Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони №51 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, зобовзання сплатити страхові внески. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 09.09.2014 його прийнято на роботу в Тростянецьку МШБ ПМК №51 на посаду дорожнього працівника, де він працює до цього часу. Підприємством, всупереч норм КЗпП України несвоєчасно виплачується заробітна плата, тому за період з 01.10.2015 по 30.04.2016 виникла заборгованість в сумі 8727,55грн. Крім того, відповідачем за весь період заборгованості не сплачено обовязкових платежів, згідно Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Також позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 389,01грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіславши заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу в його відсутності за наявними в справі доказами, позовні вимоги визнає повністю. Визнання позову відповідачем не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останні скористались своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким. Судом встановлено, що позивач 09.09.2014 прийнятий на роботу на посаду дорожнього працівника на дане підприємство, де він продовжує працювати по даний час, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ1 №2037555, виданої 10.04.1978 на імя [PERSON], [INFO](а.с.5-6). Відповідно до довідки про доходи №22 від 16.05.2016 встановлено, що загальна сума заробітної плати, нарахованої, але не виплаченої [PERSON] за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року становить 8727,55грн.(а.с.8). Правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими та регулюються нормами КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно з ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, на день звільнення позивача йому належало виплатити 8727,55 грн.(з урахуванням сум податків). Відповідно до Закону України №2050 від 19.10.2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Ст. 3 цього закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно довідки №30 від 13.05.2016 року компенсація частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, станом на 13.05.2016 року становить 389,01грн.(а.с.9), дана сума заявлена позивачем та не оспорена відповідачем приймається судом як належний та допустимий доказ. Відповідно до п. 171.1. ПКУ особою, відповідальною за нарахування, утримання та оплату (перерахування) до бюджету з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, тому при виплаті суми заборгованості позивачу обовязок утримати податки покладається на відповідача. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, було звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача в сумі 551 грн. 20 коп. Виходячи із положень ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved