Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася в суд з позовом до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. У позові вказувала, що 13.03.2003 року помер [PERSON], який прожирав в с. Бабине, вул. Лісова, 67, Вижницького району Чернівецької області. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовані за вищевказаною адресою. 10.05.2000 року [PERSON] склав заповіт згідно якого все своє майно заповідав їй. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Карапчівської сільської ради і на день смерті не змінювався та не скасовувався. Спадкоємців першої черги або осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині [PERSON] не було. Вона, як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняла спадщину, а саме в установлений законом шестимісячний строк фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. В 2016 році її син [PERSON], діючи від її імені на підставі довіреності, подав до [PERSON] державної нотаріальної контори заяву про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак постановою №63/02-31 від 09.02.2017 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на будинок, протягом шести місяців після смерті спадкодавця вона не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та неможливістю ідентифікувати приналежність заповіту померлій особі. Підстав оскаржувати дану постанову немає, оскільки спадкодавець дійсно за життя не зареєстрував свій будинок і свідоцтво про право власності на нього не отримував. Приналежність заповіту неможливо ідентифікувати померлій особі, у зв'язку з тим, що прізвище спадкодавця «Чевьюк», а в заповіті записано «Чевюк». Просила: встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме що заповіт від 10.05.2000 року складений [PERSON] та посвідчений секретарем Карапчівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі №12 в дійсності належить [PERSON]; встановити факт прийняття спадщини, а саме що вона прийняла спадщину, як спадкоємець за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON]; визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Бабине по вул. Лісній, 67, Вижницького району, належний [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в адресованій суду заяві її представник [PERSON] заявлений позов підтримав, просив справу розглядати у їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, у судове засідання не зявися, в адресованій суду заяві проти задоволення заяви не заперечував, просив справу розглядати без їх участі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом установлено, що 13.03.2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серія І-МИ №150189 від 18.08.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Чернівецькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок 1930-х років побудови, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Лісова, 67 в с. Бабине Вижницького району, загальною вартістю 37718,00 грн., що підтверджується копією технічного паспорту інвентарний №5/106, виготовленого станом на 14.08.2015 року КП «[PERSON] РБТІ» та довідкою в.о. старости с. Карапчів Вашківецької міської ради [PERSON] №2/20 від 03.04.2017 року. 10.05.2000 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно і з чого б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті по закону та на що він за законом матиме право заповідав [PERSON]. 10.05.2000 року заповіт посвідчений секретарем Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області [PERSON], зареєстрований за №12 і станом на 07.08.2015 року не змінювався і не скасовувався, що підтверджується його копією. Позивач [PERSON] народилася 29.03.1960 року, що підтверджується копією паспорту серія КР 658705, виданого 01.02.2002 року [PERSON] Інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у вказаній спадщині немає, що підтверджується довідкою в.о. старости с. Карапчів Вашківецької міської ради Вижницького району [PERSON] №2/23 від 14.04.2017 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається із житлового будинку №67 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у с. Бабине по вул. Лісова Вижницького району Чернівецької області [PERSON] державним нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що протягом шести місяців спадкоємець не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, вона вважається такою, що не прийняла спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №63/02-31 від 09.02.2017 року, винесеною державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому прядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Довідкою в.о. старости с. Карапчів Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області [PERSON] №2355 від 01.08.2017 року підтверджується той факт, що [PERSON] після смерті [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме розпорядилася його майном після похорон, протягом чотирьох років проживала в житловому будинку, що належав спадкодавцю, обробляла земельну ділянку. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] Також вищевказаною постановою державний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно у зв'язку з тим, що неможливо ідентифікувати приналежність заповіту померлій особі. Тобто, для реалізації права [PERSON] на спадкування за заповітом, виникла необхідність у встановленні факту належності правовстановлюючого документу, а саме, що заповіт, складений 10.05.2000 року від імені [PERSON] належав померлому 13.03.2003 року [PERSON], оскільки у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказано «Чевьюк», а у заповіті - «Чевюк». Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, що зазначені в документі, не збігається з імям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Як розяснив Пленум Верховного суду України у пункті 12 своєї Постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з наступними доповненнями та змінами) при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, часом і місцем народження, цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові, або замість імені та по батькові вказані ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Той факт, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] одна і та ж особа підтверджується довідкою в.о. старости с. Карапчів Вашківецької міської ради [PERSON] №1063 від 04.04.2017 року. Будь-які виправлення у заповіт внести неможливо, оскільки заповідач помер. У зв'язку з наведеним Суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Також вищевказаною постановою державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно у зв'язку з тим, що не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням зазначених вимог закону та наведених вище досліджених судом доказів, Суд приходить до висновку, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с. Бабине по вул. Лісова, 67, Вижницького району Чернівецької області належав [PERSON], позивач, як спадкоємець за заповітом фактично прийняла спадщину після його смерті, спору відносно спадкового майна немає, а тому її позов про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованим і підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.524, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.16, 328 ЦК України,

Outcome: approved