Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому з батьком [PERSON] та братом [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як майно набуте під час приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08 грудня 1999 року, а також частина квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 від ј частки нерухомого майна після смерті його матері [PERSON] . Квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 74,0 кв.м., в тому числі житловою 47,5 кв.м. В зазначеному житловому приміщенні, окрім них, зареєстрований брат позивача [PERSON] , проте останній в квартирі не проживає протягом тривалого часу, що підтверджується актами ПП «Санітарія» від 27.09.2021 року, 02.12.2020 року, 02.06.2020 року, ніякої участі по утриманню квартири не приймає, особистих речей в квартирі немає, цим житлом не користується без поважних на те причин понад один рік. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи належним чином судом повідомлені. Позивачем [PERSON] надіслано до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Не заперечив щодо винесення судом заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу у судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому з батьком [PERSON] та братом [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.6). Частина квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 від ј частки нерухомого майна після смерті його матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.13). Згідно довідок ПП «Санітарія» від 27.09.2021 року, 02.12.2020 року, 02.06.2020 року встановлено що [PERSON] [INFO] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] .(а.с.14-16) У\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті\~13,\~41 Конституції України). Відповідно до\~статті 13 Конституції України\~власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, то цей термін може бути продовжений наймодавцем, а у разі спору - судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, які виникають в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.1985р., у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування житловим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені терміни. У разі поважності причини відсутності (знаходження у відрядженнях, у осіб, що потребують догляду і т.д.), суд може подовжити пропущений термін. Відповідно до пункту № 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи скільки часу (більше року) відповідач не проживає у квартирі, відповідно до ст. 71 та ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] в житловому приміщенні - в квартирі по [ADDRESS] не проживає більше року. Позивач не чинить перешкод у користуванні будинком, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~треті особи\~які не\~заявляють самостійних\~вимог на\~стороні позивача\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved