Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив після смерті 09 серпня 2014 року чоловіка позивачки, [PERSON], та батька позивачки, [PERSON], громадянина [PERSON], відкрилася спащина на все спадкове майно, що належало на праві власності спадкодавцю, у тому числі на нерухоме майно, яким являється 1/2 частина житлового будинку №30 із надвірними спорудами, що розташовані по вул.Довбуша, у селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Дане нерухоме майно - житловий будинок №30, в рівних частинах належав на праві спільної сумісної власності спадкодавцю, [PERSON], та його дружині, їй же позивачці - [PERSON], в якому вони проживали спільно до дня відкриття спадщини та частину цього майна та вважали його своєю приватною власністю. Однак, до цього часу первинна реєстрація права власності на дане домоволодіння, яке було збудоване подружжям [PERSON] за час їхнього перебування в зареєстрованому шлюбі та за час життя спадкодавця, [PERSON], проведена не була. На сьогоднішній день спадковий будинок розташовується на земельній ділянці площею 0,25 га, виділеній для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, через відсутність належних правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивачі, як спадкоємці першої черги спадкоємців за законом, фактично не мають можливість оформити у встановленому законом порядку своє право власності на дане спадкове майно. Зазначають, що після смерті спадкодавця спадщину фактично прийняли гр.[PERSON] та [PERSON] в частині 1/4 житлового будинку. Враховуючи, що на даний час вирішення цього питання іншим правовим шляхом не являється можливим, тому просять винести судове рішення, за яким визнати за позивачами право власності в рівних частинах по 1/4 частині житлового будинку, що розташований по вул. Довбуша в селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просять задовольнити позов. Представник відповідача - Діловецької сільської ради в судове засідання не зявився. Від сільського голови - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що сільська рада визнає позовні вимоги. Третя особа [PERSON] не визнала позов, пояснила, що у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, оскільки не знала про необхідність такої, у будинку, що являється предметом позову вона не проживала, однак, оскільки у неї є дитина, тому вважає, що частка житлового будинку (1/6) має належати їй. [PERSON] позов визнала, не заперечує щодо задоволення позову. Представники Рахівської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з"явилися, надали суду заяву про розгляд справи бех участі їхнього представника, заперечень щодо задоволення позову не мають. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. [PERSON] помер 09 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 серпня 2014 року, що було видане виконкомом Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області . Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповітного розпорядження щодо свого майна не вчиняв, таким чином спадкування його майна повинно здійснюватися за законом. [PERSON] [PERSON] являється дружиною спадкодавця [PERSON], що стверджено свідоцтвом про одруження серії І-ФМ №299577 від 20 травня 1978 року, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], що стверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ФМ №464772 від 17 травня 1989 року, а отже, в силу ст. 1261 ЦК України, також являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким є 1/2 частина житлового будинку, розташованого по вул.Довбуша, 30, у селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно технічної документації зазначена будівля побудована у 1980 році, загальна площа приміщень складає 99,03 кв.м., а інвентаризаційна вартість 1/2 частки зазначеного будинку становить 64611 гривень. Звернення позивачами до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в їх користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1707 від 14 вересня 2015 року, 1/2 частина житлового будинку по вул.Довбуша, 30 у селі Ділове, належала на праві особистої власності покійному [PERSON], який помер 09.08.2014 року. На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до обєктів самочинного будівництва, а в даному випадку є обєктом спадкових прав. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зі змісту ст.1269-1270 ЦК України слідує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З довідки Діловецької сільської ради №1748 від 16.09.2015 року вбачається, що на день смерті [PERSON] його склад сім"ї складав: [PERSON] - дружина, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - дочки. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали у спадковому будинку, таким чином вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини. Заяв про відмову від спадщини зазначені особи не подавали. Таким чином вони являються спадкоємцями першої черги спадкування за законом. [PERSON], місце проживання якої є с.Ділове вул.Круглий, Рахівського району, Закарпатської області, та [PERSON], місце проживання якої є с.Ділове, вул.Довбуша, 59, Рахівського району Закарпатської області, спадщину в порядку та строки, визначені ЦК України, не прийняли, оскільки на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживали, а до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини не подавали. Враховуючи що на даний час строк для подання заяви про прийняття спадщини минув, тому, у відповідності до ст.1272 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що не прийняли її, а отже і не мають права на спадкування за законом. Беручи до уваги, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, у звязку з чим звернулися із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, їм було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивачів на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі. Питання відшкодування судових витрат позивачами не ставилось.

Outcome: approved