Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

19 грудня 2017 року уповноважений представник позивача звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) розміром 3,8 в умовних кадастрових га в частині сільськогосподарських угідь, а саме, багаторічних насаджень площею 0,86 га та пасовищ площею 0,13 га, що розташовані в адміністративно-територіальних межах Малоберезанської сільської ради Згурівського району Київської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) відповідно серії [NUMBER]. За життя спадкодавець реалізував своє право на земельну частку (пай) та отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у вигляді ріллі площею 2,9321 га на підставі Державного акта серії [NUMBER]. Позивач прийняла спадщину та нотаріально оформила свої спадкові права на цю земельну ділянку. Восьма Київська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки у частині зазначених багаторічних насаджень та пасовищ у зв'язку із відсутністю оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай), тому просить визнати за позивачем як спадкоємцем за законом після смерті її батька [PERSON] право на сільськогосподарські угіддя, земельні ділянки - багаторічні насадження площею 0,86 в умовних кадастрових гектарах та пасовища площею 0,12 в умовних кадастрових гектарах у праві на земельну частку (пай) площею 3,8 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що перебував у колективній власності КСП «Малоберезанське» та розташований на території Малоберезанської сільської ради Згурівського району Київської області. Не застосовувати до Згурівської РДА ст. 88 ЦПК України. В судове засідання учасники справи повторно не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, позивач направив свого уповноваженого представника, який позов підтримав повністю, інші учасники справи направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, відповідач позов визнає повністю та просить прийняти визнання ним позову, наслідки ухвалення такого рішення йому відомі та зрозумілі, треті особи Головне управління та [PERSON] також позов визнають. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом померлого [INFO] [PERSON] Позивач у встановленому порядку прийняла спадщину, спадкова справа відкрита. Інший спадкоємець - дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Малоберезанське» розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яку він успадкував після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2003 року № 1003. До складу земельної частки (паю) входять угіддя: рілля, розміром 2,82 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 83936,47 грн, багаторічні насадження, розміром 0,86 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 20976,26 грн та пасовища, розміром 0,12 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 533,41 грн. За життя [PERSON] частково реалізував своє право на земельні частки (паї) згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зокрема отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у вигляді ріллі, площею 2,9321 га на підставі Державного акта серії [NUMBER]. Проте право на земельну частку (пай) на сільськогосподарські угіддя, а саме, багаторічні насадження та пасовища не використав, оскільки на той час проекти відведення цих земельних ділянок не замовлялися та не виготовлялися, що підтверджується копією довідки Малоберезанської сільської ради № 106 від 10.04.2017 та інформацією Згурівської РДА. Позивач належним чином оформила своє право на спадщину та зареєструвала право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у вигляді ріллі, площею 2,9321 га на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 4-200 від 24.03.2009 та отримала Державний акт серії [NUMBER]. Восьма Київська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у частині багаторічних насаджень та пасовищ у зв'язку із відсутністю у неї Сертифіката на право на земельну частку (пай) на спірне спадкове майно. Згурівська районна державна адміністрація відмовила позивачу передати у власність своїм розпорядженням сільськогосподарські угіддя - багаторічні насадження та пасовища, оскільки власник права на земельні частки (пай) спадкодавець [PERSON], а Згурівська районна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо визнання за спадкоємцями права на майно у порядку спадкування. З аналізу норм чинного законодавства України, що регулює земельні відносини, зокрема Земельного кодексу України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 10.11.1994 № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» (абз.3 п.2) вбачається, що земельна частка (пай) є приватною власністю особи. У ст. 125 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови , якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також зокрема свідоцтво про право на спадщину та рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 5 Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до п. 17 Перехідних положень чинного Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто дія сертифікату на право на земельну часту (пай) не обмежена в часі та сертифікат є належним правовстановлюючим документом до моменту виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до абз. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Відповідно до абз. 2 п. 6 Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно із пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У стаття 1219 ЦК України міститься перелік прав та обов'язків особи, які не входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до пп. 4.14 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 282/20595 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують належність майна (або майнових прав) спадкодавцеві. Вбачається, що [PERSON] повернув сертифікат до Згурівської районної державної адміністрації, коли отримував державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ріллі). При цьому повернуті сертифікати надавали йому право на земельні частки (паї) ще й у багаторічних насадженнях та пасовищах, що належали КСП «Малоберезанське». Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Жоден чинний нормативно-правовий акт не регулює питання чинності сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) у випадку, якщо частина сільськогосподарських угідь, право на які надавав сертифікат, залишились не виділені в натурі та на них не видано державний акт на право власності на землю. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених конституцією України та законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається у здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюються, в тому числі, шляхом визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його прав власності. Дослідивши письмові докази у справі, суд, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, принципу верховенства права та принципу правової визначеності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що позивач є спадкоємцем за законом померлого [PERSON], до складу спадщини входить право на багаторічні насадження та пасовища у праві на земельну частку (пай) розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене Сертифікатом серії [NUMBER], не реалізоване спадкодавцем за життя та не вбачається іншого способу захисту порушених прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved