Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві власності належить будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік позивача, який з 2015 року за даною адресою не проживає. Так як відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем реєстрації добровільно не знімається, чим, на думку позивача, порушує її право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, то вона змушена була звернутись до суду із відповідною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнає. Суд, враховуючи клопотання учасників процесу про розгляд справи без їх участі та беручи до уваги положення ст. 274 ЦПК України,вважає за можливе провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 30.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Золотоніського районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 156, позивач по справі [PERSON] прийняла в дар будинок з надвірними будівлямии, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Право власності позивача на вказаний вище будинок зареєстроване Золотоніським бюро технічної інвентаризації за № 55 від 30.01.1996 року. Згідно зі ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до відомостей, наданих Гладківщинською сільською радою Золотоніського району Черкаській області за вих. № 292 від 24.10.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS], але фактично там не проживає, місце ролживання невідоме. Факт непроживання за місцем реєстрації відповідача стверджується також і Актом обстеження домоволодіння [PERSON] від 15.09.2017 року. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації у вказаному будинку, який належить позивачу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов необхідно задовольнити. Позивач [PERSON] при подачі позову сплатила судовий збір у сумі 640,0 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. На підставі зазначеного та

Outcome: approved