Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

29 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), посилаючись на слідуючі обставини. 04 квітня 1999 року в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилась належна йому земельна частка (пай) з земель колишнього КСП ім. Дімітрова, розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) №0550771, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 19 серпня 1998 року на імя [PERSON]. На момент смерті батька позивач проживав разом з ним, та фактично прийняв спадщину, так як був неповнолітнім на час відкриття спадщини. Мати позивача [PERSON], на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем через розлад стосунків та переїхала проживати за іншою адресою разом з братом позивача [PERSON], що також є відповідачем по справі, оскільки останній, був зареєстрований, як і мати, за місцем реєстрації спадкодавця. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька, позивачу було відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи у звязку з втратою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та не надання доказів фактичного прийняття спадку. Оскільки на момент відкриття спадку діяв ЦК в редакції 1963 року, то згідно ч.1 ст. 549 даного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач вважає, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки не відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті батька, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, відразу після смерті батька розпорядився деяким належним спадкодавцю рухомим майном. Крім того, позивач зазначає про наявність розбіжностей у правовстановлюючих документах спадкодавця у написанні його прізвища, де в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказано «Пєнов», а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково значиться - «Пенов». Зазначені обставини стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про визнання за ним права на спадкову земельну частку (пай), оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування зазначеного спадкового майна, він позбавлений можливості. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.29). Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в звязку із сімейним обставинами, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.20). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі (а.с.21). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. З огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачами, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 04 квітня 1999 року - в день смерті спадкодавця [PERSON], коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька [PERSON] на належну спадкодавцю, спадкову земельну частку (пай), однак отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору він не має можливості, у звязку пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів фактичного прийняття спадку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.8) та через виявлені розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в свідоцтві про смерть та в сертифікаті на право на земельну частку (пай), що позбавляє позивача можливості підтвердити документально факт належності правовстановлюючого документу померлому. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: - копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №451618 від 08.04.1985 року (а.с.4) , згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; - копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 382503 від 27.05.2004 року (а.с.5), з якої слідує, що [PERSON] помер 04 квітня 1999 року; - копією сертифікату на право на земельну частку (пай) за №0550771 від 19.08.1998 року (а.с.6), на підставі якого [PERSON] належить право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП ім. Дімітрова, розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах; -довідкою №1025, виданою виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 25 вересня 2017 року (а.с.7), якою підтверджується, що [PERSON], [INFO] на день смерті, яка настала 04.04.1999 року був зареєстрований в [INFO]. Крім нього, в будинку були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]; - листом нотаріуса №1037/01-16 від 02.10.2017 року (а.с.8), із якого слідує, що позивачу відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після померлого [PERSON], у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини; - інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №50760543 від 01.02.2018 року (а.с.28), наданою приватним нотаріусом [PERSON], якою повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлого 04.04.1999 року [PERSON] - інформація відсутня. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно п.п.16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Таким чином, фактично успадкувавши після смерті свого батька [PERSON] належну останньому земельну частку (пай), спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє імя вищезазначене право на спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що він не пропустив шестимісячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.8). Крім того, перешкодою є наявність розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючих документах. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 31.03.1995 року із змінами внесеними від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи, що імя та по батькові спадкодавця у свідоцтві про смерть та у сертифікаті на право на земельну частку (пай) співпадають, при відсутності заперечень відповідачів, в тому числі й матері та брата позивача, які визнали вимоги позову в повному обсязі (а.с.а.с.19,20-21), суд вважає доведеним факт належності спадкодавцю [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) за №0550771 від 19.08.1998 року (а.с.6), виданого з допущеною помилкою одної літери "е" у прізвищі власника. Крім того, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини позивачем, який був зареєстрований та проживав за адресою спадкодавця на момент відкриття спадщини, будучи на той час неповнолітнім (а.с.7), не відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті батька, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належав сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП ім. Дімітрова, про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) № 0550771 (а.с.6), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.8), суд вважає, що за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право на спадкову земельну частку (пай) розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП ім.Дімітрова Татарбунарського району Одеської області, відповідно до вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 19.08.1998 року на імя [PERSON], померлого 04.04.1999 року.

Outcome: approved