Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

17.12.2014 року позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначив, що [PERSON] склав заповіт, яким заповідав йому все майно, яке належало йому на день смерті. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті за заповітом йому належить домоволодіння, яке складається з будинку та господарських будівель і споруд за [ADDRESS]. Нещодавно йому стало відомо, що колишня дружина заповідача відповідач у справі [PERSON] ще за життя заповідача оформила державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]. Вважає Державний акт про право власності на земельну ділянку сері [NUMBER], виданий [PERSON] недійсним, оскільки 25.09.2001 р. було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння між [PERSON] та [PERSON] Шлюб між [PERSON] та відповідачем укладено 05.12.2001 року, після придбання вказаного домоволодіння. Посилаючись на положення Земельного та Цивільного кодексів України вважає, оскільки відповідач не була власником будинку, то вона не мала права на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, що тягне за собою визнання спірного державного акту недійсним. Відповідач просить скасувати рішення Великокардашинської сільської ради №470 від 20.05.2009 року про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] та визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку сері [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] Позовна заява [PERSON] була розглянута Голопристанським районним судом та 23.04.2015 року ухвалено рішення, яким позов задоволено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2015 року рішення районного суду скасовано, в задоволені позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 11.11.2015 року рішення Голопристанського районного суду від 23.04.2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2015 року скасовано та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи, в судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. У поданій до суду заяві, представник позивача просила суд розглядати справу без її участі, у разі відсутності відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи, на задоволені позову наполягала. Відповідачі та їх представники в судове засідання повторно не з'явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та за відсутності позивача, що не суперечить положенням ст. 158 ЦПК України. Представник 3-ї особи в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.40 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст..116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади. Відповідно до ч.1, 2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до вимог ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розташовані без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за заповітом від 21.11.2013 року успадкував після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.8) все належне йому майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.83). На час розгляду цивільної справи заповіт є дійсним, відкрито спадкову справу № 2/2014. Заповідач [PERSON] був власником вказаного житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 25.09.2001 року (а.с.6), право власності на нерухоме майно [PERSON] зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 06.05.2005 року (а.с.88). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (відповідач) зареєстрували шлюб 05.12.2001 року (а.с.7). Відповідно до рішення Голопристанського районного суду від 06.08.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.11.2014 року визнано факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.1995 року по 05.12.2001 року, та визнано за [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за [ADDRESS] (а.с.45, 46-49). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній та інших справах, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що станом на час звернення із даним позовом, сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. У зв'язку з набуттям кожним з них права власності на відповідну частину житлового будинку в розумінні норм ст.120 ЗК та ст.377 ЦК України до кожного з них перейшло і право на відповідну частину земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок. В той же час, судом встановлено, що має місце порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, оскільки Рішенням двадцять другої сесії сільської ради V скликання від 20.05.2009 року №470 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки громадян згідно списку, серед яких зазначено [PERSON], площа ділянки 0,25 га, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.66,67) На підставі рішення Великокардашинської сільської ради №470 від 20.05.2009 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, серія [NUMBER] зареєстрований 22.01.2010 року (а.с.5). Таким чином, суд вважає, що Великокардашинська сільська рада не мала підстав передавати [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована в [ADDRESS], оскільки на час прийняття сільською радою рішення №470 від 20.05.2009 року дана земельна ділянка не перебувала у державній або комунальній власності. Власником будинку [ADDRESS] був [PERSON], отже з моменту переходу до нього права власності на будинок до нього перейшло і право на земельну ділянку, на якій розташований будинок (ст.120 ЗК, ст.377 ЦК). Рішення №470 від 20.05.2009 року прийнято з порушенням вимог закону. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не мала права і на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку в [ADDRESS]. Наявність оскаржуємого державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] перешкоджає позивачу зареєструвати своє право на належну йому частину земельної ділянки. Відповідно до п."г" ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до вимог ст.. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved