Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про стягнення 18 669 грн безпідставно набутих коштів за нікчемним договором фінансового лізингу №543 від 27.02.2017 року (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.02.2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу № 543, за умовами якого відповідач бере на себе зобовязання передати позивачу придбаний для нього автомобіль ZAZ VIDA, комплектації «Standart» вартістю 266 700 грн, що становить 9 841,33 доларів США на умовах та в порядку передбаченому договором. 27.02.2017 року позивачем на виконання умов вказаного договору сплатив відповідачу авансовий платіж в сумі 18 669 грн. Зазначає, що оскільки у відповідності до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу з участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а зазначений вище договір фінансового лізингу укладений з відповідачем не посвідчений нотаріально то відповідно до ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним і визнання його недійсності не вимагається законом і він, у цьому випадку, не створює юридичних наслідків для сторін і відповідно до ст. 216 ЦК України кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити. Одночасно просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений, надіслав заперечення у відповідності до яких просить справу розглянути без участі представника та відмовити у задоволенні позову (а.с.24-28). У відповідності до ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, при цьому суд виходить із наступного. Судом встановлено, що 27 лютого 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір №543 фінансового лізингу, згідно умов якого лізингодавець ТОВ «Єврокар Україна» зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувача [PERSON] транспортний засіб автомобіль ZAZ VIDA, комплектації «Standart», а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 8.2. ст. 8 Договору вартість предмета лізингу становить 9 841,33 доларів США, що на дату укладення договору в гривневому еквіваленті згідно обмінного курсу долара США становить 266 700 грн. Відповідно до п.1.8 Договору, сторони погодили укласти даний договір у простій письмовій формі. З п. 9.1 договору фінансового лізингу вбачається, що комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 7%, який Лізингоотримувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення Договору за його організацією протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Комісія за організацію договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання Предмету лізингу. На виконання умов зазначеного договору [PERSON], як Лізингоодержувач, 27.02.2017 року перерахував на рахунок відповідача ТОВ «Єврокар Україна» кошти в розмірі 18 669 грн, як оплата за договором фінансового лізингу №543 від 27.02.2017 (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи із правової природи договору фінансового лізингу, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 2 ст. 799 ЦК України щодо форми договору найму транспортного засобу, яка вимагає, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У постанові Верховного Суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, зазначено, що відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. По справі встановлено, що Договір фінансового лізингу № 543 від 27 лютого 2017року, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та фізичною особою [PERSON], нотаріально не посвідчений, тому в силу закону він є нікчемним, що є підставою для приведення сторін у попередній стан, а саме: повернення відповідачем позивачу в натурі коштів, які отримані ним від позивача у справі. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Витрати на правову допомогу в сумі 2 880 грн (а.с.19) підлягають частковому відшкодуванню з наступних підстав. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрати пов'язані із правовою допомогою не можуть перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи представника. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача приймав участь у судовому засіданні 30.05.2017 року 20 хв. Крім того, із розрахунку оплати №1 від 30.05.2017 року вбачається, що представником позивача витрачено 3 год 30 хв на консультацію, вивчення документів по справі, попередній аналіз документів, підготовку позовної заяви. Згідно Закону України «Про Держаний бюджет України на 2017 рік» - прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 600 грн. Оплата за годину роботи становить: 1600х40/100 = 640 грн. Таким чином, сума витрат на правову допомогу складає 2 453 грн 33 коп (640 грн/60хв х 230 хв), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При вирішенні позову суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України і в звязку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до Закону України "Про захист прав позивачів", судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved