Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

18 серпня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що 22 березня 1997 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. 21 березня 2002 року шлюб було розірвано, згідно ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми. [INFO] року народилася донька [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 1674 та видано свідоцтво серія [NUMBER] від 01.09.2005р. Протягом семи років позивачка намагалась підтримувати стосунки з відповідачем. Починаючи з січня 2013 року сторони проживають окремо. Батько, жодного з покладених законом на нього обов"язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Відповідно до рішення суду відповідач з 14 травня 2014 року повинен сплачувати аліменти. Станом на 08 червня 2015 року існує заборгованість по сплаті аліментів, загальна сума якої складає 8206,58 грн. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Донька знаходиться на повному утриманні матері, яка прикладає всі свої зусилля та можливості для всебічного розвитку дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров"я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовки до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а навпаки створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач неодноразово анонвмно лікувався в наркологічному диспансері з приводу зловживання спиртними напоями, схильний до агресії. В зв'язку з викладеним позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відоповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином через засоби масової інформації. Представник третьої особи просив позов задовільнити, надав висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно спільної з позивачкою дитини. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що відповідач не проживає разом з позивачкою більше трьох років, не з'являється за місцем проживання дитини, не піклується про свою доньку та не забезпечує її матеріально. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи та пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість задоволення позову через наступне, судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. (а.с. 7). 21.03.2002 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. (а.с. 8). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.06.2014 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.05.2014 року. (а.с. 11) Станом на 08.06.2015 року [PERSON] має заборгованість по аліментам та не сплачує їх до теперішнього часу, відповідно до розрахунку Сумського міського відділу державної виконавчої служби у Сумській області. (а.с.9-10). Також, на підтвердження не прийняття участі відповідачем у вихованні та піклуванні про його доньку суду були надані відповідні довідки. (а.с.12-14) Згідно висновку Управління служб у справах дітей Сумської міської ради від 16.12.2015 позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] визнано доцільним (а.с. 54). Отже, судом з достовірністю встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, а батько не спілкується з дитиною, не займається її вихованням і матеріальної допомоги на утримання останньої не надає. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідач, живучи окремо, не цікавлячись побутом та життям своєї доньки не здатен забезпечити їй належний рівень життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З погляду на вищевикладене вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON] . відносно своєї доньки [PERSON] є обґрунтованою і має бути задоволена. На підставі викладеного,

Outcome: approved