Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

21.11.2018 позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Боринської селищної ради Турківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що його сім`я проживала разом з подружжям [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , які були похилого віку, і він та його дружина постійно опікувалися ними, допомагали у веденні господарства. Після їх смерті, він з сім`єю продовжують проживати в будинку, про що всім відомо. Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] ніхто не приймав, заповіту вони не складали. Оскільки з 15.02.2005, тобто більше 13 років він проживає у вказаному будинку, добросовісно, відкрито і безперервно володіє і користується ним, тому просить визнати за ним право власності на цей будинок за набувальною давністю. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 25.08.2020 справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Письмових заяв по суті сторони не подавали. Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Надав суду пояснення про те, що після смерті [PERSON] та [PERSON] , які дітей не мали, брат [PERSON] - [PERSON] в 2005 році продав йому спірний будинок, однак жодних договорів вони не укладали, а лише заплатив йому гроші і продовжував проживати в будинку. Всі сусіди знають, що він там безперервно проживає, сплачує податок за землю, утримує будинок, ніхто інший на будинок не претендує і ні з ким немає жодного спору щодо цього будинку. Має намір оформити будинок відповідно до вимог закону, а тому змушений звернутись до суду. Просить позов задовольнити. У судове засідання представник Боринської селищної ради Турківського району Львівської області не з`явився, відзиву не подав. 19.10.2020 надіслав на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його сусідом, який проживає у будинку з 2005 року. До цього часу в будинку проживали подружжя [PERSON] . Йому відомо, що після смерті [PERSON] , брат [PERSON] продав будинок [PERSON] і той з сім`єю вже більше десяти років там проживає. В селі всі знають, що це будинок [PERSON] і ніхто претензій до нього не має, на будинок ніхто інший не претендує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позивачем є сусідами і їй відомо, що він купив будинок в рідного брата [PERSON] та проживає в ньому з 2005 року разом із дружиною та двома дітьми. Раніше в тому будинку проживав [PERSON] з дружиною, які дітей не мали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що після смерті [PERSON] та [PERSON] , які дітей не мали, їх будинок у 2005 році продав позивачу рідний брат [PERSON] - [PERSON] . Позивач з сім`єю там проживає вже давно, доглядає будинок. Інших власників будинку не має. Заслухавши доводи позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно з довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Турківського району Львівської області від 02.12.2013 №2179, житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав до дня смерті [PERSON] . Як видно з повідомлення Турківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 13.11.2018 №1623/06-25, [PERSON] ( [INFO] ) померла [INFO] , актовий запис про смерть №6 від 03.02.2003 року, складений виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області. [PERSON] ( [INFO] ) помер [INFO] , актовий запис про смерть №23 від 30.12.2003 року, складений виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області. Згідно повідомлення Турківської державної нотаріальної контори від 17.12.2020 № 257, спадкові справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , станом на 01.12.2020 Турківською державною нотаріальною конторою не заводилися. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - відсутні будь-які записи щодо права власності. Як видно з довідки виконавчого комітету Боринської селищної ради Турківського району Львівської області від 29.10.2018 №2033, [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 15.02.2005. З довідки виконавчого комітету Боринської селищної ради Турківського району Львівської області від 29.10.2018 №2035 видно, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , де до дня своєї смерті проживав і був зареєстрований [PERSON] . На день смерті проживав одиноко. Боринською селищною радою від імені померлого [PERSON] заповіт не посвідчувався. Згідно з довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Турківського району Львівської області від 29.10.2018 №2034, [PERSON] користується земельною ділянкою в [ADDRESS] . Довідкою про склад сім`ї від 02.12.2013 за №2178 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відтак суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, які регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України, зокрема статтею 344. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз`яснено в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Також необхідно врахувати і те, що згідно з положеннями пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Суд встановив, що позивач з 2005 року проживає в будинку по [ADDRESS] . Будинок згідно з відомостями селищної ради належав [PERSON] , після смерті якого в 2003 році спадщину ніхто не приймав. У спірному будинку позивач до дня смерті [PERSON] проживав за його згодою, а після смерті за усним договором придбав цей будинок у брата померлого. Відтак, враховуючи що на час розгляду справи попередній власник спірного будинку відсутній, позивачем вірно пред`явлено позов саме до Боринської селищної ради Турківського району. У ході розгляду справи суд встановив, зокрема з пояснень позивача, свідків, письмових доказів, що позивач безперервно та відкрито володіє та користується житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] більше 10 років. Суд також встановив, що позивач не приховував того факту, що спірний будинок знаходився в його володінні, що підтверджується в свою чергу тим, що позивач доглядав за будинком, утримував його, прилеглу земельну ділянку, сплачував земельний податок, і все було безперервно з 2005 року до сьогоднішнього часу, тобто більше 10 років. Також суд зазначає, що за весь час відкритого володіння позивачем зазначеним будинком, ніякі інші особи не звертались до нього із питанням визнання права власності на будинок, відповідач також не заперечує проти заявленого позову. Водночас, суд зазначає, що за встановлених обставин справи, позивач дійсно не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності і розраховував на належне оформлення зазначеного будинку, але з незалежних від нього причин не має можливості оформити право власності будь-яким іншим способом, окрім як шляхом звернення до суду. Суд також враховує і те, що з технічного паспорта на спірний житловий будинок видно, що замовником технічної інвентаризації на житловий будинок є позивач [PERSON] , будинок є збудований в 1991 році та такий не містить відмітки про самочинне будівництво; будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 13.09.2018. Відомості про власника будинку відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек. Водночас, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відтак, дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності та взаємозв`язку всі докази, враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком та господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов є підставним і за позивачем необхідно визнати право власності на спірний житловий будинок та господарські споруди за набувальною давністю. Отже позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved