Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа - Перший Суворовський відділ ДВС м. Одеси ГТ УЮ в Одеській області та просить зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.10.2014 року, винесену державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ. В обґрунтування позову позивач посилався на наступні обставини: у позивача відсутні боргові зобов`язання перед стягувачем; виконавчий лист про стягнення боргу визнано судом таким, що не підлягає виконанню повністю; виконавче провадження в межах якого винесено постанову про арешт майна завершено у 2014 році та є знищеним, у зв`язку із закінченням строку зберігання. Посилаючись на неможливість зняття виконавцем арешту з майна у інший спосіб, просив суд зняти арешт за рішенням суду. 07.02.2019 року судом відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та учасникам надіслані матеріали справи, про що є належне сповіщення. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву або клопотань до суду не надійшло. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та позов задовольнити повністю з наступних підстав. Як встановлено судом, 27.04.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, яким позов «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» у формі ЗАТ в особі філії відділення Промінвестбанку в м. Одесі до [PERSON] про стягнення боргу задоволено, стягнуто 1 316 035,74 грн.. Постановою державного виконавця ВДВС Комінтернівського РУЮ в Одеській області від 14.10.2011 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1462/09, виданого 09.06.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси. В межах виконавчого провадження було проведено реалізацію іпотечного майна з публічних торгів 12.08.2013 року. Постановою виконавця від 30.12.2013 року виконавче провадження закінчено. 20.05.2013 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси здійснено заміну стягувача з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи». 22.10.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір факторингу за умовами якого відступлено право вимоги за кредитним договором №05-03-16/380 від 30.10.2007 р.. 22.10.2018 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги №В-28-1/18 за вказаним кредитним договором, а також підписано акт прийняття-передачі документації та акт заміни кредитора у зобов`язанні. 30.10.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит №05-03-16/380 від 30.10.2007 р., за умовами якого [PERSON] повністю прощенно борг та звільнено від зобов`язань за вказаним кредитним договором. Вказані обставини встановлені наявною у матеріалах справи ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року у справі № 523/16031/18 за заявою [PERSON] про заміну сторони у виконавчому провадженні та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили, що за приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України є підставою звільнення від доказування, а встановлені обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаною ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року у справі № 523/16031/18 заяву [PERSON] задоволено. Замінено у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-1462/09, виданого 09.06.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі рішення від 27.04.2009 року, стягувача з ТОВ «Кредитні ініціативи» на [PERSON] .. Визнано виконавчий лист №2-1462/09, виданий 09.06.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі рішення від 27.04.2009 року, таким, що не підлягає виконанню повністю. Постановляючи ухвалу від 21.12.2018 року Суворовський районний суд м. Одеси, в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю, виходив із того, що обов`язок боржника відсутній через його припинення. Згідно відомостей, наявної у матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2018 року, судом встановлено, що 16.10.2014 року зареєстровано обтяження всього нерухомого майна особи позивача, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер 44748617, виданої 01.10.2014 року державними виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 16542196 від 16.10.2014 року). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.12.2017 року, наявного в матеріалах справи, судом встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер 44748617, виданої 01.10.2014 року державними виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції (запис 2), накладено арешт та заборону відчуження всього рухомого майна належного позивачу. Окрім того, судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що 14.01.2019 року позивач звернувся до Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту з всього рухомого та нерухомого, накладеного постановою державного виконавця від 01.10.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та вчинення дії щодо реєстрації припинення обтяження рухомого та нерухомого майна. Проте, листом від 18.01.2019 року № 2794 Перший Суворовський ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області повідомив позивача про відсутність у виконавця передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняти арешт з майна боржника за виконавчим провадженням, яке було завершене, та у зв`язку із цим, посилаючись на ч. 5 ст. 59 вказаного Закону вказав про можливість зняття арешту з майна за рішенням суду. Окрім того, повідомлено про закінчення 3-річного строку зберігання виконавчого провадження. Згідно положень норм п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є наслідком закінчення виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд погоджується з доводами позивача про те, що положення норм ст.ст. 39, 40 не можуть бути застосовані до вже завершеного виконавчого провадження, як підстави для зняття арешту майна, у зв`язку із визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю, а ч. 4 ст. 59 цього Закону, у випадку скасування судом виконавчого документа (листа) повністю, не дає виконавцю підстав для зняття арешту за його постановою, у зв`язку із чим позивача не має можливості зняти арешт з майна у інший спосіб ніж у судовому порядку за рішенням суду. Згідно положень норм ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, погоджується із доводами позивача про те, що наявність арешту на рухоме та нерухоме майно належного позивачу, за умовим відсутності боргу, в забезпечення виконання якого арешт було накладено, є перешкодою у здійсненні позивачем прав користування та розпоряджання своїм майном, та є підставою для зняття такого арешту з майна за рішенням суду, оскільки відсутній інший, альтернативний спосіб поновлення прав.

Outcome: approved