Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

[PERSON] 05.02.2020 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 серпня 1978 року між ними зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №16. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказав, що шлюбні відносини між ними припинені з 2005 року. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що між сторонами відсутні взаєморозуміння і взаємоповага, мають несумісні характери та різні почуття на життя. Сторони спільне господарство не ведуть та не проживають разом в одному будинку. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач розірвати шлюб в органах РАЦС не бажає. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 104-105, 110-112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 07.02.2020 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 19 лютого 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 24.02.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність. Зазначив, що на примирення не згоден, з відповідачем разом не проживають з 2005 року та просить шлюб розірвати (а.с. 36). Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, не заперечує проти розірвання шлюбу. Зазначила, що з позивачем не проживають разом більше 10 років, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. 35). Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 1978 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 17.12.2019 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 4). Сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з довідки Пушківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №409 від 18.12.2019, позивач проживає в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області, до складу сім`ї позивача входять співмешканка [PERSON] та теща [PERSON] (а.с. 9). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, неповнолітніх дітей не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач у позові просить залишити їй прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" згідно квитанцій Ощадбанку №60 від 20.12.2019 та №42 від 19.02.2020 (а.с. 3, 21), а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved