Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

19.04.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя до [PERSON] з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що, 02.12.2021 року між нею та відповідачам [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу народився вин - [PERSON] , [INFO] . 23.02.2015 року, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу, малолітня дитина, син - [PERSON] , [INFO] , мешкає з позивачем за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу, відповідач почав вмисно ухилятись від обов`язків по сплаті аліментів, не піклувався про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та загалом не проявляє до дитини батьківської турботи. Покликаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Ухвалою суду від 22.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження Ухвалою суду від 14.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 13.09.2021 року , відповідно до положень ст.. 55 ЦПК України, було залучено до участі справі районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування та районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON] , засвідчена начальником СІЗО - начальника арештного дому підполковником внутрішньої служби Азаровим О., відповідно до якої, позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, судові засідання просить проводити без його участі. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, ухвалити рішення з урахуванням всіх обставин справ та в інтересах малолітньої дитини. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради про Комунарському району як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, ухвалити рішення з урахуванням всіх обставин справ та в інтересах малолітньої дитини. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач). Згідно з заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2015 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1032, 00 гривні щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та кошти на утримання дружини у розмірі 609, 00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Згідно розрахунку заборгованості, наданого Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.03.2021 року за виконавчим провадження № 47335053, загальна заборгованість [PERSON] станом на 28.02.2021 рік складає 80 807,50 гривень. Довідкою № 01-48/34 від 15.07.2021 року підтверджується, що [PERSON] дійсно навчається в 3-Б класі Запорізької гімназії № 2 імені Лесі Українки Запорізької міської ради Запорізької області. Батько дитини протягом навчання дитини в гімназії участі в його вихованні не приймав, школу не відвідує, навчанням дитини не цікавиться. Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Запорізький центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» від 19.07.2021 року № К- 0101, [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , спостерігається на підприємстві з серпня 2020 року. Інформації про участь батька дитини в медичній документації КПН «ЗЦПМСД № 1» не зафіксовано. Згідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Запорізький центр первинної медико - санітарної допомоги № 6» від 21.07.2021 року № Л-155, за медичною допомогою та лікування дитини супроводжувала мати, що зафіксовано в медичній документації. Відповідно до довідки від 04.08.2021 року № 2/10-6290, виданої Державною установою «Запорізький слідчий ізолятор», [PERSON] , утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 02.07.2021 року по теперішній час. З висновку про доцільність про позбавлення батьківських, наданою районною адміністрацією Запорізької міської ради по Олександрівському району від 11.10.2021 року № 2732/01-20/20.03-2293, встановлено що [PERSON] жодним чином батьківські обов`язки не виконує, самоусунувся від утримання, виховання дитини, враховуючи його заяву про добровільну відмову батька від батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , така поведінка є усвідомленою, жодних, доказів, що свідчать про будь-яку зацікавленість в житті і долі дитини не надано. районна адміністрація Запорізької міської ради по Олексапдрівському району, як орган опіки та піклування, дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст.29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої дитини [PERSON] .. Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в даній справі Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається, дитина відповідача тривалий час проживає з матір`ю, яка здійснює його догляд і виховання. Навіть, при судовому розгляді, відповідач жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації на думку Суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідача по ухиленню від виховання дитини є систематичними. Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і сином не зміняться в бік розлучення його з дитиною, яка разом з ним не проживає, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «як найкращих інтересів дитини» Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію її прав. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини». Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та ураховуючи виключно інтереси дитини, суд вважає, що наявні усі підстави для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] .

Outcome: approved