Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

2 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на ? частину спадкового майна, яке залишилося після смерті його батька [PERSON], та складається з ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд в [ADDRESS] в [ADDRESS], земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] Жовтневого району Миколаївської області, площею 0,25 га кадастровий номер 4823382601:01:032:0020, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] Жовтневого району Миколаївської області, площею 0,16 га, кадастровий номер 4823382601:01:046:0025, грошової суми в розмірі 132119 грн. 70 коп., що виникла у зв'язку з ліквідацією закритого акціонерного товариства "ТК МГЗ". Також просив внести зміни у свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], що раніше були видані Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що [INFO] року помер його батько [PERSON] [INFO]. Після його смерті вітрилася спадщина, до складу якої увійшло вищевказане майно. Спадщина відкрилася за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна - Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Позивач є сином покійного [PERSON], та на день смерті останнього був неповнолітнім у зв'язку з чим не зміг скористатися своїм правом та звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, в силу того, що на час смерті спадкодавця він був неповнолітнім, то є таким, що спадщину прийняв. Відповідачі по справі, також є спадкоємцями першої черги, та звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, приховали той факт, що окрім них є ще один спадкоємець першої черги. Через вказане, відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину, кожний на одну третю частину, тобто з порушенням прав позивача. Оскільки в добровільному порядку питання щодо зміни часток, визначених у свідоцтві про право на спадщину, виданих відповідачам, останні вирішити не бажають, тому позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом. Представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, послався на вищевикладене. Вказав, що позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], так як на час його смерті досяг лише 12 років. Оскільки дійти згоди із відповідачами протягом тривалого часу не надалося можливим, позивач за захистом своїх спадкових прав був змушений звернутися до суду із цим позовом, адже нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив, посилаючись на те, що частки спадкоємців, які звернулася до нотаріальної контори у 2008 році, вже були визначені та видані відповідні свідоцтва, а тому визначити частку позивача неможливо. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися за зареєстрованим місцем проживання. Представник третьої особи Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вказала, що нотаріальна контора позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на спадкове майно в цілому вже були видані свідоцтва про право на спадщину на ім'я відповідачів, які не повідомили нотаріальну контору про наявність іншого спадкоємця. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено, що за даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року, в м.Москва РФ, про що Тушинськім відділом РАЦСу Управління РАЦС Москви, здійснено актовий запис про смерть за № 5503 (а.с. 8). За даними свідоцтва про народження та посвідчення про визнання батьківства, що видані відділом реєстрації актів громадянського стану у м. Люцерн, Швейцарія вбачається, що 26 жовтня 1995 року громадянин України [PERSON] [INFO], місце народження якого м. Медногорськ (Росія), визнав своєю дитиною [PERSON] народженого [INFO] року у м. Люцерн, який на дату видачі виписки носить прізвище [PERSON] (а.с. 18, 24). Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом, підтверджуються письмовим роз'ясненням нотаріуса від 17.03.2014 року № 252/02-14, згідно якого позивачу [PERSON] було вказано про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на ст. 1270 ЦК України, а також у зв'язку з тим, що інші спадкоємці, які звернулися із відповідною заявою про прийняття спадщини, та вказали, що інші спадкоємці, передбачені ст. 1261 ЦК України відсутні, у 2012році одержали свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно. У зв'язку з вказаним нотаріус позбавлений можливості визначити частку позивачу за законом та видати відповідне свідоцтво про право на спадщину (а.с. 11). Так, за даними копії спадкової справи № 53/2010, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області (а.с. 51), після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON]. До спадкової маси належать: за даними копії свідоцтва про право власності на житло від 20.02.2006 року - ? частина квартири [ADDRESS] (а.с. 85-86), відповідно до копії державного акту серії МК № 303від 28.01.2003 року та витягу реєстру земель - земельна ділянка площею 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [ADDRESS] Жовтневого району Миколаївської області, кадастровий № 482338261:01:046:0025 (а.с. 89, 149), згідно копії державного акту від 14.10.1996 року та витягу реєстру земель - земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будов і споруд [ADDRESS] Миколаївської області, кадастровий номер 4823382601:01:032:0020 (а.с. 90-91, 142), за даними з реєстру прав власності на нерухоме майно - ? частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будов та споруд [ADDRESS] миколаївської області (а.с. 123-124, 128); за відомостями приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] - грошова сума 132119,70 грн., що внесена у депозит приватного нотаріуса [PERSON] ліквідаційною комісією закритого акціонерного товариства «ТК МГЗ», для погашення заборгованості, що виникла у взіязку з ліквідацією цього акціонерного товариства, для видачі [PERSON]. Станом на 19.12.2011 року грошові кошти видані не були (а.с. 121). На підставі заяв відповідачів, 17 лютого 2012 року їм були видані свідоцтва про право на спадщину на вище перелічене спадкове майно, частка кожного з яких у цьому майні склала 1/3 частину (а.с. 154-183). До нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся після досягнення ним повноліття, через представника 17 березня 2014 року (а.с. 185), проте нотаріусом було роз'яснено про неможливість визначення його частки у спадковому майні та видачі відповідного свідоцтва, про що зазначено вище. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За положеннями ч.4 цієї ж статті, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Оскільки позивач [PERSON] [INFO], на час смерті батька [PERSON] був малолітньою особою, то згідно вимог ч.4 ст.1268 Цивільного Кодексу України, останній вважається таким, що спадщину прийняв. За даними паспорту позивача, останній є громадянином Італії. Народився та проживав за межами України. На час смерті батька досяг лише 12 років, тому причини, з яких він не заявив про свої права до нотаріальної контори до його повноліття, тобто до вересня 2014 року, є обґрунтованими. Відповідно до ст.1300 ЦК України, внести зміни до свідоцтва про право на спадщину можна або за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, або на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Однак, як вказує представник позивача, відповідачі ігнорують право позивача на частину спадкового майна, а тому захист його прав можливий лише в судовому порядку. Більш того, внесення змін до свідоцтв можливий лише при поверненні їх оригіналів нотаріусу та видачі нових, із зазначенням відповідних часток. Проте відповідачі до суду не прибули, їх наміри щодо відновлення прав позивача невідомі. При цьому, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, якщо свідоцтво про право на спадщину на частку неповнолітнього спадкоємця було видано іншим особам, то судовий захист їх прав може здійснюватися шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково (або повністю) недійсним та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна. З урахуванням кола спадкоємців після смерті [PERSON] та положень ст.1272 ЦК України щодо рівності часток у спадковому майні, вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на ? частину спадкового майна підлягають задоволенню. Враховуючи, що видані відповідачам свідоцтва про їх право на спадкове майно в розмірі 1/3 частки кожного порушує право позивача на його частку у спадковому майні, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання цих свідоцтв недійсними в частині 1/12 частини щодо кожного свідоцтва обґрунтовані, адже лише у такий спосіб можливий захист спадкових прав позивача, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved