Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третьої особи - служби у справах дітей Прилуцької міської ради про зміну прізвища дитини. Позов обґрунтований тим, що відповідач з моменту народження дитини не спілкується, не цікавиться її життям та здоров'ям, абсолютно не приймає участі в її вихованні, не піклується про її моральний, фізичний розвиток, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в цивільному позові та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги, незважаючи на визнання факту свідомого ухилення ним, як батьком, на протязі тривалого часу від виконання своїх обов'язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, категорично не визнав. Обґрунтування позиції відповідача щодо предмета позову фактично зводиться до негативного ставлення до колишньої дружини та не містить жодної інформації, яка б підлягала доказуванню в даній цивільній справі. [PERSON] беззаперечно підтвердив, що з моменту народження доньки [PERSON] [INFO] він жодного разу не відвідував її ані вдома - за місцем проживання, ані в дитячому садочку, не забезпечував харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. Більше того, відповідач визнав, що на момент розгляду справи в суді він не уявляє навіть як виглядає його малолітня донька. Жодних доказів, які унеможливлювали виконання [PERSON] власних батьківських обов'язків, незважаючи на неодноразові роз'яснення головуючого, в розпорядження суду надано не було. Відповідач також підтвердив, що жодних перепон позивач в спілкуванні з дитиною не створював. Представник служби у справах дітей Прилуцької міської ради підтримала заявлений цивільний позов, зазначивши, що за встановлених фактичних обставин справи наявні беззаперечні підстави навіть для позбавлення відповідача батьківських обов'язків. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, відповідач - [PERSON] є батьком доньки позивача - [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Як вбачається з довідки № 81 від 25.06.2014 року, виданої завідувачем дошкільного навчального закладу № 28, виключно позивач по справі забезпечує відвідування неповнолітньою донькою дитячого садочка та активно приймає участь в її вихованню. За весь час перебування неповнолітньої дівчинки в садочку відповідач по справі жодного разу її не приводив та не забирав /а.с.12/. Факт проживання малолітньої доньки [PERSON] зі своєю матір'ю - позивачем по справі в [ADDRESS] підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданої 05.09.2014 року начальником КП «Прилукижитлобуд» /а.с.10/. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків, прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що при наявності спору між батьками дитини щодо зміни її прізвища, така зміна прізвища можлива за рішенням суду лише тоді, коли вона відповідає безпосередньо інтересам дитини і викликана неналежним виконанням батьками або одним із них своїх батьківських обов'язків щодо дитини, чи їх негативною поведінкою, що шкодить інтересам дитини. Положеннями ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 16.10.2014 року, відповідачу по справі, було запропоновано, в разі невизнання позовних вимог, надати письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються /а.с.14/, проте останнім жодних доказів, які б підтверджували неналежне виконанням ним власних батьківських обов'язків щодо дитини на розгляд суду не надано. Будучи допитаними в судовому засіданні як свідки [PERSON], яка є хрещеною матір'ю малолітньої [PERSON], та [PERSON], яка проживає поруч з позивачем по справі, категорично зазначили, що з моменту народження дитини, батьком якої є [PERSON], останній жодного разу не відвідував свою доньку, не цікавився її здоров'ям та інтересами, не забезпечував необхідним харчуванням, одягом тощо. Достовірність та об'єктивність свідчень свідків беззаперечно визнав відповідач по справі, свідомо, в черговий раз підтвердивши, нехтування своїми батьківськими обов'язками. Згідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на неодноразові роз'яснення головуючим по справі, з огляду на заперечення відповідачем щодо заявленого позову та одночасне визнання ним ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, достатніх та належних доказів в спростування вимог позивача заявлено не було. За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що батьки дитини проживають окремо, дитина постійно мешкає разом з матір'ю, в тому числі і факт свідомого та тривалого не виконання батьком своїх обов'язків щодо власної малолітньої доньки, а відтак суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову щодо зміни прізвища дитини, як таке, що відповідає інтересам останньої, адже з прізвищем «[PERSON]» дитина ототожнюватиме себе із родиною, в якій виховується. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 243 грн 60 к. /а.с.1/, який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved