Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , стягнення витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.12.1993р. З 02.02.1991р. по 24.07.2015р. перебував в шлюбі з [PERSON] . За вищевказаною адресою зареєстровані його колишня дружина [PERSON] , його донька [PERSON] та внучка [PERSON] . Незважаючи на те, що шлюбні відносини між сторонами були припинені згідно рішення суду, ще в липні 2015р. фактично вона втратила право користуватися його житлом з цього часу. Вирішити питання про зняття відповідачки з реєстрації в добровільному порядку неможливо. Фактично з липня 2015р. відповідачка по [ADDRESS] не проживає та не бере жодної участі в утриманні квартири, комунальні послуги не сплачує. Всі витрати по утриманню квартири та по сплаті комунальних послуг несе позивач. Відповідачка являється власником квартири за адресою [ADDRESS] де фактично на даний час вона проживає у зв`язку з чим забезпечена житлом та має можливість зареєструвати своє місце проживання за даною адресою. Відповідачка [PERSON] не є співвласником квартири по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Івано- Франківського міського суду від 25.01.2016 р. Таким чином, оскільки, відповідачка не є співвласником квартири, сімейні відносини між нами припинені, спільно з позивачем не проживають, а тому відповідачка втратила право користування квартирою по [ADDRESS] . Факт реєстрації місця проживання відповідачки в квартирі по [ADDRESS] негативно впливає на життєустрій позивача, оскільки в жовтні 2015р. він одружився і внаслідок того, що відповідачка, яка була його дружиною зареєстрована в даній квартирі, між позивачем та теперішньою дружиною виникають непорозуміння з приводу факту реєстрації місця проживання відповідачки в квартирі по [ADDRESS] . Оскільки дружина позивача проживає на даний час за кордоном і має намір проживати разом з позивачем в [ADDRESS] , але через реєстрацію колишньої дружини у вказаній квартирі цього зробити не може і в даному випадку така реєстрація місця проживання його колишньої дружини порушує його права передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач вважає, що відповідачка не будучи співвласником квартири, фактично не проживаючи в ній без поважних причин, але будучи зареєстрованою в квартирі перешкоджає позивачу належно реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості визначені положеннями цивільного законодавства України. 07.12.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду клопотання представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] задоволено(а.с.120). Позивач вимоги заявленого позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечила стверджує, що відповідачка з 1999 року постійно та на даний час проживає по [ADDRESS] , відповідачка бере участь в утриманні квартири та сплачує комунальні платежі, за відповідачкою не зареєстровано права власності в тому числі і на квартиру у [ADDRESS] . А тому відповідачка не має жодного іншого житла, де б мала можливість проживати та не має можливості зареєструвати місце проживання за вказаною позивачем адресою. Беручи до уваги пояснення позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1993 року виданого Бюро по приватизації при Дистанції цивільних споруд [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копії будинкової книги у\~ квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - з 04.04.1990 року, [PERSON] з 16.04.1997 року,\~ [PERSON] - з 26.12.2007 року, [PERSON] з 21.04.2016 року(а.с.6-8). 24.07.2015 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між \~ [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.9). 25.01.2016 року рішенням Івано-Франківського міського суду у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя відмовлено(а.с.18,19). 24.02.2016 року ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Івано-Франківького міського суду від 25.01.2016 року вважати не поданою та повернуто апелянту(а.с.19 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачка стверджує, що вона з 1999 року постійно та на даний час проживає по [ADDRESS] . Проте, таке твердження спростовується рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.07.2015 року у справі про розірвання шлюбу та встановлено, що на день прийняття рішення позивач проживає окремо, спільного господарства з відповідачкою не веде. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка лише після подачі позову до суду почала заходити у квартиру бо разом із позивачем проживає їхня донька та внучка. Даний факт підтвердила і свідок [PERSON] , яка є сусідкою сторін та повідомила, що знає родину [PERSON] ще до його одруження. Зазначила, що у них різні входи у житло, у період з 2015 року по 2017 рік бачила відповідачку, яка заходила до будинку, десь раз на тиждень, нову дружину теж бачила.\~\~\~\~ Щодо участі відповідачки в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів то слід зазначити наступне. З наданих позивачем копій квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що оплата, проводиться ще з 2015-2016 рр. [PERSON] , із фіксацією показників лічильників за спожиту електроенергію, газ та інші комунальні послуги(а.с.10-17). А з наданих відповідачкою квитанцій вбачається, що оплата комунальних послуг проводилась нею разово лише за липень, серпень, вересень та листопад 2017 року уже після відкриття провадження у справі 24.03.2017 року, без фіксації показників лічильників, у розмірі 100 грн., 136 грн., 200 грн., 500 грн. А тому, судом дані докази розцінюється як намір відповідачки створити видимість утримання нею квартири. Щодо посилання відповідачки, що у неї відсутнє житло у якому б вона могла проживати після розірвання шлюбу то слід зазначити. Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07.11.2019 року на підставі договору дарування, 4347, 25.12.2006 року, приватний нотаріус Чумакевич Л.М., [PERSON] набула у власність 2/3 частки квартири по [ADDRESS] , а 1/ [ADDRESS] частки даної квартири набула [PERSON] -донька(а.с.144,145). Тобто, станом на день подачі позову у власності відповідачки була квартира по [ADDRESS] (а.с.144,145). Проте, 01.12.2017 року відповідачка [PERSON] на підставі договору дарування серія та номер: 900,(приватний нотаріус Чумакевич Л.М.), передала у власність 2/3 частки своєї квартири по [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] (а.с.143). Таким чином, відповідачка відчужила своє майно уже під час провадження даної справи через 9 місяців після відкриття провадження у справі, а тому суд розцінює такі дії відповідачки як намір будь-яким способом ухилитися від добровільного зняття з реєстраційного обліку у оспорюваній квартирі. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивач одружився, у нього є нова\~ дружина, а тому проживати у одній квартирі з новою сім`єю та колишньою дружиною не можливо. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] створює перешкоди у здійсненні ним права власності вільного користування і розпорядження власною квартирою, а тому його слід поновити. Як вбачається з матеріалів справи за клопотаннями відповідачки [PERSON] та її адвокатів Андрухович І.М., [PERSON] від 06.06.2017 року, 03.11.2017 року, 17.05.2018 року, 04.06.2019 року про чергове відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю на роботі відповідачки, перебування на лікарняному відповідачки, ознайомлення з матеріалами справи чергового адвоката та іншого роду клопотань розгляд даної справи неодноразово відкладався, а відповідачка зловживаючи своїми правами продовжувала вживати заходів щодо відтягування часу для прийняття судом законного рішення. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не проживала у вищевказаній квартирі з моменту розлучення 2015 року понад строки встановлені законодавством, не несла витрати по її утриманню, не є членом родини власника, а тому її слід визнати такою що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме у квартирою [ADDRESS] . З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідачки слід стягнути на користь позивача 640 грн. 40 коп. витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 141, 77-80 ЦПК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved