Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в Дергачівський районний суд області з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості за договором позики про стягнення боргу в сумі - 544 633 гривні 39 копійок. В обґрунтування позову зазначено, що 23.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, оформлений розпискою. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником представлена розписка, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми в розмірі 170 000 гривень, що еквівалентно 13 000 доларів США в день складання договору. Грошові кошти [PERSON] передавав [PERSON] в іноземній валюті в розмірі 13 000 доларів США. [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] позику у строк визначений в договорі, а саме до 29.04.2015, однак, позичальник не виконала свої зобов'язання та не повернула позику у вказаний строк. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс гривні до іноземної валюти за 100 доларів США станом на 15.01.2017 становить 2 766,9232 гривень, що відповідає 27,669232 гривень за 1 долар США. Сума основного боргу за договором позики від 23.10.2014 становить 13 000,00 х 27,669232 = 359 700 гривень 01 копійка. Таким чином, [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] суму боргу з урахуванням процентів, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України та три процента річних від простроченої суми боргу. Загальна сума процентів, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 23.10.2014 по 15.01.2017 за договором складає 166 396 гривень 51 копійка. Три проценти річних від простроченої суми за період з 29.04.2015 по 15.01.2017 складає 18 536 гривень 87 копійок. 27.01.2017 [PERSON] на адресу [PERSON] направив вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 23.10.2014 в тому числі сплатити процентів, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, але відповідь на неї не отримана, так як вимога повернута за зворотною адресою у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Грошові кошти на сьогоднішній день не повернуті, проценти не сплачені,що ї змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 15.05.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 12.06.2017. 11.07.2017 на адресу Дергачівського районного суду Харківської області надійшло письмове заперечення на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] та клопотання про виклик та допит свідків, яке судом було задоволено. 01.11.2017 від представника позивача [PERSON] - [PERSON] на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме у розмірі 92 500 гривень, оскільки було повернено 70 000 гривень 00 копійок, які представник позивача власноруч прийняла від [PERSON] грошову суму у розмірі 300 доларів США, які еквівалентні на момент повернення 03.12.2015 та 25.12.2015 - 7 500 гривень 00 копійок, підтвердженням чого є складена та підписана [PERSON] розписка, у яких зазначені суми, які [PERSON] повертала у якості виконання взятих на себе зобов'язань згідно укладеної розписки, проти яких представник позивача не заперечує, а саме у розписці вказано, що повернуто 200 у.о. (еквівалентно п'яти тисячам гривень) та 100 у.о. Крім того, проти стягнення штрафних санкцій та 3% річних заперечує на підставі Закону України «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО», оскільки [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується Контрактом Міністерства оборони України від 14.09.2016 року про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу та довідкою №362 від 15.02.2017. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися позивач та його представники, як на підставу своїх вимог та заперечень відповідача та її представника, заслухавши свідка [PERSON], оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом було достовірно встановлено, що згідно розписки від 23.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передавав [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 13 000 доларів США. [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] позику у строк визначений в договорі, а саме до 29.04.2015. 27.01.2017 [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 23.10.2014 у розмірі 13 000 доларів США, в тому числі сплатити 126 380 гривень 21 копійку процентів, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України та 17 838 гривень 69 копійок три проценти річних від простроченої суми боргу. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується Контрактом Міністерства оборони України від 14.09.2016 про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу та довідкою №362 від 15.02.2017. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею З Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", встановлено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Платіжні документи для здійснення платежів на території України також мають бути виражені в гривнях. Як вбачається з ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу Сума заборгованості у розмірі 13 000 доларів США підлягає стягненню в національній валюті за курсом НБУ, що становить - 359 700 гривень 01 копійка. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з урахуванням 628 днів прострочки, офіційного курсу гривні щодо долару США - 3% річних складає 18 536 гривень 87 копійок. Щодо посилання представника відповідача на те, що з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, суд находить їх безпідставними, оскільки застосування Закону України «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО» стосується тільки кредитних договорів, укладених з банком. Щодо посилання відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] на те, що вона отримувала кошти у гривневому еквіваленті та частково їх повернула, суд вважає безпідставними, оскільки підтвердження цього під час судового засідання не знайшло. Так судом було встановлено, що надана представником відповідача розписка складена не позивачем як позикодавцем у відповідності до ст.545 ЦК України, у ній не значиться, що отримані грошові кошти це є повернення грошових коштів за основним боргом - розпискою від 23.10.2014, а також повернення відповідачем дружині позивача грошових коштів це виконання зобов'язання з інших правовідносин. Тому наданий доказ представником відповідача є неналежним так як не стосується предмету доказування, і не відповідає положенням ст.77 ЦПК України. Крім того, згідно складеної позивачем та відповідачем розписки від 23.10.2014 вбачається, що відповідач отримала від позивача готівкою грошові кошти у борг в розмірі 170 000,00 гривень в еквіваленті 13 000,00 доларів США. Позивач стверджує, що дійсно він передавав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у зв'язку із чим разом із відповідачем передбачили грошовий еквівалент в іноземній валюті у розписці від 23.10.2014. Згідно положень ч.2 ст.533 ЦК України, вказано якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved