Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просить суд встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем (батьком) [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначено, що 03.03.2007 його батько [PERSON] переїхав проживати до нього оскільки тяжко хворів, та постійно проживав разом з ним та його сім`єю. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно до складу якого входить земельна ділянка з кадастровим номером 5322480700:03:000:0107. Про існування земельної ділянки заявник дізнався випадково 12.03.2020 під час перегляду речей батька, які залишились в нього вдома. В липні 2020 року заявник звернувся до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкових справ та видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно його батька [PERSON] , однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2020 державний нотаріус Курочкін О.О. відмовив йому у видачі свідоцтва, в зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують факт його спільного проживання з [PERSON] до дня його смерті. Факт сумісного проживання може бути встановлений лише за рішенням суду, в зв`язку з чим заявник звернувся з даною заявою до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Новогалещанської селищної ради Козельщинського району Полтавської області в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без участі представника селищної ради. Представник заінтересованої особи Козельщинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без участі представника нотаріальної контори, заперечень не мають. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд вислухавши в попередньому судовому засіданні заявника та свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Зарудянською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 15.05.1968, батьком заявника [PERSON] є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Новогалещинською сільською радою Полтавської області 10.11.1990. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ПЛ №128343, виданого 26.02.2007 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010754800011, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 5,79 гектарів (кадастровий номер 5322480700:03:000:0107), що розташована на території Бондарівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради 18.07.2020 за вих.№1177, земельна ділянка з кадастровим номером 5322480700:03:000:0107, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,79 га перебуває на території Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області (Бондарівський старостат). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 30.08.2007. [PERSON] , як спадкоємець за законом після померлого [INFO] [PERSON] , звернувся до державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіна О.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Бондарівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіна О.О. від 14.07.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Бондарівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, в порядку спадкування після померлого [INFO] його батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт його спільного проживання з [PERSON] до дня його смерті, тобто, що він фактично прийняв спадщину. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як вбачається із паспорту громадянина України серії [NUMBER] , який видано на ім`я заявника, місце проживання [PERSON] з 26.03.2002 по 21.03.2007 було зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] . Також, як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] , який видано на ім`я заявника, та довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 18.03.2020 за вих. №5/33, місце проживання [PERSON] з 08.05.2007 зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] . З наданих в судовому засіданні заявником [PERSON] пояснень вбачається, що місце проживання його батька [PERSON] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі продажу квартири від 02.03.2007, посвідченого державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіна О.О. 02.03.2007, [PERSON] , що машкає за [ADDRESS] , по дорученню якого діяв [PERSON] , продав [ADDRESS] . Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Відповідно до Акту про проживання від 18 березня 2020 року, складеного зі слів свідків [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , останні підтверджують факт проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] , [INFO] з 03.04.2007 по 30.08.2007 (дата смерті [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , яка є сусідкою заявника, в судовому засіданні підтвердила факт проживання [PERSON] з 2007 року разом з заявником [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] і підстави для встановлення такого факту є, а тому заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved