Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

24.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5140,52 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.11.2015 року між ПАТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено Договір про встановлення ліміту кредитування № 5379007, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3645,03 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 17.11.2017 року становить 5140,52 грн., і яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3645,03 грн., прострочених відсотків\~ 908,25 грн., простроченої суми комісії за адміністрування кредиту 114,54 грн., нарахованих відсотків 152,70 грн., пені 290 грн. Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути вказану заборгованість, а також понесені судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 03.11.2015 року між позивачем ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 5379007, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 3645,03 грн. в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17.11.2017 року становить 5140,52 грн., і яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3645,03 грн., прострочених відсотків\~ 908,25 грн., простроченої суми комісії за адміністрування кредиту 114,54 грн., нарахованих відсотків 152,70 грн., пені 290 грн. Таким чином судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Так, умовами даного кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Однак, такого свого обовязку відповідач не виконував. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться у ст. 1056-1 ЦК України, у якій вказано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що становить 5140,52 грн. є підставними та підлягають до задоволення. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1762 грн. судового збору.

Outcome: approved