Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

16 травня 2017 року позивач Шевченківська районна у місті Дніпропетровську рада як орган опіки та піклування звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що дитина [PERSON], 2008 року народження, перебуває на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах в зв'язку з тим, що умови проживання незадовільні, батьки недостатньо займаються вихованням дитини. Інформація про дитину була отримана від сусідів. Спеціалістами управління неодноразово проводилося обстеження житлових умов дитини, та ці умови визнані незадовільними. Коли дитина відвідувала дитсадок, мати часто забирала її, будучи в нетверезому стані. Зараз дитина навчається в першому класі КЗО «Середня загальноосвітня школа № 52», перебуває на індивідуальному навчанні за станом здоров'я. З 04.01.2017 року дитина перебуває в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» ДМР». 03 січня 2017 року дитина самовільно пішла гуляти, 04 січня 2017 року мати разом з поліцією поїхала у районний відділ, але дитину їй не відділи, тому що мати була в нетверезому стані, і [PERSON] категорично відмовилася повертатися додому. Питання повернення дитини батькам розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.01.2017 року, з батьками проведено бесіду щодо виховання дитини, створення для неї належних умов проживання. На повторне засідання комісії 01.02.2017 року батьки не з'явилися. Батьки притягувалися до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини. На підставі чого, позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхньої дитини [PERSON], [INFO]. Стягнути аліменти з кожного з відповідачів у розмірі 1/4 долі зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків-вихователів, де буде виховуватися дитина. Позивач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Третя особа в судове засідання не з'явилась, причину неявки не повідомила. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьком і матір'ю [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Наказом начальника управління-служби у справах дітей від 15.02.2011 року № 06 [PERSON] взята на облік дітей, які виховуються в сім'ї, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Згідно актів обстеження умов проживання дитини, складеного спеціалістами УССД від 21.01.2011, 20.08.2012, 26.02.2013, 24.11.2014, 20.05.2015, 19.05.2016, 13.01.2017 року, квартира за адресою [ADDRESS], де проживають відповідачі разом з дитиною, занедбана, потребує ремонту, в кухні шпалери відстали від стін, квартира відключені від газопостачання за борги, пральної машини немає, у туалеті та ванній кімнаті грибок, повітря в квартирі прокурене, затхле. Батьки [PERSON] займаються вихованням доньки неналежним чином, зловживають алкогольними напоями. 03.01.2017 року мав місце випадок, коли дитина самовільно пішла з дому. 04 січня 2017 року її було знайдено, але вона категорично відмовилась повертатися додому. [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, що підтверджується листом Бабушкінського районного відділу Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27.01.2011 року. З численних пояснювальних записок [PERSON], наявних в матеріалах справи, вбачається, що починаючи з 2011 року мали місце випадки, коли батьки залишали дитину без нагляду, відповідачка попереджалась про адміністративну відповідальність за ст..184 КУпАП. Згідно наказу № 133/1 від 07.10.2016 року директора СЗШ № 52 Скоропад Н.О. учениці 2-Б класу [PERSON] організовано індивідуальну форму навчання, так як за станом здоров'я вона потребує корекції розумового розвитку. Згідно до інформації КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» дитина [PERSON] перебуває на обліку у лікарів невролога, психіатра, хірурга, офтальмолога. Відповідно до висновку № 13/15-133 від 27.04.2017 року, орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради як вважає за доцільне позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини [PERSON], [INFO]. У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Викладені обставини дають суду підстави задовольнити позов щодо позбавлення відповідачів батьківських справ, оскільки відповідачі тривалий час ухиляються від виховання та матеріального утримання дитини, не проявляють відносно неї належної батьківської турботи, ці дії носять тривалий та систематичний характер, всі раніше вжиті до відповідачів заходи реагування щодо належного виховання дитини, створення їй належних умов для проживання, ведення здорового способу життя - не досягли результату. Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, позивач просить суд стягнути аліменти з кожного з відповідачів у розмірі 1/4 долі зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків-вихователів, де буде виховуватися дитина Суд зазначає, що на час винесення судом рішення до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни Законом України від 17.05.2017 року № 2037-VIII, та викладено в наступній редакції «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». З урахуванням зазначеного, зважаючи на необхідність всебічного захисту інтересів дитини [PERSON], суд прийшов до висновку про можливість задоволення вимог позивача в повному обсязі та стягнення аліментів у розмірі, передбаченому ч.2 ст. 182 СК України в редакції ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року. З урахуванням зазначеного, зважаючи на необхідність всебічного захисту інтересів дитини [PERSON], суд прийшов до висновку про можливість задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved