Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2004 року у відділі РАЦС Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області України сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 47. Від шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO]., та сина [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з відповідачем. Спільне життя у сторін не склалося, біля 2,5 років тому подружні відносини між сторонами фактично припинилися, відповідач з дітьми проживає в іншому місті. Кожен живе окремим життям та має свої окремі плани на майбутнє. Шлюб існує формально, тому позивач звернувся до суду та просив його розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити. Додатково пояснив, що судом надавався строк на примирення, однак за час, який надав суд на примирення, ніяких змін у відносинах сторін не відбулось, тому настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає, просить задоволити. Після розірванню шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]» . Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Ухвалою суду від 11.08.2017 року сторонам надався строк на примирення, проте примирення не відбулося. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом достовірно встановлено, що 21.04.2004 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 47, відповідно до свідоцтва про одруження від 21.04.2004 р., серії [NUMBER] (а. с. 7). За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.04.2014 року та син - [PERSON], [INFO]., відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.03.2008 року (а. с. 8 -9). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може пред'явити один із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved