Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служби у справах дітей Луцької міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття осіб з реєстрації місця проживання та визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], є власником однокімнатної квартири загальною площею 48 кв.м, що розташована в м. Луцьку, по [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради № 417 від 06.12.2005 року. В даній квартирі зареєстровані відповідачі, хоча не мають ніяких правових підстав на проживання. Протягом тривалого часу відповідачі інтересу до даної квартири не проявляють, жодної допомоги по оплаті комунальних послуг не надають. На підставі викладеного просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом зняття осіб з реєстрації місця проживання та визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщення. [PERSON] 09 квітня 2014 року звернулася в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод на користування житловим приміщенням шляхом вселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК діяльність власника житлового приміщення може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб у випадках і в порядку встановленим законом. Вважає, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні нею та її неповнолітніми дітьми в користуванні житловим приміщенням, в зв'язку з чим вони вимушені тривалий час перебувати у державному притулку. [PERSON] змінив замки на дверях і не їм дає можливості вільно користуватись приміщенням. На підставі викладеного просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні спірною житловою квартирою для неї та її неповнолітніх дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив його задовольнити з мотивів вказаних в позовній заяві, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні первісного позову просив відмовити за безпідставністю, а зустрічний задовольнити з мотивів вказаних в зустрічній позовній заяві. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову та вселити позивача і її дітей в спірну квартиру. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, матеріали цивільної справи № 2-2055/11, суд прийшов до висновку, що первісний позов підставний та підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] є власником однокімнатної квартири загальною площею 48 кв.м, що розташована в м. Луцьку, по [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради № 417 від 06.12.2005 року. В судовому засіданні встановлено що 10.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди вищевказаної однокімнатної квартири строком до 10.06.2007 року. 06.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 16. Пізніше, 30.10.2006 року у даному шлюбі народилися діти, [PERSON] та [PERSON]. 26.07.2006 року у згаданій квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] 11.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеної квартири строком до 31.12.2009 року. 27.06.2008 року у квартирі по [ADDRESS] в м. Луцьку були прописані діти наймачів - [PERSON] та [PERSON] Після закінчення строку дії договору оренди від 11.06.2007 року, який не переукладався і не продовжувався, відповідачі та [PERSON] виїхали з даної квартири і в ній не проживали, що підтверджується актами перевірки паспортного режиму Луцького МВ УМВС від 01.04.2010 року та 13.12.2010 року. Отже, з 01 квітня 2010 року відповідачі у даній квартирі не проживають. 01.06.2010 року [PERSON] був знятий з реєстрації у згаданій квартирі. 28.10.2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] На даний час у вказаній квартирі проживає позивач [PERSON] разом зі своєю сім'єю. У 2011 році [PERSON], звертався до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У свою чергу [PERSON] звернулась до нього з зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні майном та вселенні (цивільна справа № 2-2055/11). 22.11.2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено. 18.04.2012 року рішенням апеляційного суду Волинської області рішення Луцького міськрайонного суду від 22.11.2011 року у даній справ в частині задоволення зустрічного позову скасовано, у задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення відмовлено. В решті рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області залишено без змін. Скасовуючи рішення в частині задоволення зустрічного позову апеляційним судом Волинської області встановлено, що строк дії договору найму квартири, укладеного між власником квартири [PERSON] та наймачем [PERSON], закінчився ще в грудні 2009 року, а після звільнення помешкання [PERSON] та зняття його з реєстрації місця проживання новий договір оренди квартири між власником квартири та відповідачем [PERSON] взагалі не укладався. Крім того, встановлено, що з 2010 року у даній квартирі постійно проживає власник житла [PERSON] разом зі своєю сім'єю. Таким чином, оскільки [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON], не являються в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України членами сім'ї власника квартири [PERSON] та договір найму (оренди) квартири між ними не укладено, то й передбачені законом підстави для їхнього вселення та проживання у спірному житлі відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як вбачається з пояснень представника позивача, позивач, як власник та основний квартиронаймач, після спливу строку дії договору найму квартири згоду на вселення в квартиру [ADDRESS] [PERSON], не надавав. Сама [PERSON] в тексті зустрічної позовної заяви вказує, що вона особисто та від імені своїх дітей ніколи не укладала та не підписувала договір оренди квартири. Твердження відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке належить останньому, не відповідають фактичним обставина справи та нормам матеріального права. Оскільки, рішенням апеляційного суду Волинської області від 18.04.2012 року встановлено, що після звільнення помешкання [PERSON] та зняття його з реєстрації місця проживання новий договір оренди квартири між власником квартири та відповідачем [PERSON] взагалі не укладався; та відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України підстави для вселення [PERSON] з її дітьми та проживання у спірному житлі відсутні. Таким чином, відповідачі по первісному позову, будучи зареєстрованими у квартирі, що знаходиться в м. Луцьку, по [ADDRESS], порушують права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Крім того, з технічного паспорту на спірну квартиру встановлено, спірна квартира є однокімнатною загальною площею 48,0 кв.м. та житловою площею 20,5 кв.м., та в ній проживає [PERSON] разом зі своєю сім'єю, що унеможливлює проживання в ній [PERSON] та її неповнолітніх дітей. Факт реєстрації відповідачів за спірною адресою не створює для них права користування даним житлом і вселення з наведених вище підстав. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] та її діти не є та не були членами сім'ї власника квартири [PERSON], підстави для їх проживання у спірному житлі відсутні, слід визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, та відповідно слід відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням і вселення. Враховуючи те, що суд приходить до висновку про втрату відповідачами права на користування житловим приміщенням, а відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тощо, то вимогу про зняття з реєстрації суд також знаходить підставною, і ухвалює рішення про задоволення первісного позову в цілому. На стягнення судових витрат позивач [PERSON] не наполягав.

Outcome: approved