Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності на майно колгоспного двору - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з належними до нього господарським будівлями та спорудами, та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,2500 га, для обслуговування житлового будинку. Заява мотивована тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 28 лютого 2018 року виданим виконавчим комітетом Ізянської сільської ради від 28 лютого 2018 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадщини у відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу України ввійшли всі права та обов'язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями, які прийняли спадщину шляхом фактичного проживання та вступили у фактичне володіння спадковим майном, але не оформили його є його син [PERSON] та дочка [PERSON]. Факт проживання з спадкодавцем вказаних осіб підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Ізянської сільської ради вих. № 827 від 05.03.2018 року. [PERSON] не бажає приймати спадщину і не претендує на спадкове майно. Спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності колгоспного двору, що видане 15 липня 1988 року та про що зроблений запис в реєстрову книгу №2, стр. 184 за реєстровим №243, виданий Виконкомом Хустської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 151 від 13 липня 1988 року, в якому зазначено, що право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] та земельної ділянки, розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку, яку передано [PERSON] згідно рішення виконкому Ізянської сільської ради народних депутатів від 19 грудня 1997 року № 111. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Ізянської сільської ради №2480 від 05.10.2018 року дворогосподарство за адресою [ADDRESS] зміщено на адресу [ADDRESS]. При зверненні до нотаріуса Шкарампоти В.Д., для оформлення спадщини на цей будинок нотаріус роз'яснив, що прийняти у спадщину на цей будинок не можливо оскільки свідоцтво на право власності колгоспного двору, яке видане на підставі рішення виконкому Хустської районної ради народних депутатів №151 від 13 липня 1988 року не є свідоцтвом про право власності на майно, оскільки житловий будинок зареєстровано як власність колгоспного двору, головою якого є спадкодавець, при цьому у свідоцтві не перераховані усі члени колгоспного двору та не визначені їх частки. Свідоцтво на право власності на жилий будинок колгоспного двору мало бути переоформлене на фізичних осіб - членів колгоспного двору, так як колгоспні двори припинили своє існування у зв'язку із прийняттям Закону Української РСР «Про власність» від 7 лютого 1991 року. Оскільки спадкодавець був членом колгоспу, виконавчим комітетом Хустської районної Ради народних депутатів було видано свідоцтво на право власності колгоспного двору на житловий будинок, яким посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги позовної заяви підтримують та просять суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Представник відповідача - Ізянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо їх задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Шкарампота В.Д. подав до суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності колгоспного двору на житловий будинок, від 15.07.1988 року виданого Виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів, житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого являвся [PERSON]. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Ізянської сільської ради №2480 від 05.10.2018 року дворогосподарство за адресою [ADDRESS] зміщено на адресу [ADDRESS]. Згідно архівного витягу з рішення виконкому Ізянської сільської ради народних депутатів від 19.12.1997 року №111 [PERSON] виділено земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] Хустського району. Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об»єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок в [ADDRESS] Хустського району було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був [PERSON], відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР він мав набути право власності на будинок. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON], яка не претендує на спадкове майно. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений та підлягає до задоволення.

Outcome: approved