Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: смт. Новопокровка, вул. Пушкіна, буд. 13, Чугуївського району Харківської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона та її доньки, в інтересах яких вона діє, є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Новопокровка, вул. Пушкіна, буд. 13, Чугуївського району Харківської області. Оскільки відповідач фактично в будинку значний час не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у неї з відповідачем не немає жодних домовленостей з приводу користування належним їй та її дітям домоволодінням, він вважається таким, що втратил це право. Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 16). Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, ніяких заперечень проти позову не надав (а.с. 13). За таких обставин, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не зявившихся осіб за доказами, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: смт. Новопокровка, вул. Пушкіна, буд. 13, Чугуївського району Харківської області належить: [PERSON] 4/12 частини, згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2002 року, зареєстрованого Чугуївським МБТІ 28.07.2004 року 15.08.2002 року, 1/6 частина за рішенням Чугуївського суду Харківської області від 12.08.2015 року; [PERSON] - 4/12 частини за договором дарування від 11.09.2002 року, зареєстрованого Чугуївським МБТІ 19.09.2002 року; [PERSON] 1/6 частина за рішенням Чугуївського суду Харківської області від 12.08.2015 року (а.с. 5-7). У вище вказаному житловому будинку зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON], шлюб між сторонами розірваний 30.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 077124 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Відповідач з вересня 2012 року та по теперішній час в будинку позивача фактично не проживає, речей його там не має, що підтверджується довідкою від 12.10.2015 № 892 виданою виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 8). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У звязку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, позивач як власник житлового будинку, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку не приймає. Права власника будинку, квартири визначені ст.\~383 Цивільного кодексу України та ст.\~150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення \~Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Частиною 2\~ ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про не проживання відповідача в спірному будинку за місцем реєстрації з 2012 року, з власної ініціативи. Зважаючи на викладене та виходячи зі змісту ст. 405 ЦК України та\~Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11 звільнення\~членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї\~спірного житлового приміщення\~та його відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved