Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

17.12.2013 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 16 липня 1999 року на Одеській універсальній біржі "Витязь" між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визначити розмір часток у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] Свої вимоги мотивували тим, що 03 вересня 1976 року Київським відділом ЗАГСу м. Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 16 липня 1999 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], був укладений договір № 99-374 К купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Позивачі вказують на те, що кожна із сторін виконала повністю цей договір, однак він нотаріально оформлений не був. Позивачі стверджують те, що вказана квартира є спільною сумісною власністю однак в договорі-купівлі продажу нерухомості не вказані частки, які належать на праві власності покупцям. Крім того, [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину квартири. Під час придбання вказаної квартири [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], у зв`язку з чим ? частина квартири належала їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Неможливість отримання спадщини після смерті померлого [PERSON] і стала підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Одеської універсальної біржі «Витязь» у судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Судом встановлено, що 03 вересня 1976 року між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу змінено прізвище на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER]. Від даного шлюбу народились діти, син - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. 16 липня 1999 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» між [PERSON], який діяв від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], був укладений договір № 99-374 К купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON], який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] зареєстрував договір купівлі-продажу у КП «ОМБТІ та РОН» 21 липня 1999 року. Відповідно до п. 6 спірного договору квартира продана з торгів за 12 800 гривень, які отримані Продавцями до підписання даного договору, і належить новим власникам - [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Відповідно до технічного паспорту від 17.05.1999 року, виготовленого Одеським міським бюро технічної інвентаризації загальна площа спірної квартири становить 55,7кв.м., з яких житлова становить 36,9 кв.м. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 9411, після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 489 від 28.03.2013 року з місця мешкання про склад сім'ї та реєстрацію вбачається, що в спірній квартирі з 1999 року зареєстровані [PERSON] [INFO] року, виписаний у зв'язку зі смертю, [PERSON], [PERSON], а також з 2003 року [PERSON] Листом державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори від 15 квітня 2008 року за № 2861 [PERSON] повідомленно про те, що в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу зазначеної квартири був зареєстрований на біржі, оформлений неналежним чином, так як в числі продавців була малолітня особа, долі покупців не визначені. Тому видати свідоцтво про право власності на спадщину нотаріальна контора не має можливості. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови для купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала квартиру [ADDRESS]. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі - продажу № 99-374 К від 16 червня 1999 року ніким не спростовані, свідчать про те, що позивач по справі [PERSON] та його покійний батько [PERSON] є добросовісними набувачами вказаної квартири, оскільки придбали її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачам вартість квартири, але через те, що місцезнаходження відповідачів позивачу не відоме, нотаріально посвідчити вказаний договір не представляється можливим. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли [PERSON], який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], передав гроші за куплену квартиру, а відповідачі передали їм у відповідь цю квартиру та правовстановчі документи на неї , а [PERSON] відповідно їх прийняли та розпочали користуватися квартирою то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу квартири і право власності позивачів на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Враховуючи те, що спірна квартира згідно з умовами договору належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а під час придбання квартири [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], таким чином в силу ст. 60 Сімейного Кодексу України (в редакції 2002 року) спірна ? частини квартири [ADDRESS] є майном подружжя, а від так належить [PERSON], [PERSON] по 1/4 частині. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у справі спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином з урахуванням вказаного можливо зробити висновок, що покійному [PERSON] належала 14 частина спірної квартири, його дружині [PERSON] також ? частина квартири, та [PERSON] ? частина вищевказаної квартири. На підставі викладеного й

Outcome: approved