Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про встановлення факту спільного проживання його вітчима [PERSON] , який помер [INFO] , зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини [INFO] . Обгрунтовуючи вимоги, заявник зазначає, що встановлення вищевказаного факту необхідно для оформлення ним спадщини після смерті матері [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON] , проте не оформила своїх спадкових прав. Заявник та його представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити з підстав, наведених в останній. 08.09.2020 від заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява, в якій останній проти задоволення заяви не заперечив, розгляд просив здійснювати без його участі. Представник заінтересованої особи Гришковецької Селищної ради в засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, які підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Так встановлено, що [INFO] помер вітчим заявника та заінтересованої особи [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] . Після його смерті залишилося спадкове майно: земельні ділянки розмірами 2,86 га та 3,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Гришковецької селищної ради (с.Никонівка), що належали [PERSON] (батько вітчима) та [PERSON] (мати вітчима) на підставі актів на право приватної власності на землю, виданих Бердичівським районним відділом земельних ресурсів 22.07.2002. Дані земельні ділянки в порядку спадкування мають перейти до заявника, оскільки [PERSON] помер в строк менше 6 місяців від дня смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка, в свою чергу прийняла, однак не оформила спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відтак, після смерті [PERSON] спадщину в порядку спадкової трансмісії прийняла його дружина та мати заявника й заінтересованої особи [PERSON] , при цьому, правом звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (мати вітчима) не скористалася. Таким чином, ні вітчим ( [PERSON] ), ні мати ( [PERSON] ) заяви про прийняття спадщини від [PERSON] не подавали. У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини після своєї матері [PERSON] , заявник звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Постановою від 14.12.2018 №554/02-31 у видачі свідоцтва на спадщину було відмовлено, мотивуючи відсутністю документів, які підтверджують факт родинних відносин з [PERSON] . Водночас, судом досліджено довідки Гришковецької селищної ради №221 від 06.07.2020, відповідно до якої [PERSON] без реєстрації до дня смерті проживала за адресою: [ADDRESS] та №147 від 08.07.2020, зміст якої містить інформацію про те, [PERSON] до дня смерті та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживала. Окрім того, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] проживала без реєстрації разом зі своїм сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] в [ADDRESS] до дня її смерті, останні доглядали за [PERSON] , здійснили її поховання. Так, відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Частиною 1 статті 1296 ЦК України пердбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Суд дійшов висновку про обгрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання [PERSON] разом із своює матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та поясненнями свідків. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має.

Outcome: approved