Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту смерті її батька -[PERSON], [INFO], уродженця м. Сніжне Донецької області, який помер [INFO] у м. Харцизьк Донецької області. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є рідною донькою [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. ЇЇ батько був вже похилого віку і останнім часом багато хворів, тому проживав разом з нею, а заявник доглядала за батьком до самої смерті. [INFO] батько помер вдома від гострої серцево-судинної недостатності, гострого трансмурального інфаркту нижньої стінки міокарду та був похований заявником у м.Харцизьку. Нотаріус м.Добропілля відмовив [PERSON] в оформленні спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки свідоцтво про смерть надано неналежного зразка. 05 грудня 2017 року вона звернулась до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу видачі свідоцтва про смерть батька. Проте, їй було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеної наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення факту смерті їй необхідне для отримання спадщини. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутності. На заявлених вимогах наполягала, просила розглядати справу за участю її представника [PERSON] Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з'явився. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просив прийняти рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно приписів п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 132 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 12 листопада 1999 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.7) Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 09 лютого 2002 року Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11 травня 1963 року Ждановським сел. РАЦС Донецької області, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.9), яка після укладення шлюбу з [PERSON] взяла прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 17 лютого 1989 року Відділом РАЦСу м.Харцизька Донецької області.(а.с.10) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 29 березня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харцизька Донецької області, 29 березня 1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.11) 16 липня 1999 року між [PERSON] та заявником було укладено шлюб, після чого вона взяла прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 16 липня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харцизька Донецької області. (а.с.12) Тобто, заявник [PERSON] дійсно доводиться померлому [PERSON] донькою. Згідно лікарняного свідоцтва про смерть № 77 від 20 березня 2017 року, виданого Харцизьким відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи, [PERSON], [INFO], помер [INFO] у приймальному відділенні лікарні від: гострої серцево-судинної недостатності, гострого трансмурального інфаркту нижньої стінки міокарду (а.с.14), що також підтверджується довідкою про причину смерті, виданою 20 березня 2017 року лікарем Федоришин О.П. На момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке видане 21 березня 2017 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] у місті Харцизьк Донецької Народної Республіки. (а.с.13) Крім того, на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надано свідоцтво № 1710 про захоронення [PERSON], тобто чоловіком заявника, 20 березня 2017 року на місці № 5 ряду 9 сектору 49 кладовища у сел. Гірне [PERSON]. (а.с.15) Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення [PERSON] (а.с.16) Як вбачається з відмови у проведені державної реєстрації смерті вихідний № 15.31-24/2884 від 05 грудня 2017 року, Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO], так як останньою пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.6) Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником лікарняне свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця м. Сніжне Донецької області, який помер [INFO] у м. Харцизьк Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved