Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. - 44,3 кв.м., житловою 40,5 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року матері [PERSON]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що спірний житловий будинок належав колгоспному двору, членами якого були: він та його батьки [PERSON], [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/3 частку спірного будинку. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном. Він та [PERSON] не зверталися до нотконтори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька та спадщину не приймали. [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла належну їй на праві власності земельну частку (пай), площею 2,15 га, яка знаходиться на території с. Козівка Тернопільського району - [PERSON], а решту майна заповіла - йому. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі на 2/3 частки спірного житлового будинку. Він у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном. Постановою нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки житлового будинку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Козівською сільською радою В. Борківського районного бюро ЗАГС від 24 вересня 1961 року, актовий запис №23. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 червня 1991 року, виданого виконкомом Козівської сільської ради, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою двору є [PERSON] Згідно інформаційної довідки за №711 від 19 червня 2018 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 12 червня 2018 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS], рахується за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району за №196 від 17 вересня 2018 року, станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору по [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON] Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 частці житлового будинку по [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Козівською сільською радою Тернопільського району від 29 березня 1994 року, актовий запис №6. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, у тому числі на належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги за законом є дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. З інформаційної довідки по спадковій справі [PERSON], виданої Державним нотаріальним архівом Тернопільської області від 06 червня 2018 року встановлено, що Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №395 за 1997 рік.24 вересня 1997 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини. 24 вересня 1997 року за реєстровим №2553 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад зі всіма нарахованими процентами і компенсаціями, що зберігаються в філії Ощадного банку України №7939 на рахунку [NUMBER] після смерті [PERSON] Інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] не приймали, оскільки будь-яких дій щодо вступну в управління та володіння спадковим майно не вчиняли. Таким чином, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] успадкувала належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку, однак спадкові права не оформила. Як вбачається з заповіту від 02 квітня 2002 року, посвідченого секретарем Козівської сільської ради Тернопільського району Зеленим І.М., зареєстрованого в реєстрі за №48, за життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження яким: -належне їй право на земельну ділянку (пай) у землі, що перебуває в тимчасовому користуванні на умовах оренди в ПП «ІВА», розташовану в с. Козівка Тернопільського району, розміром 2,15 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) заповіла [PERSON]; -решту майна, де б воно не знаходилося і в чому б воно не було виражено і що їй буде належне на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 25 червня 2002 року, актовий запис №6. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі на 2/3 частки спірного будинковолодіння, з яких: 1/3 частка - належна їй як члену колгоспного двору та 1/3 частка - успадкована після смерті чоловіка [PERSON] Спадкоємцями за заповітом є сини [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли сини [PERSON] та [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] за №580 від 08 листопада 2007 року та визнається сторонами спору. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 листопада 2007 року, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2661 встановлено, що [PERSON] оформив спадкові права на право на земельну ділянку (пай) у землі колгоспу «За вільну Україну» с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,15 у.к.га. без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій [PERSON] на підставі сертифіката [NUMBER], виданого Тернопільською райдержадміністрацією Тернопільської області від 09 лютого 1996 року, зареєстрованого за №324. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. від 03 серпня 2018 року за №2144/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 19 червня 2018 року за №711, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку по [ADDRESS] становить 44,3 кв.м., житлова - 40,5 кв.м. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON], [PERSON] відкрилась до 01 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. В силу вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 553 ЦК 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року числиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 його частині. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому 1/3 частку житлового будинку. Крім того, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. Позивач та відповідач спадщини не приймали, будь-яких дій щодо вступу в управління і володіння спадковим майном не вчиняли та до нотконтори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належне їй право на земельну ділянку (пай) у землі, що перебуває в тимчасовому користуванні на умовах оренди в ПП «ІВА», розташовану в с. Козівка Тернопільського району, розміром 2,15 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) заповіла [PERSON]; решту майна, де б воно не знаходилося і в чому б воно не було виражено і що їй буде належне на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] 22червня 2002 року померла [PERSON] Після її смерті спадщину за заповітом прийняли сини [PERSON] та [PERSON] Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, продовжував проживати у спірному житловому будинку, здійснювати догляд за ним та обробляти присадибну земельну ділянку. Таким чином, позивач після смерті матері [PERSON] успадкував 2/3 частки спірного будинковолодіння. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ ''Про власність''( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. - 44,3 кв.м., житловою 40,5 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року матері [PERSON]

Outcome: approved