Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.11.2018) про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 1989 року він проживав разом з матірю [PERSON] у будинку № 74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Вказаний будинок належав [PERSON], яка померла 10 травня 1993 року. Спадкоємці не виявили бажання успадкувати її майно. Враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років, тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння, що розташоване: вул. Леніна (зараз вул. Центральна), буд. 74, с. Кохівка, Павлоградський район, Дніпропетровська область. Крім того, позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], яка зазначена як власниця у Свідоцтві про право власності на будинок №74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського району, що видано Павлоградською районною державною адміністрацією 01 березня 1994 року, та особа, що зазначена у свідоцтві про смерть серії V-КИ №271291 від 11 травня 1993 року, виданого Новодачинською сільською радою Павлоградського району і зазначена як [PERSON], є однією і тією ж особою, і відповідно, що правовстановлюючий документ: Свідоцтво про право власності на будинок №74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського району, що видано Павлоградською районною державною адміністрацією 01 березня 1994 року, належить [PERSON], яка померла 10 травня 1993 року відповідно до свідоцтва про смерть серії V-КИ №271291 від 11 травня 1993 року, виданого Новодачинською сільською радою Павлоградського району, актовий запис №15. Зазначає, що розбіжності в написанні по батькові померлої [PERSON], сталися через переклад, але це є одна і та особа, що можуть підтвердити свідки. Позивач, його представник в судовому засіданні дали пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, уточненому позові, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач, допитаний як свідок, пояснив, що він постійно, безперервно та відкрито володіє, проживає та користується будинком №74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського, цей будинок належав на праві власності [PERSON], вони з матірю доглядали її, поховали, а після смерті, та після армії з 1993 року він став постійно проживати в цьому будинку, як власному, сплачувати податки, комунальні платежі, робив ремонт, обробляв землю. Зазначає, що він вважав цей будинок власним, так як померла [PERSON] залишила йому його після смерті, але вони не були родичами, та заповіт остання не склала, договір утримання також вони не укладали, були лише усні домовленості. [PERSON] в селі називали як «Халимонівна» так і «Филимоновна», як правильно по документам ніхто не знає, але це одна людина. Також, зазначив, що будинок яким він володіє, та який був у власності [PERSON] це будинок № 74 по вул. Леніна (зараз вул. Центральна), у с. Кохівка Павлоградського району, але були зміни номерів, і в різних документах він зазначений як 72, 72а, 74, але це один будинок, інших там не має. Чи є родичі чи спадкоємці йому не відомо, вони з матірю доглядали [PERSON] з 1989 року до смерті в 1993 році, до цього часу ніхто не зявлявся. Надалі позивач та його представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні дали пояснення відповідно до обставин справи, та підтвердили факт того, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою, яка проживала [INFO] (72,72а) по вул. Леніна (зараз вул. Центральна), у с. Кохівка Павлоградського району, померла 10.05.1993, до смерті її доглядали та з нею проживали позивач та його матір, поховали її, чи є родичі в померлої їм не відомо, позивач з 1993 року проживає в зазначеному будинку як власному, утримує, робить ремонт, так як [PERSON] йому його залишила, є один будинок, але були різні номери, інші особи в будинку не проживали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 10 травня 1998 року померла [PERSON], про що 11 травня 1993 року Новодачинською сільською радою Павлоградського району складено актовий запис за №15 та видано свідоцтво про смерть серії V-КИ №271291. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 01.03.1994 р. Павлоградською райдержадміністрацією, на підставі рішення Павлоградського райвиконкому №9 від 12.01.1988, та довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.11.2018 №1178, житловий будинок № 74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського району зареєстровано за [PERSON]. Зібраними матеріалами справи, показаннями свідків [PERSON]І, [PERSON], [PERSON], підтверджується факт того, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд доходить висновку, що позовна вимога про встановлення факту підлягає задоволенню, а факт, що [PERSON], яка зазначена як власниця у Свідоцтві про право власності на будинок №74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського району, що видано Павлоградською районною державною адміністрацією 01 березня 1994 року, та особа, що зазначена у свідоцтві про смерть серії V-КИ №271291 від 11 травня 1993 року, виданого Новодачинською сільською радою Павлоградського району і зазначена як [PERSON], є однією і тією ж особою, і відповідно, що правовстановлюючий документ: Свідоцтво про право власності на будинок №74 по вул. Леніна у с. Кохівка Павлоградського району, що видано Павлоградською районною державною адміністрацією 01 березня 1994 року, належить [PERSON], яка померла 10 травня 1993 року відповідно до свідоцтва про смерть серії V-КИ №271291 від 11 травня 1993 року, виданого Новодачинською сільською радою Павлоградського району, актовий запис №15, - встановленню. Відповідно до копії паспорта [PERSON], [INFO], виданого Павлоградським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 11 лютого 2000 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [INFO], з 19 серпня 2005 року. Згідно із актом про підтвердження факту проживання від 16 січня 2018 року, довідками Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 19.06.2018 № 1393, від 16.01.2018 № 185 [PERSON], [INFO], відкрито володіє, проживає як власник ремонтує та регулярно сплачує комунальні послуги та земельний податок) з 1993 року за адресою: вул. Центральна (Леніна), 74, с. Кохівка, власником якого була [PERSON], [INFO], яка померла 10.05.1993, з приводу похилого віку за нею доглядали [PERSON] та її син [PERSON], які проживали з нею, здійснили поховання, та після поховання продовжили проживати в зазначеному будинку. Відповідно до довідки Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 14.11.2018 № 4744 домоволодіння, в якому мешкає та зареєстрований позивач [PERSON] знаходиться за адресою вул. Центральна (Леніна), 74, с. Кохівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, раніше значилось під номерами 72 та 72а, дійсно є одним і тим самим домоволодінням під номером 74. Як вбачається з довідки Павлоградського БТІ № 1178 від 15.11.2018 право власності на будинок по вул. Центральній (Леніна) № відсутній в с. Кохівка Павлоградського району зареєстровано за [PERSON], станом на 01.03.1994 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.03.1994 на підставі рішення Павлоградського райвиконкому № 9 від 12.01.1988 р. Відповідно до відповіді державного нотаріуса Другої Павлоградської нотаріальної контори № 451/01-16 від 14.03.2018 та інформаційній довідки зі Спадкового реєстру № 51221736 від 14.03.2018 спадкова справа після померлої 10.05.1993 [PERSON] не заводилась. Згідно довідок Виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 29.05.2018 № 1176 інформація щодо спадкоємців за законом [PERSON] (Филимоновни) (актовий запис про смерть № 15 від 11.05.1993) відсутня, будь-які особи з питань прийняття спадщини не зверталися, спадщина після її смерті відумерлою не визнавалась. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою володіння при набутті права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуте право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено. Відповідно до частини першої ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду, що встановлено ч. 4 ст. 344 ЦК України. У пункті 9 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)». Враховуючи те, що, злочинних мотивів в діях позивача щодо володіння спірним нерухомим майном в судовому засіданні не встановлено, суд вважає, що позивач добросовісно заволодів домоволодінням за адресою вул. Центральна (Леніна), 74, с. Кохівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, що залишилися після смерті [PERSON] (Филимоновни). Іншим чином, відповідно до діючого законодавства, оформити своє право власності на спірне майно позивач не має можливості, так як не є родичем померлої та відсутній заповіт. Зважаючи на те, що позивач проживає та володіє зазначеним домоволодінням як власник з 1993 року по теперішній час, зареєстрований за адресою вул.\~Центральна (Леніна),\~74,\~с.\~Кохівка,\~Павлоградського району,\~Дніпропетровської області з 19.08.2005 року, оплачує житлово-комунальні послуги, податки, робить ремонт, що підтверджується поясненнями свідків та письмовими доказами по справі (а.с. 43-62, 138-149, 154-161), суд вважає, що позивач володіє зазначеним майном відкрито, добросовісно і безперервно, строком більше десяти років. Відповідно до пункту 11 вищезазначеної постанови Пленуму: "Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року". Зібраними матеріалами справи, показами свідків [PERSON], [PERSON], підтверджується факт того, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше ніж десять років, та, враховуючи, визнання позову відповідачем та підтвердження останнім фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог, та визнання за [PERSON] право власності за набувальною давністю після померлої [PERSON] на нерухоме майно: домоволодіння, що знаходиться на вул. Леніна (зараз вул. Центральна), 74 у с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Outcome: approved