Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

9 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львіської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно колгоспного двору. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] зареєстрований та проживає в будинку по [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] [PERSON] все своє життя проживав і надалі проживає в даному будинковолодінні, проводить ремонти, реконструкцію будинку та господарських споруд, підтримує в належному стані прибудинкову територію і на даний час в нього виникла об`єктивна потреба в реєстрації права власності на зазначене майно, що не можливо реалізувати в позасудовому порядку. Як вбачається з довідки-характеристики №007938, виданої [PERSON] Червоноградським МБТІ за №937 від 04.07.2001 р., житловий будинок (домоволодіння) [ADDRESS] зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №90 за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Увинської сільради 12.09.1990 р. на основі рішення Радехівського райвиконкому №143 від 23.08.1990 р. Роком побудови даного житлового будинку зазначено 1976 р. З довідки-витягу з погосподарської книги №1, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області за №191 від 28.09.2020 р. вбачається, що житловий будинок побудований і прийнятий в експлуатацію в 1976 році, номер об`єкта ПГО в погосподарській книзі №1 відкрито на [PERSON] , станом на 01.07.1990 р. в будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука. Таким чином, відповідно до вимог законодавства, яким встановлювалось правоволодіння «колгоспним двором», вищезазначений житловий будинок належав у рівних частинах (по 1/6 частці) наступним особам: [PERSON] - голові двору, її сину - [PERSON] , невістці - [PERSON] та трьом онукам - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Голова колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Барилівською сільською радою 21.05.2000 р., відповідний запис за №6. Після її смерті залишилось спадкове майно в розмірі 1/6 частки у майні колгоспного двору. На підставі звернення [PERSON] до державного нотаріуса Радехівської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , відкрита спадкова справа №288 за 2003 рік, та 06.02.2004 р. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВВВ №590526 (зареєстровано в реєстрі за №347), згідно якого на підставі заповіту, посвідченого виконком Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області 08 лютого 1998 року і зареєстрованого в реєстрі за №2, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] - син, який проживає в селі Барилів Радехівського району Львівської області. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із 1/6 (однієї шостої) частини жилого гіпсоблочного обкладеного цеглою будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] . Згадана частина жилого будинку належала померлій на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області 12.09.1990 р., зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 12.09.1990 р. в реєстрову книгу за реєстровим №90. 12 серпня 2003 року виконавчим комітетом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області було винесене рішення «Про розподіл частки бувшого колгоспного двору на оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] », яким розподілено частки майна вищезазначеного колгоспного двору між його співвласниками по 1/6 частки кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] вищезгаданим особам не видавалось та державна реєстрація прав власності їхніх часток в Червоноградському МБТІ не здійснювалась. Як вбачається з довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4897 від 11.09.2020 р., станом на 31.12.2012 р. житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.09.1990 року, виданого виконкомом Увинської сільської ради, на основі рішення Радехівського райвиконкому від 23.08.1990 року за №143 і записано 12.09.1990 року в реєстрову книгу за №90. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відстоювати своє право власності на належні кожному з них 1/6 частки майна колгоспного двору не планують, від своїх часток відмовляються в користь [PERSON] . У зв`язку з вищенаведеним, у позивача немає іншого виходу із ситуації, окрім як звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який відносився до майна колгоспного двору (а.с.4-10). До відкриття провадження у справі представник позивача подав до суду клопотання про заміну відповідача у справі - Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області - на належного відповідача - Лопатинську селищну раду Львівської області (а.с.33). Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 13 лютого 2021 року замінено відповідача Барилівську сільську раду Радехівського району Львівської області на Лопатинську селищну раду Львівської області та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Лопатинської селищної ради Львіської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно колгоспного двору (а.с.1-2). Сторони в підготовче засідання не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги з врахуванням уточнення підтримує в повному обсязі (а.с.69). Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи й його відсутності та у зв`язку із тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 1/6 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відтак, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . З врахуванням уточнень, просить позов задовольнити (а.с.70). Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с.71). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.61). Відповідач [PERSON] також в підготовче засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.63). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.65). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.67). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що з довідки-характеристики №007938, виданої [PERSON] ДКП «Червоноградське МБТІ» 04.07.2001 року №937, житловий будинок (домоволодіння) [ADDRESS] зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №90 за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Увинської сільради 12.09.1990 року на основі рішення Радехівського райвиконкому №143 від 23.08.1990 року. Рік побудови даного житлового будинку зазначено 1976 р. (а.с.13-13 зворот). Згідно довідки-витягу з погосподарської книги №1, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області за №191 від 28.09.2020 року, вбачається, що житловий будинок побудований і прийнятий в експлуатацію в 1976 році, номер об`єкта ПГО в погосподарській книзі №1 відкрито на [PERSON] , станом на 01.07.1990 р. в будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука (а.с.14). З копії відновленого свідоцтва про народження [PERSON] , серії серії [NUMBER] , виданим Райбюро ЗАГС в м. Радехів 30.12.1966 р., відповідний запис за №185, вбачається, що батько позивача зазначений [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с.15). Той факт, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , повторно виданого 29.09.1976 р. в с.Березівка Радехівського району Львівської області, відповідний запис за №12 (а.с.16). Родинні відносини позивача з відповідачами підтверджуються наступними документами: - копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 12.06.1975 р. (а.с.17); - копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , повторно виданого 27.08.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського РУЮ у Львівській області; копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , повторно виданого 05.08.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області, відповідно до якого [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації їй присвоєне прізвище « [PERSON] »; копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 20.07.2019 року Бродівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідно до якого [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації їй присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с.18-20); - копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 29.12.1977 р.; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00028388993 від 03.11.2020 року, з якого констатовано, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.21-22 зворот). З копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Барилівською сільською радою, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.23). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії ВВВ №590526 (зареєстровано в реєстрі за №347), виданого 06 лютого 2004 року державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. Так, із вищезазначеного свідоцтва вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого виконком Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області 08 лютого 1998 року і зареєстрованого в реєстрі за №2, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] - син, який проживає в селі Барилів Радехівського району Львівської області. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із 1/6 (однієї шостої) частини жилого гіпсоблочного обкладеного цеглою будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] . Згадана частина жилого будинку належала померлій на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області 12.09.1990 р., зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 12.09.1990 р. в реєстрову книгу за реєстровим №90 (а.с.28). 12 серпня 2003 року виконавчим комітетом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області було винесене рішення «Про розподіл частки бувшого колгоспного двору на оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] », згідно з яким розподілено частки майна вищезазначеного колгоспного двору між його співвласниками по 1/6 частки кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.29-29 зворот). Однак свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] вищезгаданим особам не видавалось та державна реєстрація прав власності їхніх часток в Червоноградському МБТІ не здійснювалась, що вбачається з довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №4897 від 11.09.2020 року, в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 р. житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.09.1990 року, виданого виконкомом Увинської сільської ради, на основі рішення Радехівського райвиконкому від 23.08.1990 року за №143 і записано 12.09.1990 року в реєстрову книгу за №90 (а.с.30). [PERSON] відмовилася від належної їй 1/6 частки в колгоспному дворі, що розташований в [ADDRESS] в користь [PERSON] , що підтверджується заявою, посвідченою 27 жовтня 2020 року секретарем Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованою в реєстрі за №48 (а.с.31). Також [PERSON] відмовився від належної йому 1/6 частки в колгоспному дворі, що розташований в [ADDRESS] в користь [PERSON] , що підтверджується заявою, посвідченою 27 жовтня 2020 року секретарем Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованою в реєстрі за №49 (а.с.32). [PERSON] , відмовилася від належної їй 1/6 частки в колгоспному дворі, що розташований в [ADDRESS] в користь [PERSON] , що підтверджується заявою, посвідченою 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області Матіяш Г.П. (а.с.33). Окрім цього, [PERSON] , відмовилася від належної їй 1/6 частки в колгоспному дворі, що розташований в [ADDRESS] в користь [PERSON] , що підтверджується заявою, посвідченою 30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Михальською О.З. (а.с.34). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами ст.ст.317,319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття сторонами права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Статтею 121 ЦК УРСР регламентовано, що володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть такий позов пред`явити за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а позов в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, може бути пред`явлений їх батьками (усиновителями) або опікуном. У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун. У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст.126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином, враховуючи, що станом на 01.07.1990 р. в будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука, відтак кожному з них належить 1/6 частка в майні вищевказаного колгоспного двору. Окрім цього, суд враховує також те, що 1/6 частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , успадкована її сином - [PERSON] . Відтак, на момент звернення позивача з позовом до суду, не вирішено питання розподілу 5/6 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] . Враховуючи, належну позивачу 1/6 частку, а також 4/6 частки, які належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та від яких вони відмовилися в користь [PERSON] , слід визнати за позивачем право власності на частку в розмірі 5/6 в житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позицію з цього приводу, викладену у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання за ним права власності на 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] , є законними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved