Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

17.04.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем, місце проживання неповнолітніх дітей визначити з нею, прізвище змінити на дошлюбне, стягнути судові витрати на її користь. Свої вимоги мотивує тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, небажання поступитися один одному, все це призводило до виникнення сварок та конфліктів між ними, а згодом і до поступового погіршення стосунків та втрати всіх фізичних та духовних зв'язків. З грудня 2018 року припинили подружні відносини, проживають окремо. Вказує, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, а тому змушена звернутися до суду. Сторони у підготовче судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; у письмовій заяві позивач позовні вимоги підтримала повністю, які просила задовольнити, крім того просила прізвище після розірвання шлюбу не змінювати; відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти розірвання шлюбу. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 17 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 12, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON]. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження / копія а.с.7,8/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, поступово втратили звязки між собою, а, отже, сімя припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітніх дітей суд визначає з матір'ю, позивачем у справі, про що спору не виникало. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: approved