Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смерті 24 травня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 4217. Позивач зазначає, що 13 вересня 2006 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 5509 на ім'я [PERSON], на все майно [PERSON], де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, а також, на що вона матиме право. Далі позивач зазначає, що [PERSON], ще за життя, а саме у 2006 році стало відомо, що належна їй квартира [ADDRESS], була незаконними діями дарована [PERSON] (далі - Відповідачу -2). Договір дарування вказаної вище квартири було укладено між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON], як законного представника неповнолітньої [PERSON], яка прийняла у дар квартиру. У зв'язку з вищевикладеним, з жовтня 2006 року по листопад 2012 року в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] (з квітня 2009 року - [PERSON], як спадкодавця) до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним довіреності та договору дарування. Рішенням суду від 13 листопада 2012 року, яке набрало чинності 26 листопада 2012 року, було визнано недійсним доручення від 29.10.1998 року на ім'я [PERSON] на право розпорядження квартирою [ADDRESS], посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1495, та визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений [PERSON] від імені [PERSON] з [PERSON], посвідчений 30.06.1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1324. Далі, позивач вказує, що ним, як єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON], було подано у шестимісячний строк відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та надано рішення суду від 30.11.2012 року. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому, [PERSON], було відмовлено, та листом за вих. № 268/02-14 від 30.01.2013 року надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. У зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просити суд, визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,6 кв.м., яка складається із двох кімнат житловою площею 27,5 кв.м. (перша - 10,4 кв.м., друга - 17,1 кв.м), кухні площею - 7,6 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., коридору - 4,6 кв.м., вбудованої шафи - 0,5 кв.м. та обладнана лоджією 2,3 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Позивач (його представник) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, у судових дебатах участі не приймали, у судове засідання з цього приводу не з'явилися, до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] в якій він просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити. Представник відповідача-1- Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував, у судових дебатах участі не приймав, у судове засідання з цього приводу не з'явився, надали суду заяву, в якій просять суд розглядати справу за їх відсутності та відмовити в задоволені позовних вимог. Відповідач - 2 - [PERSON] в особі законного представника [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні підприємства поштового зв'язку про вручення поштового відправлення, врученого за місцем реєстрації такої особи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить те, що вони отримали 24.02.2014 року за вх. № 1/14-136 судову повістку, причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Так, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 14 серпня 1998 року, посвідченого Товарною біржею «Лідер» за № 198. Судом встановлено, що 13 вересня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений заповіт [PERSON], яким вона заповідала все належне їй майно, що буде належати їй на день смерті, позивачеві по справі [PERSON] (а.с.6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2011 року в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання вказаного заповіту недійсним було відмовлено. Означене рішення набуло чинності у встановленому законом порядку (а.с. 45 ). Судом також встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2012 року було визнано недійсним доручення від 29.10.1998 року на ім'я [PERSON] на право розпорядження квартирою [ADDRESS], посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1495, та визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений [PERSON] від імені [PERSON] з [PERSON], посвідчений 30.06.1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1324. Вказане рішення також набуло чинності у встановленому законом порядку (а.с. 9-10). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК України) і такий договір (чи його істотна умова) є недійсним з моменту його укладення (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК України) незалежно від того, чи виконали сторони його умови. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 травня 2008 року серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис в Книзі реєстрації смерті № 421 (а.с.5). Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що спірна квартира [ADDRESS] на момент смерті належала на праві власності [PERSON], а відтак входила до відповідної спадкової маси. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до вимог частин 1, 3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі , із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами , визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, наведений порядок дотримано при посвідченні вказаного заповіту. Укладений заповіт відповідає вимогам Закону, оскільки складений у письмовій формі та посвідчений службовою особою визначеною ст.1251 ЦК України. За положеннями ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із урахуванням норм ст. 1296 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008р., № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач у передбачений законом строк, а саме 02 липня 2008 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Судом також встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] була заведена спадкова справа № 1005/2008, та перебувала в провадженні Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру № 33856802 від 24.04.2013 року. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що 31 січня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду для встановлення права власності на вищевказану квартиру. Відтак суд доходить висновку про відсутність у позивача можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого його цивільне право підлягає захисту в цивільному порядку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. У зв'язку із викладеними обставинами, та приймаючи до уваги названі норми матеріального закону, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,6 кв.м., яка складається із двох кімнат житловою площею 27,5 кв.м. (перша - 10,4 кв.м., друга - 17,1 кв.м), кухні площею - 7,6 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., коридору - 4,6 кв.м., вбудованої шафи - 0,5 кв.м. та обладнана лоджією 2,3 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Враховуючи предмет спору та

Outcome: approved