Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] 29.10.2014 року звернулися до суду з позовною заявою до Сусідовицької сільської ради про визнання права власності у частках в будинковолодінні та в порядку спадкування на частину будинковолодіння, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON]. З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20 липня 1989 року вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого є [PERSON], про що також свідчить довідка видана Самбірським міжміським бюро .технічної інвентаризації Львівської області від 20.05.2013 року № 494. Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду в [ADDRESS], виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської області від 02.08.1988 року, видано на ім'я [PERSON]. Інвентаризаційна вартість даного житлового будинку, господарських будівель і споруд з врахуванням проценту зносу становить 70 857,00 гривень. Згідно довідки - виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, виданою Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області 04.10.2013 року № 850 у будинковолодінні в [ADDRESS] проживали наступні особи: голова колгоспного двору - [PERSON], 1928 року народження, дружина - [PERSON], 1930 року народження, син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Станом на час набрання чинності Закону України « Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був [PERSON], а його членами [PERSON] та сини - [PERSON], [PERSON], що підтверджується випискою з погосподарської книги за 1991 - 1995 роки по населеному пункту села Надиби Старосамбірського району Львівської області. Відповідно до довідки Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 02.10.2014 року № 724 вбачається, що на день смерті [PERSON], який помер [INFO] року, проживали однією сім'єю та були зареєстровані його дружина [PERSON], син - [PERSON], син -[PERSON] Після смерті батька - [PERSON], в шестимісячний термін позивач [PERSON], як спадкоємець за законом, подав заяву про прийняття спадщини за законом 06 лютого 2013 року до приватного нотаріуса Старосамбірського районною нотаріального округу Львівської області Кульчицької О.І. Однак, листом від 23 серпня 2013 року № 113/02-14 приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицькою О.І. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з тим, що членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. 01 квітня 2013 року звернулась з письмовою заявою дружина покійного, [PERSON] на адресу приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області про те, що вона відмовляється від частки у 1/4 частки покійного чоловіка [PERSON] на користь сина [PERSON], [INFO]. 01 квітня 2013 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою на адресу приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області про те, що він відмовляється від частки - 1/4 частки покійного батька [PERSON]. на користь брата [PERSON], [INFO]. Таким чином, у свій час право на частку в колгоспному дворі мали, окрім голови колгоспного двору [PERSON], його дружина [PERSON], син - [PERSON] та син - [PERSON] Розмір часток кожного із них складав 1/4 частини житлового будинку із господарськими будівлями. Оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] усі проживали однією сім»єю, тобто, вони вступили в управління та володіння спадковим майном. Просять визнати за [PERSON], [PERSON] право власності по 1/4 частини на будинковолодіння в [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на ? житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], він же представник [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району - сільський голова [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року у віці 84 роки (а.с. 9). З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.07.1989 року відомо, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], даний будинок зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором (а.с.11), аналогічне підтверджується і довідкою Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20.05.2013 року за № 494, яка видана на підставі цього ж свідоцтва(а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу). Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно підпунктів «а» і «б» пункту 6 цієї ж постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В п.п. «г» п.6 цієї ж постанови зазначено, що згідно із ст.4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо часток члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Позивачі, тобто [PERSON] є дружиною, а [PERSON], [PERSON], є синами [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER], виданого 04.06.1954 року сільською радою с. Воютичі Самбірського району Дрогобицької області, та свідоцтвами про народження серії [NUMBER], виданого 10.04.1950 року та серії [NUMBER] (а.с. 10, 27-28). Отже, позивачі є спадкоємцями першої черги. З наявних у матеріалах справи документах, вбачається, що спадщина [PERSON] складається з ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Згідно з копіями погосподарських книг №7 та №12 Сусідовицької сільської ради народних депутатів за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки в даному господарстві проживали та були зареєстровані [PERSON], 1928 року народження, [PERSON], 1930 року народження, [PERSON], 1962 року народження, [PERSON], 1956 року народження (а.с.104-113). На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року «Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. У судовому засіданні документально з»ясовано, чого не заперечували сторони, а саме: - з копій погосподарських книг Сусідовицькоїької сільської ради Старосамбірського району Львівської області по с. Надиби за 1986-1990, 1991-1995,1996-2000, (а.с.104-113), довідок (а.с. 16-17,22-23, 55-57,79,80, 91) відомо, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] року, проживав і був зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] з [PERSON], [PERSON], [PERSON], працював у колгоспі ім. Шевченка з 1959 року по 1972 роки. Майно, будинок [ADDRESS], є майном колишнього колгоспного двору. Також в цих погосподарських книгах зазначено, а саме: в розділі 111, що будови, які є особистою власністю господарства, є житловий будинок, який побудований у 1954 році, загальна площа якого становить - 70 м2, сарай - рік побудови 1961, і розділі 1У - « всього землі ( в сотих гектара)» - 0,35 га, в тому числі під будівлею - 0.1 га (а.с.36); - довідками виконавчого комітету Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області також підтверджено те, що: за житловим будинком в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування даного житлового будинку площею 0,20 га, в тому числі 0,05 га під житловим будинком та господарськими спорудами, однак не приватизована(а.с.23,102), станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON](а.с.87). - із технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], складеного 02.08.1988 року та довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна, виданої Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації від 17.10.2014 року №764, вбачається, що загальна інвентаризаційна вартість даного житлового будинку, господарських будівель та споруд станом на 09.10.2014 року становить 73143 гривні 00 копійок (а.с.13-15). Станом на час набрання чинності Закону України «Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був [PERSON], що підтверджується виписками з погосподарських книг за 1991-1995 роки по с. Надиби. Отже, при таких обставинах, до 15 квітня 1991 року, господарство, яке знаходиться по [ADDRESS] збереглося, по суспільному статусі було колгоспним, після припинення його існування як колгоспного двору, право власності на його майно мають і не втратили: [PERSON], 1928 року народження, [PERSON], 1930 року народження, [PERSON], 1962 року народження, [PERSON], 1956 року народження, їх розмір часток були рівними і становили по 1/4 частині у кожного. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п.1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем 17.02.2014 року (а.с.91). Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Кульчицької О.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте йому було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва та рекомендовано звернутися до суду (а.с.26). За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З довідки (а.с.103) вбачається, що і виконавчий комітет Сусідовицької сільської ради також відмовив позивачам в оформленні права власності на дане будинковолодіння з посиланням на те, що на даний час не вправі винести таке рішення у зв»язку з внесенням змін до Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.04.2013 року №33636016 (а.с.21) спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита (а.с.21). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв Цивільний Кодекс України, який також слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна. Дружиною [PERSON] та сином [PERSON] спадкодавця [PERSON] були подані заяви в нотаріальну контору наступного змісту: - згідно посвідченої секретарем виконкому Сусідовицької сільської ради заяви, [PERSON] повідомила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Від належної їй частки спадкового майна, що залишилася після смерті чоловіка відмовляється на користь сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 24); - згідно посвідченої секретарем виконкому Сусідовицької сільської ради заяви, [PERSON] повідомив, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] Від належної йому частки спадкового майна, що залишилася після смерті батька відмовляється на користь брата - [PERSON], [INFO] (а.с.25). Отже, судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, крім [PERSON], вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Позивач [PERSON] прийняв спадщину так як постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після його смерті (а.с.71), та не заявив про відмову від неї. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок 1954 року побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років, інші особи, крім позивачів, на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що слід визнати право власності на будинковолодіння, як майно колишнього колгоспного двору, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в розмірі по ? частині даного будинковолодіння за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також за [PERSON] в розмірі ? частина будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved