Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до Слов»янської міської Ради Донецької області, з участю третіх осіб- [PERSON]., [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 1996 року та по теперішній час він проживає у 21/100 частині будинку [ADDRESS] яка належала на підставі права приватної власності [PERSON], який [INFO] року помер, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00012583329 від 12 серпня 2013 року. Весь цей час він безперервно, відкрито, добросовісно користується нерухомим майном, а саме 21/100 частини спірного домоволодіння по [ADDRESS] про що свідчить Довідка від 20.02.2014 р. вих. № 159. Таким чином, він фактично добросовісно, безперервно володіє та користується 21/100 частиною домоволодіння [ADDRESS], та на протязі понад 12 років і набув його у володіння за відсутності відповідних договірних або інших правових підстав. Він належним чином утримує житло, сплачує за нього експлуатаційні та комунальні платежі, здійснює його ремонти. За 12 років експлуатації частини домоволодіння до нього внесено суттєві поліпшення, внаслідок проведення його капітальних ремонтів. Тобто в теперішній час він продовжує відкрито користуватися зазначеним помешканням. Крім цього, факт його проживання за спірною адресою підтверджується також рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2013 р. (№2/243/1773/2013), яким з нього, як наймача житла, розташованого за адресою: [ADDRESS] було стягнуто на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість по електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електроенергією. Зазначений факт також підтверджується рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12.03.2014 року № 243/6581/13-ц. Згідно до вказаного рішення апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] відповідно до довідки комітету мікрорайону Залізничний № 1 м. Слов'янська з 1996 року проживає по [ADDRESS] та згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 16 липня 2013 року з [PERSON] стягнуто, як наймача цього будинку, вартість електроенергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електроенергією в сумі 8035,15грн. Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України,- обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, зазначене домоволодіння знаходиться у володінні та користування й третіх осіб у справі, відповідно до часток, які їм належать, а саме: згідно рішення народного суду м. Слов'янська від 17.07.1987 року були виділені ідеальні долі домоволодіння [ADDRESS] про право загальної власності співвласників. Так за зазначеним рішенням суду [PERSON] є власником частини домобудівлі, яка складається з житлових кімнат за планом 2-1 пл.13,2 кв.м.; 2-2 пл.10,9 кв.м., веранди «а» пл. 6,5 кв.м., сараю «Д», ? частини забору, що складає 5/25 частин домоволодіння; [PERSON] є власником частини домоволодіння, яка складається з житлових кімнат 3-1 пл. 16,6 кв.м.; 3-2 кв.м., крильця, ? частини літньої кухні «В», погребу, що складає 5/25 частин домоволодіння; [PERSON] та [PERSON] є власниками частини домоволодіння, яка складається з житлових кімнат 1-1 пл. 8,1 кв.м., 1-2 пл. 22,3 кв.м., 1-3 пл. 11,2 кв.м., 1-4 пл. 9,6 кв.м., веранди «а» пл. 4,3 кв.м., крильця, сараю «Б», сараю «Г», ? частин забору, що складає 7/25 частин домоволодіння. Після смерті [PERSON], яка померла в 1987 році, 7/100 частини домобудівлі стали належати [PERSON], а 21/100 частини - [PERSON]. Інші 8/25 частин домобудівлі на теперішній час належать [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] не перереєстрували належні ним частки після зміни часток відповідно до рішення народного суду м. Слов'янська від 17.06.1987 р. № 2-1052-87. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00011111912 від 25.09.2012 року. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00012583329 від 12.08.2013 року. Отже у теперішній час 21/100 частини домобудівлі [ADDRESS] що належала [PERSON] ні за ким не зареєстрована. Таким чином, він фактично добросовісно, безперервно володіє та користується вищезазначеною частиною домоволодіння та на протязі понад 12 років набув його у володіння за відсутності відповідних договірних або інших правових підстав. Він належним чином утримує житло, сплачує за нього експлуатаційні та комунальні платежі, здійснює його ремонти. За 12 років експлуатації частини будинку до нього внесено суттєві поліпшення, внаслідок проведення її капітальних ремонтів. Тобто в теперішній час він продовжує відкрито користуватися зазначеним помешканням, однак не має можливості належним чином оформити документи на право власності, що і спонукало звернутися за захистом свого цивільного права до суду. Спірні відносини є цивільними і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частина перша статті 344 ЦК України визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Разом з тим, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, за змістом ч.3 статті 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. Крім того, він відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє 21/100 частиною домобудівлі [ADDRESS] що належала [PERSON] Тобто в даному випадку є всі правові підстави передбаченні ст. 344 ЦК України для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Застосовуючи до спірних правовідносин приписи ч.1 ст.344 ЦК України, слід враховувати положення ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), приписи ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Просить суд визнати за ним, [PERSON], в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно, а саме: 21/100 частини домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] яка складається з жилої кімнати 1-1 площею 8,1 кв.м, жилої кімнати 1-2 площею 22,3 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 9,6 кв.м, веранди «а» площею 4,3 кв.м, крильця, сараю «Б», сараю «Г», ? частини забору. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.78). 04 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 117 ). Представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.79). 04 березня 2015 року представник позивача - адвокат [PERSON] звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги [PERSON] ( а.с. 118 ). Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.51,59,89). Від Слов»янської міської Ради Донецької області надійшла до суду Заява, в якій просять суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення з урахуванням наявних у справі матеріалів ( а.с. 52, 67, 100). Третя особа - [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 109-110). Третя особа - [PERSON] - до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 109-110). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам- підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» Оголошення у пресі - Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання третіх осіб- [PERSON] та [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 30 ( 5404) від 18 лютого 2015 року ( а.с. 109-110) і тому з 18 лютого 2015 року треті особи - [PERSON] та [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Слов»янської міської Ради Донецької області, за участю третіх осіб - [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч.1 ст. 344 ЦК України « Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації». Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об»єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( строк володіння). Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву, щодо правомірності набуття майна. Об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст..344 ЦК України є чуже майно. Судом встановлено, що на підставі Рішення народного суду м. Слов»янська від 17 липня 1987 року були виділені ідеальні долі домоволодіння [ADDRESS] про право загальної власності співвласників.( а.с.35-36). Так за зазначеним рішенням суду [PERSON] є власником частини домобудівлі, яка складається з житлових кімнат за планом 2-1 пл.13,2 кв.м.; 2-2 пл.10,9 кв.м., веранди «а» пл. 6,5 кв.м., сараю «Д», ? частини забору, що складає 5/25 частин домоволодіння; [PERSON] є власником частини домоволодіння, яка складається з житлових кімнат 3-1 пл. 16,6 кв.м.; 3-2 кв.м., крильця, ? частини літньої кухні «В», погребу, що складає 5/25 частин домоволодіння; [PERSON] та [PERSON] є власниками частини домоволодіння, яка складається з житлових кімнат 1-1 пл. 8,1 кв.м., 1-2 пл. 22,3 кв.м., 1-3 пл. 11,2 кв.м., 1-4 пл. 9,6 кв.м., веранди «а» пл. 4,3 кв.м., крильця, сараю «Б», сараю «Г», ? частин забору, що складає 7/25 частин домоволодіння. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Витягом з Державного реєстру Актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про смерть № 00011111912 від 25 вересня 2012 року ( а.с. 40-41). Після смерті [PERSON], яка померла в 1987 році, 7/100 частин домоволодіння стали належати [PERSON], а 21/100 частина - [PERSON] З Довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 8228927 від 20 серпня 2013 року вбачається, що право власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] зареєстровано на частину за [PERSON] та за [PERSON], за [PERSON] на 7/100 частин, за [PERSON] на 21/100 частку та за [PERSON] на 8/25 частки, інших власників немає. Згідно Договору дарування частки житлового будинку від 27 грудня 2012 року [PERSON] подарувала належну їй частину, а саме 8/25 домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] [PERSON] ( а.с.6). Тобто, інші 8/25 частин домоволодіння на теперішній час належать [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] не перереєстрували належні їм частки після зміни часток відповідно до рішення народного суду м. Слов'янська від 17.06.1987 р. № 2-1052-87. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00012583329 від 12 серпня 2013 року.( а.с. 43-45). Після смерті [PERSON] його рідний брат - [PERSON] 22 грудня 1993 року звернувся до Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Донецької області з Заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину за законом. 22 грудня 1993 року в Першій Слов»янській нотаріальній конторі Донецької області за заявою [PERSON], спадкоємця за законом заведена спадкова справа № 970/ 1993 після померлого [INFO] року [PERSON]. Інших заяв не поступало. Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось ( а.с. 71-74). [INFO] року за місцем свого постійного мешкання, в місті Краматорську Донецької області помер [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується Записом Акта про смерть №2755 від 19 грудня 1996 року ( а.с.90-94). Як вбачається з Довідки Першої Краматорської Державної нотаріальної контори № 202/02-14 від 30 січня 2015 року « згідно інформаційній довідці № 39491076 від 30 січня 2015 року, в виробництві Першої та Третьої Краматорських державних нотаріальних контор, відсутня спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] ( а.с.97-98). Як вбачається з Довідки Другої Краматорської Державної нотаріальної контори №75/02-14 від 13 лютого 2015 року « стосовно [PERSON], померлого [INFO] року, спадкової справи заведено не було. До нотаріальної контори ніхто не звертався, жодних Свідоцтв про права на спадщину видано не було, також заповітів від його імені посвідчено не було. ( а.с.112-114). Отже у теперішній час 21/100 частини домоволодіння [ADDRESS] що належала [PERSON] ні за ким не зареєстрована. Таким чином, спірне нерухоме майно, а саме: 21/100 частини домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] яка складається з жилої кімнати 1-1 площею 8,1 кв.м, жилої кімнати 1-2 площею 22,3 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 9,6 кв.м, веранди «а» площею 4,3 кв.м, крильця, сараю «Б», сараю «Г», ? частини забору не перебуває в приватній власності будь-кого з осіб, тобто відсутні особи, які претендують на це майно, а відтак висновки суду відповідають приписам ст. 344 ЦК України та мають правове обґрунтування. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Застосовуючи до спірних правовідносин приписи ч.1 ст.344 ЦК України, слід враховувати положення ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), приписи ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що: п.9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами по справі, позивач [PERSON] з 1996 року та по теперішній час постійно проживає у 21/100 частині домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] яка складається згідно плану жилого будинку з: жилої кімнати 1-1 площею 8,1 кв.м, жилої кімнати 1-2 площею 22,3 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 9,6 кв.м, веранди «а» площею 4,3 кв.м, крильця, сараю «Б», сараю «Г», ? частини забору ( а.с. 18, 37-39). Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України ( особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. В судовому засіданні встановлено і належним чином не спростовано, що весь цей час, а саме з 1996року позивач [PERSON] безперервно, відкрито, добросовісно користується нерухомим майном, а саме 21/100 частини спірного домоволодіння по [ADDRESS] про що свідчить Довідка Комітету Мікрорайону «Залізничний №1» від 20 лютого 2014 р. вих. № 159 ( а.с. 30). При цьому, слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Таким чином, [PERSON] фактично добросовісно, безперервно володіє та користується 21/100 частиною домоволодіння [ADDRESS], та на протязі понад 12 років і набув його у володіння за відсутності відповідних договірних або інших правових підстав. [PERSON] належним чином утримує житло, сплачує за нього експлуатаційні та комунальні платежі, здійснює його ремонти ( а.с.7-17). За більше ніж 12 років експлуатації частини домоволодіння до нього внесено суттєві поліпшення, внаслідок проведення його капітальних ремонтів. Тобто в теперішній час [PERSON] продовжує відкрито користуватися зазначеним помешканням. Вказані обставини в судовому засіданні належним чином не спростовані. Крім цього, факт проживання [PERSON] за спірною адресою підтверджується також рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2013 р. (№2/243/1773/2013), яким з нього, як наймача житла, розташованого за адресою: [ADDRESS] було стягнуто на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість по електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електроенергією. ( а.с.26-29). Зазначений факт також підтверджується рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12.03.2014 року № 243/6581/13-ц. Згідно до вказаного рішення апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] відповідно до довідки комітету мікрорайону Залізничний № 1 м. Слов'янська з 1996 року проживає по [ADDRESS] та згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 16 липня 2013 року з [PERSON] стягнуто, як наймача цього будинку, вартість електроенергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електроенергією в сумі 8035,15грн. ( а.с.21-25,26-29). Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України,- обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частина перша статті 344 ЦК України визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Разом з тим, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, за змістом ч.3 статті 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. У відповідності до Листа № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» п.6 «Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, інші цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність, як один із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб»єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов»язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна ( речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно 1 січня 2001 року. При цьому слід визнати, що якщо строк давності володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 року. У той же час, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то у строк набувальної давності цей період зараховується повністю». Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку, що позивачем надані до суду докази в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України в обгрунтування тих обставин, що [PERSON] відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно з 1996 року володіє 21/100 частиною домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] яка складається згідно Технічного паспорту з: жилої кімнати 1-1 площею 8,1 кв.м, жилої кімнати 1-2 площею 22,3 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 9,6 кв.м, веранди «а» площею 4,3 кв.м, крильця, сараю «Б», сараю «Г», ? частини забору, що належала [PERSON] Тобто в даному випадку є всі правові підстави передбаченні ст. 344 ЦК України для визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і задоволення його позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved