Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

29.04.2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання дочки: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх його видів доходів щомісячно. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 13.02.2010 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у них є доymка: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, різні погляди на життя та різні інтереси. З відповідачем не проживає спільно, шлюб існує лише формально. Почуття любові та поваги між ними втрачено. Тому позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, просить розірвати шлюб. Крім цього, відповідач не цікавиться дочкою, не проявляє до неї жодної уваги та турботи. Жодної матеріальної допомоги не надає. На даний час весь тягар матеріального утримання дітей лежить на позивачці. Тому, покликаючись на ст. ст. 150, 181 СК України, просить позов задовольнити. Також, просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. 13.05.2021 року у дані справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи на 22.06.2021 року о 13:00 год. 22.06.2021 року сторонам було надано строк на примирення до 06.09.2021 року. 06.09.2021 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 28.09.2021 року о 13.00 год. 28.09.2021 р. у судове засідання сторони повторно не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судові засідання 22.06.2021 року, 06.09.2021 року та 28.09.2021 року не з`явився, як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправленняна 22.06.2021 року та 28.09.2021 року, останні повернулися із відміткою про отримання ним даного відправлення. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також, відповідачем не було подано відзиву на позов. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. З огляду на зазначені обставини суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовийрозгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 104 - 105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.02.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, актовий запит №39 (а. с. 5). З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя в сторін не склалося, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між ними. Подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак, шлюб між ними слід розірвати. Крім цього, сторони є батьками неповнолітньої дочки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області (а. с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено абз. 3, 4 п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з принципів розумності й справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини та у відповідності до ст. 182 СК України суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Такий розмір буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідача надавати таке утримання. Разом з цим, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача у її користь в силу приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved