Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

15.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про \~ \~ \~ \~про виділ частки в нутрі, що є об`єктом спільної сумісної власності, в якому просить виділити їй - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в натурі належні їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2004 року 236/10000 часток з ДБК «Расцвєт», що складаються з дачного будинку літ «А»: 1-1 житлова кімната, площею 14,7 кв.м, 1-2 коридор, площею 11,0 кв.м, 1-3 кухня, площею 6,2 кв.м, 1-4 санвузол, площею 4,2 кв.м, 1-5 кухня, площею 6,2 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, вбиральня літ «В1», літня кухня літ «Б1», навіс літ «Г1», огорожа № 1,2, вимощення-І, розташоване на земельній ділянці 184 кв.м, у [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником 236/10000 часток з ДБК «Расцвєт», що складаються з дачного будинку літ «А»: 1-1 житлова кімната, площею 14,7 кв.м, 1-2 коридор, площею 11,0 кв.м, 1-3 кухня, площею 6,2 кв.м, 1-4 санвузол, площею 4,2 кв.м, 1-5 кухня, площею 6,2кв.м, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м, вбиральня літ «В1», літня кухня літ «Б1», навіс літ «Г1», огорожа № 1,2, вимощення-І, розташоване на земельній ділянці 184 кв.м, у [ADDRESS] однак має намір отримати окрему поштову адресу та реалізувати повною мірою своє право власності гарантоване їй Конституцією України, однак інших варіантів, як звернення до суду з дійсним позовом реалізувати її намір іншим чином не має можливості. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу за вказаною позовною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі з розглядом справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2019 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляду справи по суті. До судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява щодо можливості розгляду справи за її відсутності, в якій вона зазначила, що повністю підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити, заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку від позивача не надходило. Представник відповідача ДБК «Расцвєт» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7\~ст. 128 ЦПК України,\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги, що судом належним чином здійснювались виклики відповідачів по справі, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачів за наявними в ній матеріалами. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідачів по справі та у відповідності до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про виділ частки в натурі із спільної часткової власності, підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 236/10000 частин дачно- будівельного кооперативу «Расцвєт», що знаходиться у місті Одесі, вул. Окружна, під № [ADDRESS] та в цілому складається з семи кам`яних дач, загальна житлова площа становить 396 кв.м, та надвірних споруд: «Ж», «И», «К», «О», «П», «Р», «Т», «Х», « [NUMBER] », « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » - сараї, «Л», «Х2», «В1»- вбиральні, «М», «Щ»- гаражі, «С», «У» -альтанки, «Х1», «О», «Б1» літні кухні, «Х3» - душ, «О1» - котельна, №1-8 огородження, І-ІІІ- мостіння, розташованого на земельній ділянці розміром 8152 кв.м, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2004 року, що належали покійному чоловіку позивача (спадкодавцю) на підставі довідки про виплату паєнакопичення, виданої Дачно- будівельним кооперативом «Расцвєт» 24.03.1995 року за №175, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у книзі №6с на стор. 166 під реєстровим №187. Право приватної власності [PERSON] зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим номером 187 на стор 33 у реєстровій книзі 13с 17.03.2004 року. 236/10000 частин дачно-будівельного кооперативу «Расцвєт», що належить [PERSON] складаються з дачного будинку літ «А»: 1-1 житлова кімната, площею 14,7 кв.м, 1-2 коридор, площею 11,0 кв.м, 1-3 кухня, площею 6,2 кв.м, 1-4 санвузол, площею 4,2 кв.м, 1-5 кухня, площею 6,2 кв.м, загальною площею 42, 3кв.м, житловою площею14,7 кв.м, вбиральня літ «В1», літня кухня літ «Б1», навіс літ «Г1», огорожа № 1,2, вимощення-І, розташоване на земельній ділянці 184 кв.м. Як відомо позивачу, іншим членам кооперативу частково виділено в натурі у самостійні об`єкти з окремими поштовими адресами, що одночасно підтверджується інформацією наявною в інформаційній довідці з Державного реєстру речових парв на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №190780173 від 29.11.2019 року. За технічним показниками 236/10000 частин ДБК «Расцвєт» є відокремлена, має окремий вихід та може бути виділена в натурі, що відображене у відповідному висновку КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12.06.2019 року за №506728.36.19 щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Будинок має самостійний вхід (вихід) та забезпечений окремою системою життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, газопостачання, опалення тощо), отже використовується, як окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України. Крім того у користуванні позивача перебувають побутові споруди у вигляді: літня кухня літ «Б1», навіс літ «Г1», огорожа № 1,2, вимощення-І, розташованих на земельній ділянці площею 184 кв.м. Право користування земельною ділянкою набуте позивачем в порядку ч.2 ст. 377 ЦК України. Зокрема, на даний час розроблено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у нашу власність. Одеська дирекція ДП поштового зв`язку «Укрпошта» вважає за можливе в наступному присвоїти відокремленому домоволодінню нову поштову адресу. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а саме: розпорядитися своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні прав власника щодо розпорядження майном. Позивач як власник нерухомого майна має намір розпорядитись належним їй майном за своїм бажанням та переконанням, однак на даний час позивач не в змозі розпорядитися своєю власністю, оскільки згідно відомостей у Реєстрі прав власників сума часток усіх співвласників домоволодіння (членів ЖБК) не складає 1, оскільки інші частини ДБК «Расцвєт» відокремлені власникам відповідних часток, що унеможливлює вчинення жодним нотаріусом нотаріальної дії щодо відчуження належного їй на праві власності майна, що є безумовною підставою для звернення за судовим захистом. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ в натурі часки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Судом досліджено витребувану ухвалою суду інвентаризаційну справу стосовно об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , а також інформаційну довідку від 29.11.2019 року за №190780173 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, при дослідженні яких судом достеменно встановлено наявність у праві власності [PERSON] 236/10000 частин дачно-будівельного кооперативу «Расцвєт» та виділу їх в натурі. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), які залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення,опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п.10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55. Пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотримання чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. За результатами проведеної експертизи на моє замовлення КП «БТІ» ОМР складено висновок щодо можливості виділення 236/10000 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить мені на праві приватної власності і по суті складають самостійний об`єкт в натурі. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі тощо. Згідно\~ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію»\~член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або\~більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.\~Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність за майно. За\~статтею 356 Цивільного кодексу України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 3\~ст. 364 Цивільного кодексу України\~у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Цивільного кодексу України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд і власник порушеного права має самостійно вирішувати, який саме спосіб захисту порушеного права застосовувати у конкретній ситуації. Власник порушеного права не обмежений у виборі способу захисту порушеного права і може скористатися цілком конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких дається у\~статі 16 Цивільного кодексу України, відповідно до вказаної норми матеріального закону, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, у відповідності до ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ч. 1 цього Кодексу\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з положень ст. ст.183,\~367 ЦК України\~та роз`яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2ст. 183\~ЦК). Згідно п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до\~статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей\~183,\~358,\~364 ЦК України\~можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України). Крім того, у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього відповідної грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його поділу. Відповідно до ч. 1ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~\~\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, з урахуванням встановленої домовленості між сторонами по справі щодо виділу частки в натурі, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. При розгляді даної категорії справи, суд вважає за доцільне відповідно до вимог ст. 267 ЦПК України, яка наголошує на можливість визначення судом порядку і строку виконання рішення суду, забезпечення його виконання, про що зазначається в рішенні суду. Тому суд вважає за можливе встановити порядок виконання цього рішення, згідно з яким, рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, що складається з дачного будинку літ «А»: 1-1 житлова кімната, площею 14,7 кв.м, 1-2 коридор, площею 11,0 кв.м, 1-3 кухня, площею 6,2 кв.м, 1-4 санвузол, площею 4,2 кв.м, 1-5 кухня, площею 6,2 кв.м, загальною площею 42, 3кв.м, житловою площею14,7 кв.м, вбиральня літ «В1», літня кухня літ «Б1», навіс літ «Г1», огорожа № 1,2, вимощення-І, розташоване на земельній ділянці 184 кв.м. у [ADDRESS] .

Outcome: approved