Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

14 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АзовЗагальмаш» ( далі ПАТ«АзовЗагальмаш»), про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, до 07 вересня 2015 року він працював\~\~ в ПАТ «АзовЗагальмаш»», в цеху № 159 , 07 вересня 2015 року він звільнився на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На день звільнення підприємство мало перед ним заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2014 року по липень 2015 року в сумі 6992 гривень 30 коп. та серпень та вересень 2105 року, але розрахунок при звільненні з ним не був проведений. Посилаючись на діюче законодавство, просив суд стягнути з ПАТ «АзовЗагальмаш» на його користь заборгованість по заробітній платі в за період з грудня 2014 року по день звільнення, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування моральної шкоди посилався на те, що відповідачем були грубо порушені його трудові права, що призвело до нервових страждань, необхідності пошуку інших доходів, з метою забезпечення його життєвих потреб. Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди повернутий позивачу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, до суду не зявилася, про причини неприбуття не повідомила. Надала суду письмові заперечення в яких зазначила, що позов визнає частково, а саме зазначила, що підприємство дійсно має борг перед позивачем по заробітній платі, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач визнає частково, посилаючись на те, що позивач в день звільнення не працював, наступного дня з вимогою до відповідача про розрахунок не звертався, а тому має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звернення позивача до суду по день постановлення рішення суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~ ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки заповненої на імя [PERSON], [INFO], він з 22 серпня 1979 року по 07 вересня 2015 року працював у ПАТ «АзовЗагальмаш» на посаді слюсаря в цеху № 159. Наказом № 37 від 07 вересня 2015 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно розрахункового листа працівника [PERSON] за вересень 2015 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем [PERSON] з грудня 2014 року по вересень 2105 року становить 8027,88 гривень, у тому числі за грудень 2014 року-1375,05 грн., за січень 2015 року-225,09 грн., за лютий 2015 року-1418,71 грн., за березень 2015 року-726,36 грн., за квітень 2015 року-754,60 грн., за травень 2015 року-744,59 грн., за червень 2015 року-820,20 грн., за липень 2015 року-927,70 грн., за серпень 2015 року -820,20 грн., за вересень 2015 року -215,38 грн. Загалом заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 8027,88 гривень. Вказану суму заборгованості визнано і не спростовано в ході судового розгляду позивачем [PERSON], та відповідачем, а тому суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по заробітній платі саме у зазначеному розмірі, і саме зазначена сума підлягає стягненню на його користь з відповідача ПАТ «АзовЗагальмаш». Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України\~застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст.\~83,\~94,\~97 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~15,\~21 Закону України «Про оплату праці»,\~щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України, щодо обовязку роботодавця, виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику, незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах Верховного Суду за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Так, згідно розрахункового листа працівника [PERSON] за вересень 2015 року його заробітна плата за фактично відпрацьовані два місяця складає 1747,90 гривень (820,20+927,70), відповідно табелю обліку робочого часу працівника [PERSON] в липні та вересні 2015 року ним відпрацьовано 43 робочих дня. Таким чином середньоденна заробітна плата працівника [PERSON] складає 1747,90 грн : 43 днів =40 гривень 65 коп., що відповідає передбаченому п.5 Порядку. Позивач був звільнений 07 вересня 2015 року, але розрахунок з ним не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з наступного дня після дати звільнення тобто з 08 вересня 2015 року по день постановлення рішення 30 листопада 2015 року, включно. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню становить: з 08 по 30 вересня 2015 року - 17 робочих днів, в жовтні 2015 року - 22 робочих дня, в листопаді -21 день. Загалом з 08 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року норма тривалості робочого часу в робочих днях становить 60 день. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 08 вересня 2015 року 2015 року по 30 листопада 2015 року включає 60 день. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 60 х 40,65 грн. = 2439 гривень. Доказів, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суду не надано. Законних підстав, передбачених ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній. Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 2439 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. У відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «АзовЗагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі ст. ст.\~ 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved