне БТІ» № 581 від 31.10.2018 (а.с.56) право власності на житловий будинок по вул. Центральна, 76 в с. Речичани Городоцького району Львівської області не зареєстровано. Згідно ст.328 ЦК України в ред. 2004р. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами\~ст.392\~ЦК України\~в ред.\~2004р.,\~власник майна\~може пред'явити\~позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстр будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені Міністерством комунального господарства У PCP 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, зокрема за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі N 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обовязковою для судів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2004 р., якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за заповітом. Оскільки [PERSON] померла 13.07.1996 року, до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Статею 549 ЦК УРСР, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом розд. УІІ вказаного Кодексу прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчать про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. За життя спадкодавець, яка була зареєстрована і до дня смерті постійно проживала в [INFO] не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок, що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інше № 135935141 від 29.08.2018 (а.с.35) З матеріалів копії спадкової справи № 1/1997 (а.с.44-54) видно, що спадкова справа відкрита після смерті [PERSON] на підставі заяви позивача. Таким чином, суд приходить переконання про успадкування позивачем житлового будинку, оскільки така прийняла спадщину. На підставі викладеного суд знаходить за належне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що знаходяться в с. Речичани, вул. Центральна, 76 Городоцького району Львівської області, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом належного майна [PERSON], яка за життя не оформила права власності на житловий будинок. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Суд залишає судовий збір за позивачем, оскільки про таке просила позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved