Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому вказав, що він є двоюрідним братом по лінії матері [PERSON]. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого громадянину України [PERSON] на підставі рішення розпорядження голови Якимівської районної ради народних депутатів від 08 лютого 2000 року № 31, передається у приватну власність земельна ділянка площею 10,52 гектарів розташована на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60. З братом [PERSON] у 2001 році позивачем було укладено угоду про користування належною йому земельною ділянкою площею 10,52 гектарів розташованою на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після укладення зазначеної угоди в 2001 році [PERSON] виїхав на постійне місце мешкання до Росії та з цього часу позивач відкрито, добросовісно та безперервно користується належною земельною ділянкою. В зв'язку з викладеним, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 10,52 га, розташовану на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, викликався належним чином, рекомендоване відправлення про вручення поштового повідомлення повернуто з відміткою за закінченням терміну зберігання. В судове засідання представник відповідача Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, повторно не з`явився, про час та місце судого розгляду повідомлявся належним чином, раніше надавав заяву в якій зазначав, що не має заперечень проти заявленого позову. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд у звязку з повторною неявкою відповідачів у судове засідання, повідомлених належним чином, зважаючи на існування умов передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого на громадянина України [PERSON] на підставі розпорядження голови Якимівської районної ради народних депутатів від 08 лютого 2000 року № 31, останньому було надано у приватну власність земельна ділянка площею 10,52 гектарів, розташована на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60. Позивачем у 2001 році було укладено з [PERSON] угоду про користування належною йому земельною ділянкою площею 10,52 гектарів розташованою на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після укладення зазначеної угоди позивач відкрито, добросовісно та безперервно користується вказаною земельною ділянкою. За нормами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-и років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною власністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктами 13,14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено про можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.,ст. 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). З наведеного слід прийти до висновку, що позивач [PERSON] більше 15 років відкрито, безперервно володів вищевказаним нерухомим майном, після того як у 2001 році добросовісно ним заволодів, відповідачами по справі, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивач після більш 15 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на це нерухоме майно . На підставі викладеного,

Outcome: approved