Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

15 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] з 400 грн на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно по день її повноліття. Позов обґрунтовано наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19 березня 2014 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є дитина- дочка [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої сторони у справі записані батьками. На даний час дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Батько дитини - відповідач у справі, згідно рішення Томашпільського районного суду від 10 червня 2014 року сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 400 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак позивачка зазначає, що після присудження аліментів відповідач працевлаштувався. Разом з тим позивачка вказує, що відповідач матеріально забезпечений, що дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, більшому, ніж призначений. Інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї відповідач на утриманні не має. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області народилася [PERSON]. У свідоцтві про її народження батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 червня 2014 року у цивільній справі № 146/652/14-ц вирішено стягувати з [PERSON], жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі, у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 29 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як встановлено, на підставі рішення Томашпільського районного суду від 10 червня 2014 року аліменти із відповідача стягуються в твердій грошовій сумі 400 гривень щомісячно. На момент винесення вищевказаного рішення відповідач [PERSON] не був працевлаштованим, на даний час як зазначено самим відповідачем в судовому засіданні, останній офіційно працює та має постійний заробіток. Разом з тим, на утриманні у відповідача немає інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, крім того відповідач позовні вимоги визнав повністю Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов'язку обох батьків утримувати дітей, враховуючи те, що матеріальне становище [PERSON], покращилося, оскільки останній працевлаштувався та має постійний заробіток, реальні матеріальні можливості останнього збільшилися, сам відповідач погодився на зміну розміру аліментів, погодився сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю та змінити розмір аліментів, визначених за рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 червня 2014 року, а саме стягувати з [PERSON], на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON] [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved