Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

25 січня 2017 року т.в.о. головного лікаря Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні м. Глухова [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [INFO]. Заява мотивована тим, що 24 січня 2017 року о 13:30 год., в супроводі працівників поліції, фельдшера, вітчима та дідуся до Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні м. Глухова (далі третя ОСПЛ м. Глухова) був доставлений хворий [PERSON] на стаціонарне лікування за направленням лікаря психіатра Шосткинського ПНД у примусовому порядку. За висновком комісії лікарів психіатрів третьої ОСПЛ м. Глухова від 25.01.2017 № 7/92 хворий на гострий поліморфний психотичний розлад, по психічному стану представляє загрозу як для себе, так і оточуючих, не спить, відчуває страхи, агресивний, злобний, збуджений, схильний до афективних спалахів, висловлює маячні ідеї відношення, утрачений контроль за своєю поведінкою, а тому потребує негайної примусової госпіталізації у психіатричне відділення згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», в звязку з суспільною небезпекою, як для себе, так і для оточуючих. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів третьої ОСПЛ м. Глухова про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник третьої ОСПЛ м. Глухова лікар психіатр [PERSON] підтримала заяву у повному обсязі, пояснивши, що [PERSON] необхідно помістити до психіатричного відділення для примусового лікування, оскільки той потребує невідкладного лікування, бо є небезпечним для себе і для оточуючих, проявляє агресивність, має маячні ідеї відношення, відсутність критики стосовно себе та захворювання, обмежена здатність контролю за своєю поведінкою. Пояснила, що даний психічний стан [PERSON] пов'язаний зі спадковістю, оскільки його рідний дядько лікувався в третій ОСПЛ м. Глухова зі схожим діагнозом, а також бабуся мала психічні захворювання, а після її смерті у хворого зявилась агресивність та неадекватність в поведінці. Хворі з таким діагнозом потребують обовязкової госпіталізації. Хворий [PERSON], щодо якого вирішується питання про примусову госпіталізацію, суду пояснив, що проживає в [INFO] зі своїм дідусем та дядьком, який має психічне захворювання, вважає себе повністю здоровим, жодних агресивних дій по відношенню до своїх близьких не вчиняв, бив меблі в квартирі випадково, оскільки займається спортом, вважає, що у своїй кімнаті може робити все, що захочеться, голосно слухати музику, тощо. Від примусової госпіталізації та будь-якого лікування відмовляється. Допитаний судом законний представник [PERSON] вважає, що [PERSON], який є її сином потребує психіатричної допомоги, оскільки його поведінка неадекватна, постійно чує сторонні голоси, розмовляє сам із собою, висловлюється нецензурною лайкою, кричить та стукає у стіни, дуже агресивний, в кімнаті виламав двері та побив люстру, кидався з ножем на дідуся, у якого після таких дій різко погіршився стан здоровя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що являється вітчимом [PERSON], неодноразово був свідком агресивних дій [PERSON] до дідуся та себе, вважає що йому необхідне примусове лікування, оскільки останній не бажає добровільно проходити лікування, а його дії становлять небезпеку оточуючим. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення лікаря-психіатра [PERSON], законного представника [PERSON], свідка [PERSON], думку прокурора Мамаєва О.М. та захисника [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, пункт "е" даної статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам статті 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про\~госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] поступив до третьої ОСПЛ м. Глухова 24 січня 2017 року о 13 год. 30 хв., а 25 січня 2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ЛКК Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні м. Глухова. З висновку ЛКК, складеного комісією лікарів-психіатрів третьої ОСПЛ від 25 січня 2017 року вбачається, що [PERSON] поставлено діагноз: «Гострий поліморфний психотичний розлад». Хворий за психічним станом потребує негайної примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар, так як його поведінка неадекватна, агресивний до матері, дідуся та оточуючих, висловлює маячні ідеї відношення, виражені емоційно-вольові розлади, такі як неадекватні спонукання та мотивації, агресивність, збудження, порушення мислення, марення, у тому числі ідеї відношення. У хворого відмічається обмежена здатність контролю за своєю поведінкою та порушення в сфері міжособистісних контактів таких як агресивність, неадекватність у стосунках, чим представляє небезпеку для оточуючих, а також у разі не надання йому психіатричної допомоги, може завдати значної шкоди своєму здоровю та оточуючим. Із направлення на госпіталізацію [PERSON] вбачається, що останній проявляє агресію до близьких родичів, по відношенню до матері висловлюється негативно, обіцяючи всіх поодинці вбити. У відповідності до статті 279 ЦПК України, - за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації, суд приходить до висновку, що [PERSON] має ознаки тяжкого психічного захворювання, лікування якого на теперішній час можливе лише в стаціонарних умовах, а також ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану, а також, що він виявляє агресію, його дії становлять небезпеку для нього та оточуючих, він потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару. На підставі статей 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» та

Outcome: approved