Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] 23 травня 2018 року звернувся до суду із позовом, який зменшив 18 вересня 2018 року, в обґрунтування якого посилається на те, що в період з 13 квітня 2005 року по 27 серпня 2017 року він працював у відокремленому підрозділі «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля». Наказом №337к від 28 серпня 2017 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку. На час звільнення утворилася заборгованість по зарплаті у розмірі 28 027 грн. 59 коп., яку він отримав тільки 04 квітня 2018 року. Тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за 158 робочих дні у розмірі 37 964 грн. 24 коп. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, у заяві на ім'я суду просить розглянути справу за відсутністю його та позивача [PERSON], заявлені вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду судовими повістками з повідомленням, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав, раніше звертався до попереднього складу суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю. Тому суд вважає за необхідне розглянути справу відсутністю представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне уточнені позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП УРСР, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Згідно трудової крижки (а. с. 5) [PERSON] Наказом №337к від 28 серпня 2017 року звільнено з відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку. Згідно до копії судового наказу від 20 жовтня 2017 року (а.с. 6), постанов про відкриття виконавчого провадження від 24 листопада 2017 року та закінчення виконавчого провадження від 18 травня 2018 року (а.с. 7, 8), виписки по картковому рахунку (а.с. 27) з відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь [PERSON] 20 жовтня 2017 року було стягнуто заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі у розмірі 28 027 грн. 59 коп., яка була перерахована відповідачем на картковий рахунок позивача 04 квітня 2018 року. Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-2807цс16, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. В довідці відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 27 квітня 2018 року зазначено, що середньоденна заробітна плата позивача без урахування обов'язкових податків складає 240 грн. 28 коп. (а.с. 9). Як зазначає представник позивача, затримка з виплати належної позивачу заробітної плати при звільненні складає 158 робочі дні. Отже розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку становить: 158 х 240 грн. 28 коп. = 37 964 грн. 24 коп. Отже вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позивач за законом звільнений від сплати судового збору, він на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тобто у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved