Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

27.06.2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Посилалась на те, що вона з 02.07.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народилась дочка, [PERSON], яка проживає з нею. Вони припинили проживання однією сім»єю у лютому 2014 року, з цього часу проживають окремо, а шлюб між ними розірваний за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 липня 2014 року. Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу відповідач припинив будь-яке спілкування з дитиною , не цікавився її життям, не приймав участі у вихованні дитини та її утриманні. Така поведінка відповідача вплинула на дитину, дитина забула батька, немає до нього родинних почуттів. З жовтня 2016 року відповідач не надає коштів на утримання дитини, хоча за рішенням суду повинен сплачувати аліменти на дитину. Заборгованість по аліментам станом на 1 червня 2017 року становить 9000 грн. 33 коп. Просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути на її користь наустойку за затримку виплати аліментів у розмірі 2501.68 грн. і витрати по справі. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 3040 грн. і витрати по справі. Відповідач у судове засідання не з»явився. До суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради свого представника у судове засідання не направив, надав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, просили ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2011 року, який був юридично оформлений в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ, актовий запис № 652. [INFO] у них народилась дочка , [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.07.2014 року шлюб між сторонами розірваний, дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.05.2016 року з відповідача на користь позивача, на утримання доньки, стягнуті аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06.10.2016 року з відповідача на користь позивача стягнута неустойка за затримку виплати аліментів у розмірі 1315 грн. 67 коп. за період з квітня по вересень 2016 року. Із довідки Київського ВДВС міста Полтави від 04.08.2017 року убачається, що станом на 01.08.2017 року розмір заборгованості по аліментам з урахуванням розміру неустойки у розмірі 1315.67 грн. становить 11316.00 грн. Із довідки Київського ВДВС міста Полтави від 04.08.2017 року ( а.с. 12) убачається, що з жовтня 2016 року відповідач аліменти не сплачує та заборгованість по аліментам становить , станом на 1 серпня 2017 року 10 000 грн. 32 коп. Зазначені докази підтверджують ту обставину, що відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів, а отже позовні вимоги щодо його відповідальності за прострочення сплати аліментів, передбаченої статтею 196 СК України підлягають задоволенню. Ч.1 ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що його вина у простроченні сплати аліментів відсутня, отже він повинен сплатити пеню за прострочення сплати аліментів. Правовою позицією Верховної Суду України, викладені й у справі № 6-1477цс15 визначено, що: «Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).» Позивачем наведений вірний розрахунок заборгованості по аліментам та розмір неустойки за період 01.10.2016 року по 01.08.2017 року у розмірі 3040 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Так як позивач звільнена від сплати судового збору за вказані позовні вимоги, судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, то суд виходить із наступного. Із наданих суду характеристик та довідок з дитячих та медичних установ убачається, що дитина, [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем, яка займається її вихованням та утриманням . Відповідач не цікавився життям дитини, не відвідував дитячий садок, спортивні секції, які відвідує дитина, медичні заклади, де дитина перебуває на обліку і лікується. З квітня 2016 року і на час розгляду справи у суді відповідач сплатив аліменти на утримання дитини у розмірі всього 5533 грн. , має заборгованість по сплаті аліментів з 1 жовтня 2017 року у розмірі 10 000 грн. 32 коп., а також відповідачем не сплачена неустойка у розмірі 1315 грн., яка стягнута за рішенням суду за невиконання відповідачем аліментних обов»язків у період з квітня по вересень 2016 року. На час розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість по аліментам. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 192 від 25.07. 2017 року є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. (Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016, №760/18209/15-ц та від 14.09.2016, №216/2914/14-ц). Із матеріалів справи убачається, що відповідач не виявляє інтересу до дитини, нотаріально посвідчив заяву про його згоду на позбавлення батьківських прав щодо доньки, направив на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність, що свідчить про його байдуже ставлення до долі дитини. Цінність життя людини, а особливо дитини, створення для дитини безпечних умов проживання та як найкращих умов для розвитку дитини покладені законом на батьків. Саме в сім»ї дитина повинна відчувати себе захищеною та повністю бути впевненою у тому, що батьки є її захисниками та забезпечать усі умови для розвитку і безпеки. Відповідач не піклується про дитину, матеріально її не утримує, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною без поважних причин, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн. та 125 грн. за оголошення про виклик відповідача у судове засідання у засобах масової інформації. Куруючись ст.. 164 , 196 СК України, ст. 10, 11. 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України ,-

Outcome: approved