Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що наказом від 01.08.2006 року прийнятий на роботу в ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» на посаду оператора конвеєрної лінії з подальшим переведенням на посаду начальника зміни відділу якості. Наказом від 08.04.2015 року № 1087/к його було звільнено з займаної посади згідно п.7 ст. 40 КЗпПУ. 18.03.2015 року він прийшов на роботу у визначений у трудовому договорі час. Його запросили пройти перевірку на вміст алкоголю в організмі. Ним було пройдено тест та алкотестер показав вміст алкоголю 1,45%, хоча він алкоголю в той день не вживав. При повторній перевірці показник був 1,59% у зв'язку з чим працівники відділу медичного обслуговування складено акт № 139 про перебування особи в нетверезому стані та доповідна записка, на підставі якої його відсторонили від роботи. Не погоджуючись з актом він з власної ініціативи звернувся в Волинський обласний наркологічний диспансер для проведення огляду та отримання висновку про його стан, де згідно консультативного висновку спеціаліста № 677 від 18.03.2015 року зазначено, що вміст алкоголю в організмі відсутній. Даний висновок ним було надано на підприємство, однак його до уваги не взято та видано наказ про звільнення його з роботи. Просить суд скасувати наказ про його звільнення, поновити на посаді начальника зміни відділу якості, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 10.08.2015 року не з'явився, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності, оскільки він належним чином був повідомлений судом про день і час слухання справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Між сторонами існує трудовий спір. Так, наказом № 127/м від 18.03.2015 року позивача було відсторонено від роботи 18.03.2015 року у зв'язку із появою у нетверезому стані на підставі акту № 139 від 18.03.2015 року. Наказом № 1087/К від 08 квітня 2015 року [PERSON] був звільнений з посади начальника зміни відділу якості згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Підставою для звільнення була доповідна записка фельдшера [PERSON] від 18.03.2015 року та акт № 139 про перебування особи у нетверезому стані у стані наркотичного або токсичного сп'яніння від 18.03.2015 року. Не погоджуючись з висновками акту № 139/1 від 18.03.2015 року [PERSON] звернувся до Волинського обласного наркологічного диспансеру для перевірки стану на алкогольне сп'яніння. З консультативного висновку спеціаліста № 677 від 18.03.2015 року, який здійснено о 16 годині 18.03.2015 року вбачається, що [PERSON] на момент проведення огляду був тверезим. Допитаний в судовому засіданні лікар-нарколог [PERSON] суду пояснив, що за такий проміжок часу алкоголь не міг вивестися з організму медикаментозно, або ж самостійно. Отже, дії [PERSON] відповідають п. 5.20 Інструкції про порядок огляду та відсторонення від роботи працівників, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, наркологічного чи токсичного сп'яніння, затвердженої наказом № 35 від 26.02.2010 року, якою передбачено: « якщо працівник виявить бажання пройти обстеження самостійно, працівник медпункту зобов'язаний його попередити про те, що медичний огляд в наркологічному диспансері має бути пройдено протягом двох годин з моменту його відсторонення від роботи. Висновки щодо огляду особи на стан сп'яніння, що одержанні з порушенням вимог часового періоду, є недійсним», тобто, позивач пройшов огляд в наркологічному диспансері протягом двох годин з моменту відсторонення, що підтверджується копію журналу № 2/15 реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де зазначено, що огляд проведено о 16 год. 18.03.2015 року, тобто консультативним висновком спеціаліста спростовано показники алкотестерів на підприємстві. Згідно ст. 40 п. 7 КЗпП України передбачено, що трудовий договiр, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договiр до закiнчення строку його чинностi можуть бути розiрваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботi в нетверезому станi, у станi наркотичного або токсичного сп'янiння. Так як заключення роботодавця про перебування працівника на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння спростовано висновком Волинського обласного наркологічного диспансеру, то суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи № 1006 від 07.05. 2015 року позивачу в січень та лютий 2015 року була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 10 730 грн. 38 коп. та 5121 грн. 89 коп. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи . Виходячи з цього, середньомісячний заробіток позивача за один день становить 386 грн. 64 коп. з розрахунку (15852.27:41 робочий день за два місяці). Час вимушеного прогулу складає 88 днів по день ухвалення рішення та розмір виплати становить 386 грн. 64 коп. * 88 днів дорівнює 34 024 грн. 32 коп., то суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 34 024 грн. 32 коп. середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно п. 2. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, а тому рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до негайного виконання. Допускаючи негайне виконання рішення суду та вираховуючи середній заробіток, суд виходив з наданої довідки позивачем, де за 2 останні місяці заробітна плата позивача складає 15852 грн.27 коп. : 2 = 7 926 грн. 14 коп.

Outcome: approved