Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

30 червня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що 26 серпня 2006 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом РАЦС «Будинок одружень» м. Нижнього Новгорода, запис про реєстрацію шлюбу № 1552, видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від спільного подружнього мають неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини між ними припинилися з червня 2018 року, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та поваги одне до одного. Він посилався на те, що відповідачка ніде не працю і не хоче працювати, в неї ніколи немає часу для догляду за їх дітьми. Вона постійно проводить час в нічних клубах на різних вечірках. Прибиранням у будинку, приготуванням їжі для дітей, навчанням дітей, придбанням всього необхідного для навчання та розвитку їх дітей займається виключно він. Кошти, які надає позивач, відповідачка витрачає на свої власні потреби. Вони виявились по характеру різні люди, в них протилежні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки. Під час перебування у шлюбі вони не змогли створити міцну сім`ю і не розуміють один одного, стали чужими людьми. З того часу спільного господарства вони не ведуть. Їх сім`я фактично розпалася, шлюб носить чисто формальний характер, наміру зберегти сім`ю вони не мають. Подальше спільне життя та збереження їх шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. 16 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання до розгляду по суті на 30 вересня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, про можливість розгляду справи у його відсутність, в заяві позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву, про можливість розгляду справи у її відсутність, в заяві позов визнала та проти задоволення позову не заперечувала. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2006 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом РАЦС «Будинок одружень» м. Нижнього Новгорода, запис про реєстрацію шлюбу № 1552, видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від спільного подружнього мають неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Позивач наполягала на розірванні шлюбу подавши окремо від позовної заяви, заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, продовжувати подальше спільне життя не бажає. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, подавши також заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved