Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

30 грудня 2020 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04 червня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили у листопаді 2019 року, з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Додав, що спорів щодо поділу майна вони не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 18). У судове засідання сторони не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає, окремо останні зазначили, що спорів з приводу поділу майна, визначення місця проживання дітей та щодо утримання дітей вони не мають (а.с. 19, 20). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 149 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 10). [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] та [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, наданими суду у засвідчених позивачем копіях (а.с. 11, 12). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені у листопаді 2019 року, з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 грн. 40 коп. (а.с. 1), решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved