Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~Широколанівської сільської\~ради Веселинівського району Миколаївської області, про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку. 11 січня 2021 року Веселинівським районним судом Миколаївської області постановлено ухвалу про залучення правонаступника Степівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області в якості відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 26 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі продажу нерухомого майна було зареєстровано Вознесенською товарно сировинною біржею в журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за №186 від 26 лютого 1999 року. На підтвердження факту досягнення згоди між сторонами угоди, продавцю житлового будинку [PERSON] позивачем було сплачено вартістю будинку в сумі 7000 грн., а [PERSON] в свою чергу прийняв кошти і передав приміщення житлового будинку та технічну документацію на нього. 26 лютого 1999 року на підставі вищезазначеного договору Веселинівською філією ММБТІ на ім`я покупця [PERSON] було видано технічний паспорт на житловий будинок та реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбаний житловий будинок зареєстрований і належить на праві особистої власності [PERSON] . 12 березня 1999 року [PERSON] зареєстрував своє проживання за адресою придбаного житлового будинку. До нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору його сторони не звернулись, оскільки в договорі купівлі продажу нерухомого майна зазначалось, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Маючи намір розпорядитися належним йому майном, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Онищенко Л.В. завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, в.о. завідувача веселинівської державної нотаріальної контори з питанням оформлення договору купівлі продажу житлового будинку. Про те, після вивчення нотаріусом наданих документів, зазначила, що договір купівлі продажу нерухомого майна повинен бути посвідчений нотаріально. Вирішення питання про нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі продажу житлового будинку не вбачається можливим, у зв`язку зі смертю одного із учасників правочину продавця [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу продажу житлового будинку, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просив позов задовольнити і визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] дійсним. Представник відповідача Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Гасюк П. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 6 ст. 263 ЦПК України передбачено, що Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Так як відповідача визнав позов, суд прийшов до переконання розглянути справу у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ст.ст. 200, 206, 263 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 1999 року Вознесенською універсальною товарно - сировинною біржею між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №186 купівлі продажу нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] /а.с.-8/. Згідно реєстраційного посвідчення 26.02.1999 року житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності на підставі договору №186 купівлі продажу нерухомого майна від 26.02.1999 року за [PERSON] , і записаний за реєстром №141. 11.12.2020 року ухвалою суду було витребувано від Веселинівської філії КП «Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації інвентарну справу на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , на що начальником Веселинівської філії ММБТІ Кушнеренко А.Г. 16 грудня 2020 року скеровано до суду лист з якого вбачається, що архівну справу надати неможливо, так як за замовою №433 від 24.11.2020 власника [PERSON] проводиться технічна інвентаризація житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того з наданої копії інвентарної справи №141 вбачається, що попереднім власником житлового будинку був [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за №00028931014 від 16.12.2020 року, з якого вбачається, що [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON] , про що 05 квітня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського РУЮ у Миколаївській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №63012145 від 22.12.2020 року після смерті [PERSON] заводилась спадкова справа 253/05. 29 грудня 2020 року судом було витребувано від Державного нотаріального архіву Миколаївської області копію спадкової справи №253/2005, з якої вбачається, що житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] не входить до спадкової маси. Спадкоємцями було подано заяви про прийняття спадщини у вигляді конкретно визначеного майна. Відповідно до\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна №241574630\~від 25.01.2021\~Нова,45, с. Піщаний Брід Веселинівського району Миколаївської області - інформація відсутня. Всі істотні умови договору купівлі продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну\~грошову суму, обумовлену сторонами договору, але нотаріально посвідчено не було. Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу [PERSON] набути право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.15 Закону України Про товарні біржі в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Отже, слід зазначити, що Держава України свого часу через відповідний орган, який відповідно до законодавства мав право реєструвати договори купівлі-продажу (КП «ММБТІ»), - визнала за [PERSON] право власності на придбаний будинок, а тому зі сплином часу, невизнання іншими органами, яким Держава надала право реєструвати право власності, договору купівлі-продажу - буде порушенням принципу правової визначеності. На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов`язувався з державною реєстрацію і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв`язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною.

Outcome: approved