Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Дмитрівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], який проживав та був зареєстрований разом з нею в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 12.19 умовних кадастрових гектарів в КСП «Україна» с. Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області та житловий будинок з господарськими та будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке було видано 29.11.1989 року виконкомом Новоайдарської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоайдарської районної ради народних депутатів №321 від 21.11.1989 року, право власності зареєстровано Стахановським бюро технічної інвентаризації 29.11.1989 року, запис № 244 в реєстровій книзі № 3. Заповіту [PERSON] не залишив. Позивач є дружиною померлого, тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Після відкриття спадщини у передбачений законом шестимісячний термін [PERSON] подала до Новоайдарської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Більше ніхто спадщину [PERSON] не приймав. Після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини позивач отримала у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай). Свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач не отримувала, так як продовжувала жити в даному будинку. На даний час позивач має намір оформити спадкові права на вказаний будинок, з метою його продажу, однак виявилося, що правовстановлюючий документ на будинок, а саме свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.1989 року наразі втрачено. При зверненні до нотаріальної контори позивач отримала роз'яснення, відповідно до якого через відсутність свідоцтва про право на спадщину вона не має змоги розпоряджатися вищевказаним майном (зокрема, продати), що порушує її права спадкоємця. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з заявою про визнання за нею права власності на спадковий будинок, що належав [PERSON] Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в поданій позовні заяві просила розглядати справу за її відсутності (а.с.2 - зворотна сторона). Представник відповідача до Дмитрівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області - Денисенко В.І. в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень частини до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). На час смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований разом з дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 30, виданою 30.05.2018 року Дмитрівською сільською радою Новоайдарського району Луганської області (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 12.19 умовних кадастрових гектарів в КСП «Україна» с. Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області та житловий будинок з господарськими та будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке було видано 29.11.1989 року виконкомом Новоайдарської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоайдарської районної ради народних депутатів №321 від 21.11.1989 року, право власності зареєстровано Стахановським бюро технічної інвентаризації 29.11.1989 року, запис № 244 в реєстровій книзі № 3 (а.с.12). Заповіту [PERSON] не залишив. Позивач є дружиною померлого, тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Факт того, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], який помер [INFO] року, перебували в шлюбі та були подружжям підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). Після відкриття спадщини у передбачений законом шестимісячний термін [PERSON] подала до Новоайдарської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Більше ніхто спадщину [PERSON] не приймав. Після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини позивач отримала у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА № 132338 від 25.07.2001 року (а.с.13). Свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач не отримувала, так як продовжувала жити в даному будинку. На даний час позивач має намір оформити спадкові права на вказаний будинок, з метою його продажу, однак виявилося, що правовстановлюючий документ на будинок, а саме оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.1989 року наразі втрачено. При зверненні до нотаріальної контори позивач отримала роз'яснення, відповідно до якого через відсутність свідоцтва про право на спадщину вона не має змоги розпоряджатися вищевказаним майном (зокрема, продати), що порушує її права спадкоємця. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з заявою про визнання за нею права власності на спадковий будинок, що належав [PERSON] Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки спадщина відкрилась у 2000 році. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки [PERSON] перебувала в шлюбі з померлим [PERSON], то відповідно до положень ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, вона є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, судом встановлено, що [PERSON] вступила у володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Відповідно до ст. 6 ЦК України в редакції 1963 року захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом визнання цих прав. Позивачем доведено відсутність у неї можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку, зокрема й шляхом його визнання. З урахуванням вищенаведеного, суд вбачає законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки остання є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], підтвердила належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, та відсутність можливості вирішення даного спору в нотаріальному порядку. Представник відповідача позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 524, 525, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 р., Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved