Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

18.09.2018 року до суду звернувся позивач. Вимоги мотивував тим, що 13.08.2018 року він звернувся із заявою, як співвласник частини нерухомого майна (цехів по ремонту автомобілів), до відповідача про намір отримати в оренду земельну ділянку, розташовану по вул. Сумська, (230) 234, м. Охтирка Сумської області на 5 років. 06.09.2018 року за вихідним № 013/2868 на його адресу за підписом виконуючого обовязки міського голови надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що зазначений позивачем у заяві вид діяльності, який здійснюється ним на вказаній земельній ділянці, не відповідає цільовому призначенню, вказаному у витязі з Державного земельного кадастру. Крім того, обєкт забудови, належним йому на праві приватної власності, не відноситься до переліку обєктів груп будинків та приміщень громадського призначення, затверджених ДБН В.2.2.-9.20 ХХ. За таких умов заява позивача щодо надання в оренду земельної ділянки не може бути включена до проектів рішень та винесена на розгляд Охтирської міської ради. Позивач вважав, що відповідач грубо порушив його конституційні права на розгляд його заяви про отримання в оренду земельної ділянки, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, чим вчинив протиправну і незаконну бездіяльність, не розглянувши її у місячний термін на черговій пленарній сесії Охтирської міської ради та не прийнявши відповідного рішення про надання дозволу або обґрунтованої відмови отримати в оренду земельну ділянку із зазначенням причин такої відмови. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що Охтирська міська рада як орган місцевого самоврядування під час розгляду та опрацювання заяви [PERSON] діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] Суд, вивчивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу укладеного 14.03.2003 року між ПАТ «Суми-Авто» та [PERSON], останній придбав нежитлове приміщення цех по ремонту автомобілів (літера Г-г) загальною площею 258,5 кв.м. за № 230 по вул. Сумська (Фрунзе), м. Охтирка, розташовані на земельній ділянці площею 0,0965 га, за цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку /а.с. 8, 9/ 13.08.2018 року [PERSON] звернувся до міського голови м. Охтирка із заявою, в якій просив надати в оренду земельну ділянку за адресою м. Охтирка, Сумська область, вул. Сумська, 230, кадастровий номер 5910200000:02:008:0015, загальною площею 0,0965 га строком на 5 років. /а.с.7/ Згідно листа за підписом тимчасово виконуючого обовязки міського голови від 06.09.2018 року, зазначений у заяві вид діяльності, який здійснюється [PERSON] на земельній ділянці, не відповідає цільовому призначенню, вказаному у витягу з Державного земельного кадастру. Обєкт забудови не відноситься до переліку груп будинків та приміщень громадського призначення, затверджених ДБН В.2.2.-9-20ХХ. За таких умов заява від 13.08.2018 року не може бути задоволена, включена до проектів рішень та винесена на розгляд Охтирської міської ради. /а.с. 11/ Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із встановлених ст. 2 ЦПК України завдань і основних засад цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стаття 10 ЦПК України встановлює, що с уд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України,\~законів України,\~міжнародних договорів,\~згода на\~обовязковість яких\~надана Верховною\~Радою України.\~ Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Статтею \~81\~ ЦПК\~України (ч.\~1)\~на кожну\~ сторону\~покладено \~обов»язок довести\~ ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин\~має право\~користуватися природними\~об'єктами\~права власності\~народу відповідно\~до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. б ст. 12 ЗК України до виключної компетенції міської ради до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Згідно ч. 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Згідно ч. 3 цієї ж статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. Таким чином суд встановив, що діючи в межах, встановлених законами України повноважень, Охтирська міська рада Сумської області, не розглянувши заяву позивача у місячний термін на черговій пленарній сесії Охтирської міської ради та не прийнявши відповідного рішення, чим не дотрималася у повній мірі вимог Конституції України та Земельного кодексу України, що призвело до порушення прав позивача на набуття у користування земельної ділянки відповідно до приписів ст. 123 ЗК України. Суд дійшов висновку про те, що порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов'язання Охтирської міської ради Сумської області розглянути на найближчій сесії, після набрання рішенням законної сили, заяву [PERSON] від 13.08.2018 року про надання в оренду земельної ділянки у спосіб, визначений ст. 123 Земельного кодексу України. Доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони не надали. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved