Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] 11 березня 2020 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області, орган опіки та піклування Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської областіпро визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстровані відповідачі по справі, однак останні з вересня 2008 року за місцем реєстрації не проживають, місце проживання останніх невідоме. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не прибула, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом розміщення оголошення на вебпорталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомили. Відзив від відповідачів не надходив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області в судове засідання не прибув, однак від виконувача обов`язків голови Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області надійшла заява, в якій просила справу розглянути за відсутності представника органу опіки та піклування при Олександрівській сільської ради Білозерського району Херсонської області, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Ляшенко І.М. в судове засідання не прибула, однак спрямувала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, при цьому зазначила, що при вирішенні вказаного спору покладається на розсуд суду. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах в порядку положень ст. 280 ЦПК України. 18 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою суду від 22 червня 2020 року до участі у справізалучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до акту щодо не проживання осіб від 18 лютого 2020 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2008 року за вказаною адресою не проживають. Згідно довідки за вих. № 246 від 5 березня 2020 року виданої Олександрівською сільською радою Білозерського району Херсонської області вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказані особи позивачці не родичі. Поважності причин відсутності відповідачів в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не встановлено. Таким чином, оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] понад шість місяців без поважних причин відсутні і не проживають в будинку, то вони є такими, що втратили право користування даним житлом. Як вбачається з матеріалів справи, в житловому будинку зареєстрована неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яку позивачка також просить визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , та була зареєстрована в будинку. Згідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] , останні згідно відміток на цих свідоцтвах [INFO] , кожна окремо, набули громадянство Російської Федерації. Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив, що позовні вимоги, заявлені позивачкою є обґрунтованими, позов підлягає задоволенню, так як відповідачі, які не є членами сім`ї позивачки в спірному житловому приміщенні не проживають з 2008 року, а тому втратили право користування ним. Крім того, суд вважає, що зняття неповнолітньої особи з реєстрації не буде суперечить її інтересам, так як неповнолітня [PERSON] , [INFO] , не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками (автоматично зберігає або втрачає таке право разом з батьками). Інтереси дитини за цим рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у спірному житловому будинку не проживає, а залишення неповнолітньої дитини зареєстрованою у спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Крім того, остання у січні 2008 року набула громадянство іншої держави. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved