Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в Берегівський районний суд з позовом до [PERSON] про витребування майна зазначивши, що під час шлюбу з відповідачкою ними було придбано спільне майно, а саме автомобіль марки «ВАЗ-219060-110-40», державний номер «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER], за 9000 доларів США. 01.12.2015 року вказаний автомобіль був відчужений відповідачкою [PERSON] без його згоди, на даний час автомобіль зареєстрований за сином відповідачки за першим шлюбом [PERSON]. Зазначений автомобіль є їх спільною сумісною власністю, яке відповідачка відчужила без його згоди, а тому в уточнених позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «ВАЗ-219060-110-40», державний номер «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER] № 2142/2015/35 від 01.12.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. визнати за ним - [PERSON] право власності на автомобіль марки ««ВАЗ-219060-110-40», державний номер «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER], стягнувши в користь [PERSON] 44957 грн. вартості ? частки автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали з підстав викладених у уточненій позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали та пояснили, що дійсно на даний час спірний автомобіль відчужений синові відповідачки [PERSON], однак автомобіль залишився у користуванні відповідачки, тому просили суд не визнавати договір купівлі-продажу недійсним, а відшкодувати позивачеві вартість ? спірного автомобіля, за рахунок коштів внесених на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідачка ствердила, що автомобіль був придбаний за її кошти отримані в результаті продажу перукарні, в якій була її частка власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Судом встановлено, що 19 червня 2007 року в відділі РАЦСу Берегівського РУЮ між сторонами був укладений шлюб, а рішенням Берегівського районного суду від 13.01.2015 року, шлюб розірвано. За час шлюбу, 19.07.2012 року сторони придбали спільне майно - автомобіль марки «ВАЗ-219060-110-40», державний номер «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER], вартість якого на час розгляду справи становить 89914 грн.. 01.12.2015 року [PERSON] без згоди позивача зняла спірний автомобіль з обліку та відчужила його своєму синові [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 2142/2015/35 від 01.12.2015 року. Відповідно ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Чинним законодавством не вимагається обов'язкового нотаріального посвідчення договорів на відчуження транспортних засобів, проте, вчиняючи дані дії без згоди другого з подружжя, перший порушує його право власності на автомобіль. Згідно положень Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Оскільки відповідачка порушила вимоги ст.65 СК України та здійснила відчуження спільного майна без згоди позивача, суд вважає таке відчуження недійсним. Відповідно до вимог ст.70 СК України суд вважає частки майна позивачки та відповідача рівними. Як убачається із матеріалів справи, вартість спірного автомобіля на час розгляду справи становить 89914 грн.. Така вартість спірного автомобіля на час розгляду справи фактично не заперечувалася і відповідачкою, а тому поділ спірного майна має бути проведений, виходячи з дійсної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням положень 71 СК України суд дійшов висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, залишивши спірний автомобіль у власності позивача [PERSON] з покладенням на нього обов'язку компенсувати відповідачці 44957 грн. у вигляді грошової компенсації замість її 1/2 частки у спільному майні. Суд дійшов до висновку про необхідність залишення автомобіля позивачу з тих підстав, що він також має права водія, проживає в селі і йому необхідний транспортний засіб, а відповідачка добровільно відчужила автомобіль синові. На виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України позивачем внесено на депозитний рахунок Берегівського районного суду 34 623 грн.33 коп. та він зобов'язався у разі визнання судом часток у спірному майні рівними, внести додатково необхідну суму. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved