Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що її батько помер 17 червня 2013 року. Ще при житті він склав заповіт, яким після своєї смерті заповів їй земельні ділянки, але право власності на земельні ділянки не оформив. У звязку з хворобою, вона не змогла в установлений законом строк прийняти спадщину після смерті батька. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що батько позивача - [PERSON] був власником земельних ділянок площею 0.2500 га, 0.3192 га., 3.6055 га., 0.1338 га. При житті він склав заповіт, яким після своєї смерті заповів позивачу всі земельні ділянки. У звязку з хворобою, позивач не змогла прийняти спадщину в установлений законом шестимісячний строк, тому суд вважає поважною причину пропуску нею процесуального строку для прийняття спадщини після смерті батька, тому поновляє позивачу такий строк. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved