Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувсь до суду з позовом до Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в якому вказує, що 14 березня 2005 року померла його тітка [PERSON]. Померлою 22 березня 1999 року було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, являються її племінники [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що 19.11.2014 року [PERSON] написала заяву про те, що у передбачені законом строки вона свідомо не прийняла спадщини, та відмовилась від прийняття спадщини. Позивач вказує, що таким чином, він [PERSON], є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON]. Позивач зазначає, що до складу спадкового майна, що перейшло йому в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку, що належала померлій, у звязку з тим, що померла не встигла оформити право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач вказує, що право власності на земельну ділянку не було зареєстроване за померлою, він не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку. Враховуючи вищезазначене позивач просить визнати за ним [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку площею 3,4457 га, яка розташована в с. Паволоч, Попільнянського району, Житомирської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу слухати без участі його представників, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії заповіту від 22.03.1999 року, [PERSON], все своє майно, яке до дня її смерті буде їй належати, в чому б воно не заключалося і де б воно не знаходилося, в тому числі жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельна ділянка огороду яка приватизована нею і яка їй належить, заповіла своїм племінникам: [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ТП № 240708 [PERSON] померла 14.03.2005 року. Згідно заяви від 19.11.2014 року [PERSON] зазначила, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], у передбачені законом строки вона свідомо не прийняла і поважних причин щодо визначення їй судом додаткового строку на прийняття спадщини не має. Та зазначила, що надає свою свідому згоду щодо того, аби відповідні свідоцтва про право на спадщину були видані на імя тих спадкоємців померлої [PERSON], котрі спадщину прийняли відповідно до чинного законодавства. Відповідно до довідки № 470 від 17.11.2014 року виданої виконкомом Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON], [INFO] до дня смерті 14.03.2005 року, проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], № 34, проживала одиноко. У відповідності зі статтею 1235 Цивільного кодексу України Позивач являється спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON]. Згідно з пунктом 1 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до частини п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Відповідно до пункту 1 статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно зі частиною першою статті 131 Земельного кодексу України Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Outcome: approved