Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що він є уродженцем с. Вербівці. Його батьки в 1940 р. в цьому селі побудували житловий будинок по [ADDRESS]. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO]. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO]. При житті, 05.02.2008 р. [PERSON] вчинила заповіт, згідно з яким заповіла позивачу належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і прибудовами. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач 13.02.2014 р. звертався до приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. з заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріус відмовив з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 6912 будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] були побудовані в 40-х роках і належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городенківської районної ради 14.04.1987 р. Після смерті батька в управління спадковим майном вступила дружина померлого, одночасно мати позивача та відповідачки - [PERSON], яка проживала в даному будинку до дня смерті. Оскільки позивач не може реалізувати своє спадкове право через відсутність правовстановлюючих документів спадкодавця на будинок, тому звернувся в суд з даним позовом. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позивач [PERSON] в заяві зазначив, що позов підтримує, відповідачка [PERSON] зазначила, що позов визнає. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 6912, виданою 31.03.2014 р. Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в реєстровій книзі під реєстровим номером 9 зареєстровано, що [PERSON] є власником майна, розташованого в [ADDRESS] Городенківського району на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городенківської районної ради 14.04.1987 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 44 від 11.03.1987р. Довідкою № 35 від 10.02.2015 р., виданою виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради стверджено, що згідно записів погосподарської книги в житловому будинку [ADDRESS] станом на 01.01.1991 р. були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 12.12.2000 р. Городенківським РАГС Івано-Франківської області. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р., за ст. 524 якого спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини Згідно з ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. На час смерті [PERSON] разом з ним проживала його дружина [PERSON], про що свідчить видана виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради довідка № 34 від 10.02.2015 р. Отже, [PERSON] прийняла спадщину. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] померла [INFO] у віці 90 років в с. Вербівці, що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01.09.2013 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. За заповітом, нотаріально посвідченим секретарем виконавчого комітету Вербівцівської сільської ради 05.02.2008 р., [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], належний їй житловий будинок з прибудовами біля хати заповідала своєму синові [PERSON], жителю [ADDRESS], всю належну їй землю та майновий пай згідно сертифіката [NUMBER] заповідала своїй дочці [PERSON], жительці [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцями [PERSON] за заповітом від 05.02.2008 р. є позивач [PERSON], якому спадкодавець заповідала належний їй житловий будинок з прибудовами біля хати, та відповідачка [PERSON], якій спадкодавець заповідала належну їй землю та майновий пай згідно сертифіката [NUMBER]. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. На час смерті спадкодавця спадкоємці не проживали разом з нею. Про те, що позивач [PERSON] 13.02.2014 р. звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини свідчить Постанова від 02.11.2015 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач у визначений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачу нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючі документи спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про те, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований в 1940 р. а господарські будівлі збудовані в 1940,1971 роках, - свідчить характеристика будинку, господарських будівель та споруд в технічному паспорті на житловий будинок, їх інвентаризаційна вартість становить 64008 грн. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний № 49417001, сформована 09.12.2015 р., свідчить про те, що право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на цей будинок позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON], права власності на будинковолодіння судом не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 86, 524, 529, 548,549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1222,1223, 1233,1268-1270,1296,1297 ЦК України,

Outcome: approved