Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.07.2002 року між ним та відповідачем по справі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Посвідчення даного правочину відбулося на товарній біржі "ВА-БАНК". На теперішній час позивач має намір відчужити вказану нерухомість, однак через відсутність нотаріального посвідчення правочину, за яким вказаний будинок було придбано, останній позбавлений можливості оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі. В зв'язку з цим, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір № 2-2387 від 16.07.2002 року, який був укладений між ним та [PERSON], посвідчений в товарній біржі «ВА-БАНК». В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив не подавав. На підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.07.2002 року на товарній біржі «ВА-БАНК» був посвідчений договір купівлі-продажу № 2-2387. За даним договором [PERSON] продав, а [PERSON] купив домоволодіння з надвірними будівлями, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 домобудівля продана за 2200 гривень, сплачених «Покупцем» «Продавцю» цілком до підписання даного договору. До правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов'язки відповідно до правочину виникли в 1998 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На підставі ст. 47 ЦК України (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктами 5, 10 Договору передбачено, що покупець набуває право власності на домобудівлю з моменту підписання даного договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Враховуючи, що всі зобов'язання по договору сторонами були виконані в повному обсязі, волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх намірам та було спрямоване на реальне настання наслідків укладеної угоди, суд вважає можливим визнати даний правочин дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved