Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 02.12.2005 року). [INFO] помер його батько - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної ресєтрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 27 липня 2015 року), який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживав в нього без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 8,0900 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200-02-150-0009, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №100816 від 04.12.2003 року. Він та його брат [PERSON] (відповідач в даній справі) є єдиними спадкоємцями після смерті батька [PERSON] . За життя [PERSON] склав три заповіти: - 22 травня 2003 року за реєстровим номером 118, посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, згідно якого померлий спадкодавець заповів право на земельну частку (пай) йому; - 13 лютого 2004 року за реєстровим №14, посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, згідного якого земельну ділянку, площею 8,090 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №100815 , померлий спадкодавець заповів йому; - 10 травня 2005 року за реєстровим №62, посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, згідно якого грошові вклади з належними відсотками і усіма видами компенсацій, який зберігається в філії Ощадного банку №3003/08 с.Юр`ївка Царичанського району Дніпропетровської області на рахунку № [NUMBER] , померлий спадкодавець заповів йому. У вересні 2018 року він звернувся до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] , проте постановою нотаріуса від 02 жовтня 2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки його місце реєстрації не збігається з місцем реєстрації батька [PERSON] , на день смерті останнього, у зв`язку з чим пропустив строк для прийняття спадщини. Згідно з довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №12 від 04.01.2019 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . 17 квітня 2019 року депутатом Царичанської селищної ради Лозою М.В. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] було складено акт, згідно якого він проживав разом з батьком [PERSON] , піклувався, доглядав і поховав його. На підставі акту було видано довідку №86 від 17.04.2019 року, згідно якої [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але останні роки проживав без реєстрації в [ADDRESS] , разом з ним. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає суд встановити факт його постійного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем - [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Кошовий В.К. в підготовчому засіданні позовні вимоги визнали повністю та прохали їх задовольнити. Свідок [PERSON] в підготовчому засіданні пояснила, що є родичкою позивача, з яким постійно спілкуються. Дійсно знає, що мати позивача померла, після чого позивач батька [PERSON] забрав проживати до себе. Свідок [PERSON] в підготовчому засіданні пояснив, що позивач є його знайомим, добре знав його матір та батька. Спочатку померла мати, а батько почав проживати разом з позивачем та проживав з ним до своєї смерті. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, покази свідків, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 02.12.2005 року). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної ресєтрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 27 липня 2015 року), який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживав в позивача без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-26). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 8,0900 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200-02-150-0009, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №100816 від 04.12.2003 року (а.с.22). Позивач та його брат [PERSON] (відповідач в даній справі) є єдиними спадкоємцями після смерті батька [PERSON] . За життя [PERSON] склав три заповіти: - 22 травня 2003 року за реєстровим номером 118, посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, згідно якого померлий спадкодавець заповів право на земельну частку (пай) позивачу (а.с.14); - 13 лютого 2004 року за реєстровим №14, посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, згідного якого земельну ділянку, площею 8,090 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №100815, померлий спадкодавець заповів позивачу (а.с.15); - 10 травня 2005 року за реєстровим №62, посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, згідно якого грошові вклади з належними відсотками і усіма видами компенсацій, який зберігається в філії Ощадного банку №3003/08 с.Юр`ївка Царичанського району Дніпропетровської області на рахунку № [NUMBER] , померлий спадкодавець заповів позивачу (а.с.16). У вересні 2018 року позивач звернувся до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] , проте постановою нотаріуса від 02 жовтня 2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки його місце реєстрації не збігається з місцем реєстрації батька [PERSON] , на день смерті останнього, у зв`язку з чим пропустив строк для прийняття спадщини (а.с.11). Згідно з довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №12 від 04.01.2019 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). 17 квітня 2019 року депутатом Царичанської селищної ради Лозою М.В. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] було складено акт, згідно якого позивач проживав разом з батьком [PERSON] , піклувався, доглядав і поховав його. На підставі акту було видано довідку №86 від 17.04.2019 року, згідно якої [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але останні роки проживав без реєстрації в [ADDRESS] , разом з позивачем (а.с.24, 25). Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст.1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, виходячи з наведеного, встановлення факту постійного проживання [PERSON] та спадкодавця [PERSON] породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права, іншої можливості встановити цей факт позивач не має. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який просить встановити позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , наданими в судовому засіданні, згідно яких позивач [PERSON] дійсно постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved