Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] 05.05.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення 359\~479 грн. 89 коп., заборгованості за договором позики. Вимоги мотивувала тим, що 10.01.2012р. позичила [PERSON] 5\~500 євро, а у лютому 2013р. позичила відповідачці ще 5\~653 євро, а всього 11\~153 євро, про що відповідачка написала розписку, що остання повернула їй 1\~200 євро, решту позики 9\~953 євро не повертає. Просила про задоволення позову. За заявою [PERSON], ухвалою судді від 07.05.2018р. вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою судді від 04.06.2018р. відкрито провадження у справі. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що у 2012-2013р.р. позичила [PERSON] 11\~153 євро, які остання зобовязувалась повернути на першу вимогу, але таких її вимог не виконувала, мотивуючи відсутністю коштів, в квітні 2013р. видала розписку, що поверне позику до 01.05.2013р., але зобов"язання не виконала, вибула за кордон. У 2014-2016р.р. відповідачка [PERSON] повернула їй 1\~200 євро, решту 9\~953 євро не повертає, тому вона звернулась в суд із позовом, дала інші пояснення, просить про задоволення вимог. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлялась належно (а.с. 51, 52). Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату час і місце судового засідання, до суду не зявилась, причин неявки не повідомила та не подала відзиву на позов, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд з огляду на положення ст. 280 ЦПК України приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Європейський Суд з прав людини у рішенні «[PERSON] Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із виданою [PERSON] розпискою (а.с.53), остання позичила у [PERSON] 11\~153 євро, які зобовязувалась повернути до 01.05.2013р. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. \~ Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. \~ Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Оскільки у розписці [PERSON] зазначено, що вона зобовязується повернути позивачці 11\~153 євро і, з врахуванням того, що така знаходяться у позивачки [PERSON], суд вважає, що дана обставина підтверджує факт зобов'язання відповідачки перед позивачкою за договором позики. Згідно ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із пояснень позивачки [PERSON], а невірити таким суд не має підстав, із змісту вищеозначеної розписки, убачається, що відповідачка [PERSON] зобовязувалась повернути позивачці 11 153 євро до 01.05.2013р., але цього зобов"язання не виконала. Судом встановлено, що за вищеозначеним договором позики відповідачка повернула [PERSON] тільки 1\~200 євро, решту - 9\~953 євро добровільно не повертає. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із пояснень [PERSON] в суді, із змісту позову, убачається, що розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає 9\~953 євро, що за курсом НБУ на час звернення із позовом - 03.05.2018р., еквівалентно 312\~524 грн. 20 коп. Оскільки відповідачка\~[PERSON],\~взятих на\~себе зобовязань\~за договором\~позики не\~виконала,\~кошти в\~сумі 9\~953\~євро,\~що еквівалентно 312\~524 грн. 20 коп., [PERSON] не повернула, є підстави до стягнення боргу у судовому порядку. Із розрахунку позивачки від 05.05.2018р. (а.с.4) видно, що три відсотки річних від простроченої суми боргу становить 46\~955 грн. 69 коп., які остання просить стягнути з відповідачки. Обставин, які б давали підстави сумніватись у вищеозначеному розрахунку, судом не здобуто, тому він покладається в основу рішення. Отже, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором позики становить 359\~479 грн. 89 коп. та підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки в користь держави 3\~594 грн. 80 коп. судових витрат. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Городоцького районного\~суду Львівської\~обл.\~від 07.05.2018р.,\~відповідно до положень ст. 158 ЦПК України, продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved