Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

14.12.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дитини до її повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що будучи у шлюбі з відповідачем народила доньку [PERSON] [INFO]. В даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач на її утримання та на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, у звязку з чим, для придбання дитячого харчування, одягу та медикаментів, вона вимушена звертатись за допомогою до свої батьків. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку до її повноліття та у розмірі 1/8 частини заробітку, на своє утримання, до досягнення донькою трирічного віку. Сторони в судове засідання не зявились. Позивачка та відповідач направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивачка вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, відповідач зазначає, що визнає позов. Третя особа [PERSON] причину неявки суду не повідомила, про місце та час розгляду справи сповіщена вчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 21), суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до представлених копій документів сторони перебувають у шлюбі з 05.06.2015 року (а.с. 5). Мають дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 6). Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України0. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач вже сплачує аліменти на користь [PERSON], з нього на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку, до її повноліття. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тому потребує матеріальної допомоги від батька дитини, на своє утримання. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач перебуває у працездатному віці, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. З цих міркувань та виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частини його заробітку, щомісячно. На підставі ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи, що судом задоволено дві позовні вимоги, судовий збір складатиме 1 409. 60 грн. (704.80+704.80). У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Outcome: approved