Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

23.02.2021 року представник позивача - адвокат Пилипів О.В. звернулася у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 15.03.2021 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05 травня 2021 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила про те, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , про що 11.10.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області зроблено актовий запис №455. Однак відповідач не бере ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не проявляє щодо нього батьківської уваги та турботи, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини. Зазначила, що відповідач ніде не працював та навіть не намагався знайти роботу. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, забирав з дому гроші, зароблені дружиною та відкладені на навчання сина, влаштовував скандали, застосовував фізичну силу до дружини та сина. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вдарив [PERSON] по голові. Внаслідк цього [PERSON] вигнала чоловіка з дому, а в подальшому розірвала з ним шлюб у судовому порядку. Після розірвання шлюбу з 2008 року і по сьогоднішній день, маючи можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. 15.07.2008 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.05.2008 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. В подальшому [PERSON] відкликала даний виконавчий лист. [PERSON] постійно поживає разом з матір`ю та її другим чоловіком, які опікуються ним та несуть усі витрати на утримання сина. Посилаючись на вказані обставини просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач [PERSON] та його законний представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви (вх.№2073-2074 від 15.04.2021 року) про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні. До початку судового засідання представник позивача - адвокат Пилипів О.В. подала до суду заяву (вх.№2370 від 05.05.2021 року) про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву (вх.№2085 від 16.04.21 року) в якій просить слухати дану справу без його участі. Даний позов визнає, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Представник третьої особи - заступник міського голови Грех Х. в судове засідання не з`явився, але попередньо подав до суду клопотання (вх.№ЕП 363 від 01.04.2021 року) про розгляд справи без його участі, та просить врахувати висновок виконкому Стрийської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] , затверджений рішенням виконкому Стрийської міської ради від 05.02.2021р №27. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області від 05 червня 2003 року, актовий запис № 152, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 червня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №152. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.03.2003 року відділом РАЦС Стрийського міського управління ютиції Львівської області, актовий запис № 455, вбачається, що батьками [PERSON] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №115 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 31.07.2008 року та залишено позивачці після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до виконавчого листа виданого 15.07.2008 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.05.2008 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідно до листа Сколівської РДА Управління Соціального захисту населення від 09.12.2020 року №1212 вбачається, що з 01.10.2019 року стягнення аліментів закінчено на підставі виконавчого провадження №45799351 від 24.06.2019 року. 19.11.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, про що було зроблено актовий запис № 411. Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації проживання (номер витягу 4638-1213864-2018) вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком Виконавчого комітету Стрийської Міської Ради Стрийського району Львівської області №27 від 05.02.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно інформаційної довідки наданої класним керівником Стецик Любов Юріївною, Навчально - Виховного Комплексу «Школа I- ступеня -Гімназія ім. Митрополита Андрея Шептицького м. Стрия, вбачається, що за час навчання [PERSON] у школі, [PERSON] жодного разу не відвідував освітній заклад, не цікавився навчальними досягненнями, поведінкою та розвитком свого сина, ніколи не забирав учня зі школи. Як вбачається з інформаійної довідки КНП «Цент Первинної Медико-Санітарної Допомоги» м. Стрия № 330 від 10.12.2020 року лікаря-педіатра Гошовської М.Я. батько [PERSON] не звертався з дитиною [PERSON] до педіатра та не цікавиться здоров`ям сина. Згідно інформаційної довідки КНП «Цент Первинної Медико-Санітарної Допомоги» м. Стрия № 149 від 10.12.2020 року сімейного лікаря Котик С.С. батько [PERSON] не звертався з дитиною [PERSON] до сімейного лікаря та не цікавиться здоров`ям сина. Мати самостійно здійснювала догляд за здоров`ям сина. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, а тому його слід позбавити батьківських прав.

Outcome: approved