Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

26 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 07.07.1990 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, однак сімейне життя з відповідачкою не склалося і з жовтня 2014 року сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені, а у листопаді 2014 року він звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. В період шлюбу, а саме 15.09.2011 року, за готівкові кошти із спільного сімейного бюджету, ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована на ім'я відповідачки. Оскільки поділити добровільно вищезазначене майно відповідачка відмовляється, а також перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися спільним майном, позивач просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, придбаною в період шлюбу та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], житловою площею 14,8 кв. м, загальною площею 28,5 кв. м, що дасть підстави для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував розглядати справу в порядку заочного розгляду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки в судове засідання не повідомила, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та, за письмовою згодою позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився подавши до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. 07 липня 1990 року сторони у справі зареєстрували шлюб (а.с. 10), та на день розгляду справи шлюб між позивачем та відповідачкою не розірвано. Відповідно до норм статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до правил статті 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно зі статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Як встановлено у судовому засіданні, після реєстрації шлюбу, а саме 15 вересня 2011 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кіряк К.А. і зареєстрований в реєстрі за № 978. Згідно витягу про державну реєстрацію прав право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2011 року. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, З`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частини 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу, а тому являється спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи те, що відповідачкою не надано суду доказів на спростування позовних вимог, які суд знаходить обґрунтованими та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, нажита подружжям за час шлюбу, підлягає поділу виходячи з рівних часток, тому позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. згідно наданої квитанції про сплату судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved