Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Чернелицької селищної ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, як на спадкове майно, що залишився після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги мотивував тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS]. 15.05.1959 року між Чернелицькою селищною радою депутатів трудящих та мамою укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності по [ADDRESS], в селищі Чернелиця площею 700 квадратних метрів. Договір нотаріально посвідчений 15.05.1959 року. На наданій земельній ділянці батьки побудували житловий будинок із господарськими будівлями. Житловий будинок зареєстрований в Коломийському МБТІ за № 510 від 07.04.1970 року на власника [PERSON]. За господарством закріплена земельна ділянка площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства. Загальна варті\-сть будинковолодіння на даний час 64234 грн. В житловому будинку проживали позивача батьки, позивач та його брат [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, мати померла [INFO] року, а брат помер [INFO] року. Після їх смерті і по даний час в житловому будинку ніхто не прожи\-ває. Житловий будинок з господарськими будівлями є спадковим майном. Позивач є єдиним спадкоємцем, але успадкувати житловий будинок з господарськими будівлями не може. Нотаріус постановою від 04.08.2015 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як [PERSON] не подавав заяви про прийняття спадщини у встановлений термін і вважаюсь таким, що не прийняв спадщину. Крім цього немає правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів житловий будинок в МБТІ зареєстрований на [PERSON] на підставі договору про відведення земельної ділянки на будівництво будинку. Свідоцтва на право власності на житловий будинок немає. В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутності, одночасно в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Чернелицька селищна рада подала заяву про розгляд справи без представника селищної ради, не заперечує проти позову [PERSON]. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Копією договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 15.05.1959 року, копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та випискою з інвентаризаційних матеріалів стверджено, що [PERSON] надана земельна ділянка розміром 700 квадратних метрів на будівництво житлового будинку, шо власником житлового будинку по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований 1960 р., загальна площа 43 кв.м., житлова площа 17.9 кв.м. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] (чоловік [PERSON].) помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. Померла [PERSON] заповіту не вчиняла. Після її смерті спадщину прийняв син [PERSON], так як на час смерті проживав разом з нею, що стверджено довідкою № 91 від 30.01.2015 року, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO] року в с-щі Чернелиця, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19.08.2014 р. виконкомом Чернелицької селищної ради. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] (позивач) та [PERSON] були рідними братами, що підтверджено їхніми свідоцтвами про народження серії [NUMBER] серії [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] є його брат [PERSON]. Останній прийняв спадщину, оскільки на час смерті [PERSON] проживав разом з ним в одному господарстві в [ADDRESS] без реєстрації, та здійснив його поховання , що підтверджено довідками № 768 від 10.09.2015 року, № 733 від 01.09.2015 року, виданими виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради. Згідно ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не поданий правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, [ADDRESS] Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved