Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

23.06.2017р. позивач звернулася до суду з позовом (згодом уточненим) до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування цих позовних вимог зазначає, що їй на праві приватної власності належить вищевказана квартира. [PERSON] є колишнім співвласником даної квартири та чоловіком позивача, однак вже тривалий час шлюб між ними існує лише формально, останній проживає окремо, проте досі зареєстрований у спірній квартирі. У 2015 році від своєї матері він успадкував квартиру та одразу ж переїхав проживати туди, подарував позивачу свою частку у спірній квартирі і з того часу в ній не проживає. Враховуючи, що відповідач зареєстрований у квартирі, що належить позивачу, але не проживає в ній, а факт його реєстрації зачіпає права та інтереси позивача, остання просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй квартирою. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 04 жовтня 2018 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Слід зазначити, що хоча вказана квартира і була придбана сторонами під час шлюбу та належала їм обом на праві спільної сумісної власності, однак в подальшому сторони визначили частки у спільному майні подружжя та відповідач подарив позивачу свою частку у вказаній квартирі, що підтверджується договором від 07.06.2016р. /а.с. 5-7/. Разом з позивачем у квартирі [ADDRESS] зареєстровані її сини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також чоловік - [PERSON], [INFO], однак останній фактично за даною адресою не проживає. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, підтвердила, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з грудня 2015 року та не навідується туди, оскільки переїхав до квартири своєї матері. В спірній квартирі відсутні його речі. Вказані покази свідка узгоджуються з відомостями акту, складеного КП "Укржитлокомфорт" 20.10.2016р., відповідно до якого [PERSON] з грудня 2015 року у спірній квартирі не проживає. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються права власності та права користування житлом і на час виникнення регулюються нормами Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що [PERSON] не проживає у спірному будинку понад рік, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе. Жодних доказів, що спростовували б пояснення позивача та піддавали б сумніву подані нею докази, відповідачем суду не надано. Враховуючи, що [PERSON] на законних підставах був зареєстрований у спірному житлі, проте відсутній без поважних причин у цій квартирі за місцем реєстрації понад один рік, а тому є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved