Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом проти [PERSON] (далі відповідач), з вимогою: \~ \~ \~ \~- визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 29.04.2019, позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач приходиться їй колишнім чоловіком, місце проживання якого було зареєстроване у належному їй житловому будинку з її згоди. Шлюб між ними розірвано 12.01.2017, у зв`язку із чим він залишив постійне місце проживання і з того часу у спірному об`єкті нерухомості не проживає, не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування належним їй житлом. У добровільному порядку відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає їй як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: копії договору дарування житлового будинку від 29.04.2016; копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; довідку органу місцевого самоврядування; копію рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами; копії погосподарської книги. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.01.2021 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав/ла. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне. [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований по вул. [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 29.04.2019, який посвідчено приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Врублевською Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за №303. 12.01.2017 рішенням Липовецького районного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Як убачається із довідки виданої Приборівською сільською радою 06.10.2020 за №664, гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але з липня місяця 2016 року та поданий час не проживає за адресою: [ADDRESS] . в будинку, що належить [PERSON] . Згідно із записами в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки, місце проживання [PERSON] зареєстроване за вищевказаною адресою. Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. За правилами ст. 150 ЖК України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Наведене кореспондується із вимогами ст. 383 ЦК України. За змістом ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач приходиться позивачеві колишнім чоловіком, у зв`язку із чим останній був вселений до належного позивачеві спірного житлового будинку, який як власник цього майна надав право відповідачеві користуватись ним. Шлюб між сторонами спору розірвано 12.01.2017. Відповідач вибув із зазначеного житлового будинку з липня місяця 2016 року, не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не несе жодних зобов`язань по утриманню нерухомого майна. Встановлені судом обставини підтверджують відсутність відповідача понад один рік без поважних причин за місцем зареєстрованого місця проживання, що є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до\~ст. 7 Закону Україи "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права особи на користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved