Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

29 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві та [PERSON]про зняття арешту з належної їй на праві власності ? частини трикімнатної квартири [ADDRESS], який накладений постановою № 766/7 від 11 серпня 2009 року відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що їй на праві власності належить ? частини, а [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS]. При зверненні до Департаменту надання адміністративних послуг позивачці стало відомо про наявність арешту ? частини належної їй квартири [ADDRESS], накладеного на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. При цьому, власником майна яке обтяжується вказано відповідача [PERSON] Позивач зазначає, що відповідачу [PERSON] дійсно належала ? частина спірної квартири, однак 13 липня 2007 року він подарував свою частку позивачу, тобто його право власності на вказану квартиру припинилось раніше ніж було накладено арешт. Позивач звернулась до виконавчої служби з заявою про зняття арешту з належного їй майна, однак їй було відмовлено у вчиненні таких дій, оскільки вона не є учасником виконавчого провадження. Оскільки позивач не має жодного відношення до виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на належну їй частину квартиру, що порушує її права як власника на вільний розсуд розпоряджатися нею, [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач підтримала своїх позовні вимоги та просила задовольнити, а відповідач [PERSON] визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві залишив вирішення питання на розсуд суду. Третя особа [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить ? частини квартири [ADDRESS], що знаходиться в будинку [ADDRESS], з яких: ? частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 червня 2014 року державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за № 3-707 (а.с.9); ? частина квартири належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 лютого 2000 року відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва (а.с.11); ? частина квартири належить позивачу на підставі договору дарування, укладеного між нею та відповідачем [PERSON], який посвідчений 13 липня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердесв М.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 6633 (а.с.8). Крім того вказаний договір дарування зареєстрований Київським міським бюро технвчної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 20 липня 2007 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 031370 (а.с.7) Також судом встановлено, що ? вказаної квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 лютого 2000 року відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва (а.с.11). Таким чином, єдиними співвласниками квартири [ADDRESS], що знаходиться в будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містяться відомості про арешт ? частини спірної квартири, який накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві [PERSON] № 766/7 від 11.08.2009 року, власником частки вказаний [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою № 116623761 від 12 березня 2018 року (а.с.12). З наданих суду матеріалів виконавчого провадження № 8237264 видно, що у провадженні Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2851, виданий 12 лютого 2007 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на Користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 13 березня 2007 року. У межах вказаного виконавчого провадження, 11 серпня 2009 року державним виконавцем Ібель Ю.П. винесено постанову 766/7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на належну [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS], що знаходиться в будинку [ADDRESS](а.с.6). Позивач звернулась до виконавчої служби із заявою про зняття арешту накладеного в межах виконавчого провадження, оскільки майно на яке його накладено їй, а не боржнику [PERSON], однак листом від 01 липня 2014 року їй відмовлено у вчиненні таких дій у зв'язку з тим, що вона не є стороною виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи, що станом на дату винесення постанови про накладення арешту на майно [PERSON], ? частина квартири [ADDRESS] йому не належала (на підставі договору дарування ? частини квартири від 13 липня 2007 року) та перебувала у власності позивача [PERSON], яка не є стороною виконавчого провадження, і накладений державним виконавцем арешт на цю квартиру порушує її права як власника майна щодо вільного володіння, користування та розпоряджання належною їй частиною квартири, то суд вважає за необхідне позов задовольнити та зняти арешт накладений постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 766/7 від 11 серпня 2009 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved