Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[INFO] померла баба позивача [PERSON], яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Померла залишила заповіт, згідно якого належне їй право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Колос» с. Морозівка заповіла [PERSON]. 19 жовтня 2005 року [PERSON] було видано Державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2747 за кадастровим номером [NUMBER]. Приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області Долею Т.І. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки зазначене в заповіті належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Колос» с. Морозівка, не співпадає з поданим для оформлення спадкових прав правовстановлюючим документом - державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданим 19 жовтня 2005 року. Позивач 18 вересня 2017 року звернулася до суду з вимогою розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON], щодо розпорядження. Представник позивача за довіреністю (а.с. 18) [PERSON] позовну вимогу свого довірителя підтримала і суду пояснила: Вона - сестра позивача, їх дошлюбне прізвище - [PERSON]. Їх бабуся по материній лінії [PERSON] у 2001 році склала заповіт на користь позивача, яким заповіла їй право на земельну частку (пай). За життя [PERSON], як спадкодавець, змін до заповіту не вносила та його не скасовувала, хоча оформила право власності на земельний пай і з 2005 року земельна ділянка уже виділена в натурі, має свій номер на місцевості та кадастровий номер, а її розмір визначено не в умовних кадастрових гектарах, а в реальних гектарах. Через те, що на момент складання заповіту спадкодавець мала право на земельну частку, а на момент смерті на цю частку уже було оформлено право власності, нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача - Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району в судове засідання не з'явилися, подали суду заяви про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи у їх відсутності (а.с. 30, 32). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд установив наступне: Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] 26 листопада 2001 року склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області Вихристюк М.Л. і зареєстровано за № 83 (а.с. 7). Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України), а також має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, і які можуть йому належати у майбутньому (ч. 1 ст. 1236 ЦК України), скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Із тексту заповіту слідує, що [PERSON] заповіла належне їй право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Колос» с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області, [PERSON]. Свідоцтвом про одруження (а.с. 16) доведено, що після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Встановлено, що [INFO] в с. Яришів Могилів-Подільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 6). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 38299235 від 05 вересня 2014 року, що мається на аркуші 8 оглянутої судом спадкової справи № 134/2014 до майна померлої [PERSON], вбачається, даний заповіт не змінено, не скасовано і не визнано недійсним. Довідкою Морозівської сільської ради № 498 від 11 вересня 2017 року (а.с. 9) стверджується, що Мурованокуриловецькою РДА 19 жовтня 2005 року [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Таким чином, право спадкодавця на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Колос» с. Морозівка, за життя було нею реалізоване і вона отримала земельну ділянку у приватну власність. Отже, на момент відкриття спадщини спадкодавцю вже належала земельна ділянка на території Морозівської сільської ради площею 2,2747 га за кадастровим номером [NUMBER] (а.с. 11), а не право на земельну частку. Приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долею Тетяною Іванівною позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що надані для оформлення спадщини правовтсновлюючі документи не відповідають предмет заповіту (а.с. 21). Необхідність тлумачення заповіту у судовому порядку виникає тоді, коли склад майна, визначеного спадкоємцям на час складання заповіту, на час відкриття спадщини істотно змінився, зокрема, якщо зазнало трансформації право на заповідане майно. Тлумачення заповіту може бути здійснене судом після відкриття спадщини у разі спору між спадкоємцями відповідно до статті 213 цього Кодексу (частини 1 і 2 ст. 1256 ЦК України). Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами), або на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема пунктів 5 і 6, право громадян на земельну частку (пай) посвідчувалося сертифікатом єдиного в Україні зразка, а їх реєстрація провадилася відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, за його заявою мало здійснюватися відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і мав видаватися державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертався до районної державної адміністрації. З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст заповіту, намір спадкодавця, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому мають бути задоволені. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, 1235, 1236, 1256 ЦК України,

Outcome: approved