Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

24.02.2020 позивачка звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , станом на 16.08.2019 у розмірі 18 559,75 грн та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 559,75, що загалом становить 37 119,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.07.2009 на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даним рішенням визнано також таким, що не підлягає виконанню з дня набрання цим рішенням законної сили виконавчий лист, виданий на підставі рішення від 01.07.2020 про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини доходу. Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом закінчено, однак заборгованість зі сплати аліментів за цим виконавчим документом становить 18559,75 грн. Вказану заборгованість позивачем не погашено. У зв`язку з чим, позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного майнового права. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 24.02.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 11.08.2020 справу передано на розгляд головуючому судді [PERSON] , яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. 25.08.2020 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено відкрите судове засідання. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.36,37). Позивачкою до суду подано клопотання від 16.10.2020, у якому вона просить розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.39). Відповідачем до суду подано клопотання від 16.10.2020, у якому він вказує, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить проводити розгляд справи за його відсутності (а.с.38). Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актовим записом про народження № 8 від 01.02.2005 згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.03.2005 (а.с.5). Неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю - позивачкою по справі, що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області від 10.09.2019 № 02-27/1871 (а.с.6). З рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.07.2019 у справі №546/467/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини (а.с.7-8), вбачається, що 01.07.2010 Решетилівським районним судом Полтавської області винесено рішення, яким стягнуто аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частина доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи із 07.05.2010 до досягнення дитиною повноліття. Вищевказаним рішенням суду від 17.07.2019 позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини задоволено у повному обсязі, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням виконавчий лист, який виданий Решетилівським районним судом Полтавської області на підставі рішення від 01.07.2010, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 07.05.2010 до досягнення дитиною повноліття - визнано таким, що не підлягає виконанню з дня набрання рішенням законної сили. На підставі вказаного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.07.2019, старшим державним виконавцем Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області 31.10.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 23659606 за виконавчим листом №2-268/10, виданим 11.01.2011 Решетилівським районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 07.05.2010 до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). Згідно довідки Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 13.01.2020 № 1048, станом на 16.08.2019 заборгованість за виконавчим листом №2-268/10, виданим 11.01.2011 Решетилівським районним судом Полтавської області становить 18 559,75 грн (а.с.12). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем (а.с.13), вбачається, що останнє погашення заборгованості за період з серпня 2018 року по жовтень 2018 року [PERSON] здійснено у жовтні 2018 у розмірі 2100,00 грн. Так, станом на 01.11.2018 заборгованість відповідача за вересень та жовтень 2018 становить 1 976,25 грн. Станом на 01.01.2019 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 4 693,75 грн, а на 16.08.2019 - 18 559,75 грн. Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Як встановлено судом, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, визначених рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 01.07.2010 та стягнутих за виконавчим листом №2-268/10, виданим Решетилівським районним судом Полтавської області 11.01.2011 з нього на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частина його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Станом на 16.08.2019 ця заборгованість становить 18 559,75 грн (а.с.12). Розмір пені за заборгованість зі сплати аліментів, заявлений позивачкою, становить 18 559,75 грн, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України, з розрахунку 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розрахунок пені за заборгованість зі сплати аліментів, викладений у позовній заяві, відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 196 СК України, та узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Такий розрахунок проведено на підставі належних та допустимих доказів, а саме довідки Решетилівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 13.01.2020 № 1048, (а.с.12) та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем (а.с.13). Зважаючи на наведене та враховуючи, що розмір пені за заборгованість зі сплати аліментів становить 18 559,75 грн, що не перевищує 100% заборгованості, суд погоджується із розрахунком пені, викладеним у позовній заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Розмір заборгованості по аліментам не оспорюється відповідачем, тому в силу ч. 4 ст. 194 СК України підлягає стягненню на користь позивачки. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав у розумінні ч. 4 ст. 206 ЦПК України для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При зверненні до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви позивачкою (на підставі ставок, що діяли на момент пред`явлення позову, а саме 24.02.2020) що становлять 840,80 грн тапідлягають стягненню в дохід державного бюджету України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 141, 180, 181, 194, 196СК України,

Outcome: approved