Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

31 серпня 2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 11 серпня 2009 року остання уклала шлюб з відповідачем по справі, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис зроблено за №4. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивачка з дітьми проживає окремо, сімейні стосунки з відповідачем припинила. Останній матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Також [PERSON] вказує, що знаходиться у важкому матеріальному становищі, однак відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, не турбується про їх добробут, не забезпечує необхідними речами. У звязку з вищевикладеним позивачка вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивачка, [PERSON], у судове засідання не зявилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позовної заяви підтримала(а.с.18). Відповідач, [PERSON]В, у судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав (а.с.22). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №108301 від 11.08.2009 року (а.с.6) видно, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис за №4. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД №188922 від 17.09.2009 року (а.с.4) батьками [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД №247487 від 02.02.2011 року (а.с.5), батьками [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Згідно довідки за №2262 від 29.08.2016 року (а.с.9), виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована та проживає в [INFO]. Діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні матері. Відповідно до довідки за №292/03/03-27 від 30.08.2016 року (а.с.8), виданої Татарбунарським районним центром зайнятості, [PERSON], [INFO], на обліку в Татарбунарському районному центрі зайнятості не перебуває як безробітна, допомогу по безробіттю не отримує. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батько протягом останнього часу не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей, діти знаходяться на утриманні матері, [PERSON], тому суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 31 серпня 2016 року. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн. 20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved