Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, вказавши, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.04.2019 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Згідно цього ж рішення Вишгородського районного суду Київської області з відповідача на її користь, на утримання доньки, щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1000,00 гривень, до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що з травня 2019 року їх донька перебуває на лікуванні в Центрі сімейної стоматології лікаря Дем`яновського, де їй в рамках лікування були поставлені брекети на зуби Вартість лікування склала 27 000, 00 гривень, які позивачем було сплачено самостійно, атому відповідач повинен сплатити 50% від загальної вартості понесених нею витрат. У зв`язку із чим звернулася до суду та просила стягнути з відповідача частину понесених нею додаткових витрат на лікування доньки у розмірі 13 500, 00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримувала та просила про їх задоволення. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечував, однак зазначив, що у зв`язку із тим, що є інвалідом другої групи не має можливості сплати відразу всю суму, а лише по 500, 00 грн. щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 18.09.2009 року по 15.04.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу позивачем було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] . 15.04.2019 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.04.2019 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 16.05.2019 року. Згідно наявної в матеріалах справи медичної карти стоматологічного хворого № 1235, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у період з 13.05.2019 року по 04.06.2020 року перебувала на лікуванні у лікаря - стоматолога, з діагнозом: І клес, скупчення верхньої та нижньої щелепи, де їй в рамках лікування були поставлені брекети на зуби. Вартість лікування склала 27 000, 00 гривень, що підтверджується товарними чеками від 20.05.2020 року та 04.06.2020 року. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Наявність на утриманні інших неповнолітніх дітей та розмір отриманих доходів не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України. Положенням ст. 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає, що у даній справі відсутні підстави для звільнення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо доньки та компенсації 50% вже понесених додаткових витрат. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про необхідність відступити від принципу рівності батьків у обов`язку щодо утримання дитини і покласти тягар обов`язку щодо додаткових витрат на утримання дитини лише на матір, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, пояснень, доказів, заяв, клопотань, а лише в судовому засіданні усно заявив клопотання про розстрочення рішення суду, у зв`язку із тим, що є інвалідом другої групи та не має можливості сплати відразу всю суму, а лише по 500, 00 грн. щомісячно. Разом із цим, згідно ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було подано до суду відповідного клопотання про розстрочення рішення суду у відповідності до норм ЦПК, з обґрунтуванням підстав його розстрочення та долученням відповідних доказів на його обґрунтування, суд дійшов висновку, що усно заявлене відповідачем у судовому засіданні клопотання не може засвідчувати факт відсутності у відповідача можливості виконати судове рішення без надання р озстрочки. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до довідки серії АВ № 1035373, [PERSON] , є інвалідом другої групи з 04.10.2018 року. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що сторони звільнені від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved