Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

26.12.2019 року позивач звернулася з позовом до відповідача, змінив 31.01.2020 року предмет позову, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у виді квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений спеціалістом виконавчого органу Новгородської селищної ради 28.03.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №45. Вказаним заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2001 року квартиру [ADDRESS] заповів [PERSON] , яка після укладання шлюбу 15.09.2017 року змінила прізвище на [PERSON] . 19.09.2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Рижкова О.О. з заявою про прийняття спадщини. 19.09.2019 року приватним нотаріусом Рижковим О.О. заведена спадкова справа №64768263. Відповідно до інформаційної довідки, яка сформована приватним нотаріусом Рижковим О.О., заповіт № 45 від 28.03.2016 року, посвідчений спеціалістом виконавчого органу Новгородської селищної ради, є чинним. Однак листом - роз`ясненням приватний нотаріус Рижков О.О. повідомив позивачу, що оскільки виказаний заповіт був посвідчений посадовою особою селищної ради, а не сільської ради, що суперечить законодавству України, подальша видача свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом на її ім`я буде неможливою, а тому запропонував звернутися для вирішення цього питання до суду. У зв`язку з чим, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,6 м.кв. та житловою площею 15,0 м.кв., що йому належала на праві власності. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач також не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З`ясував обставини справи, дослідив докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2001 року, засвідченого завідувачем Дзержинської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна після [PERSON] , померлої [INFO] , що складається з квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області, актовий запис №59 (а.с.14). За життя, 28.03.2016 [PERSON] склав заповіт, посвідчений спеціалістом виконавчого органу Новгородської селищної ради, відповідно до якого визначив спадкоємцем належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 8). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №57616512 від 19.09.2019 заповіт №45 від 28.03.2016 року є чинним (а.с.11). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 15.09.2017 зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №140 від 15.09.2017, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). 19.09.2019 приватним нотаріусом Торецького нотаріального округу заведена спадкова справа №64768263, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57616805 від 19.09.2019 (а.с.10). Разом з тим, листом-роз`ясненням №930/02-14 від 19.09.2019 приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт посвідчений посадовою особою селищної ради, а не сільської ради, що суперечить Закону України «Про нотаріат». Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням відповідно до вимог ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ст. 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п.п.1.1, 1,2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5, чинного на час виникнення правовідносин, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат" нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Значення має з`ясування питання прийняття виконавчим комітетом селищної ради рішення про покладення на певну особу виконавчого комітету обов`язків (надання повноважень) вчинення нотаріальних дій. Згідно з інформацією Новгородської селищної ради від 04.03.2020 №02/17-314, відповідно до рішення виконавчого комітету №51 від 16.05.2008 «Про покладення обов`язків зі здійснення нотаріальних дій у виконавчому органі селищної ради», обов`язки з вчинення нотаріальних дій згідно до п.5 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладено на спеціаліста [PERSON] . Дійсно, з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1709-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування», яким було внесено зміни зокрема до Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), відповідно до положень якого органи місцевого самоврядування наділяються повноваженнями щодо оформлення спадкових прав. Відповідно до частини першої статті 37 Закону у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, як видають свідоцтва про право на спадщину; посвідчують заповіти. Частиною першою статті 133 Конституції України встановлено, що систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Положення пункту 13 частини першої статті 92 Конституції України про те, що виключно законами України визначається «територіальний устрій України», треба розуміти так, що питання територіального устрою України, зокрема визначення змісту цього поняття, правового статусу і видів адміністративно-територіальних одиниць, повноваження органів щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою України, є питаннями загальнодержавного значення і врегульовуються лише законом (абзац перший пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 липня 2001 року № 11-рп (справа про адміністративно-територіальний устрій). На сьогоднішній день Верховною Радою України не прийнято законодавчого акта із зазначеного питання. Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи характер спірних правовідносин, обставини встановлені при розгляді судом зазначеної справи, суд доходить висновку, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, змісту та посвідчення, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на підставі заповіту, посвідченого спеціалістом виконавчого органу Новгородської селищної ради, відповідно до якого [PERSON] визначив спадкоємцем належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] позивача, підлягають задоволенню. Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved