Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

26.04.2018 [PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову вона зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання цих дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовну заяву підтримує та проти заочного розгляду справи заперечень не має. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позов він не подав, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Білоконь) [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 30 серпня 2013 року Камянобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, що підтверджується паспортами позивача та відповідача, а також свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 172543 (а.с. 6, 7, 10). Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЕД № 289145 та серії І-ЕД № 363505, батьками дітей в яких записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 8, 9). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області № 1124 від 24.04.2018, що міститься в матеріалах справи, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], площа Красна, 6/36 (а.с. 5). З характеристики умов проживання [PERSON] від 25.04.2018, підписаної депутатами Кремінськогї міської ради Луганської області, вбачається, що разом з нею проживають і, відповідно, перебувають на її утриманні її малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ч.ч. 6,7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У ч. 4 ст. 206 ЦПК України зазначається, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільних з позивачем малолітніх дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.04.2018 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при звернення з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн з відповідача на користь держави. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved