Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] 27.05.2016 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 21.07.2016 року до участі в розгляді справи було залучено третіх осіб на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.02.2002 року померла її рідна сестра [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с.Підвиноградів, вул.Ардовецька, 223 (колишня вул.Леніна,185) Виноградівського району, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Їхні батьки - батько [PERSON] помер ще 27.07.1985 року, а мати - [PERSON], померла 02.04.1993 року. Заповіту сестра не залишила. Після смерті сестри житловий будинок перейшов у володіння позивачки. Нещодавно вона звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину після смерті сестри [PERSON], однак усно їй було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ на будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачка вважає, що в неї є всі правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на вищезазначений спадковий будинок. В судовому засіданні 15.07.2016 року позивачка [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що після смерті сестри [PERSON] у 2002 році, вона здійснювала догляд за нею. Чоловік [PERSON] та її діти також померли. В судове засідання 04.08.2016 року представник відповідача [PERSON] сільської ради не з'явився, однак в судовому засіданні 15.07.2016 року зазначив, що [PERSON] сільська рада не заперечує про розгляд питання про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно в с.Підвиноградів, вул.Ардовецька, 223 при умові врахування судом інтересів інших спадкоємців, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні 04.08.2016 року треті особи на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] запевнили суд про відсутність заперечень з їх боку проти задоволення позову [PERSON] Подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі і про задоволення позовних вимог позивачки. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] показали, що їхня тітка [PERSON] померла в 2002 році. Позивачка по справі, їхня мати, за життя тітки доглядала за нею, а коли вона померла, то [PERSON] провела похорони своєї сестри [PERSON], доглядала за будинком. Інші родичі не претендували па спадок після смерті [PERSON], з 2002 року в спадковому будинку ніхто не проживає. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засідання належними доказами встановлено наступне. 11.02.2002 року померла [PERSON], рідна сестра позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с.Підвиноградів, вул.Ардовецька, 223 (колишня вул.Леніна, 185) Виноградівського району, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Їхні батьки - батько [PERSON] помер ще 27.07.1985 року, а мати - [PERSON] померла 02.04.1993 року. Заповіту сестра не залишила. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 147 від 01.03.2016 року житловий будинок в с.Підвиноградів, вул.Ардовецька, 223 Виноградівського району будівництвом завершений та рахується за [PERSON] на підставі довідки [PERSON] сільської ради № 02-14/351 від 12.02.2016 року, виданої [PERSON] сільською радою Виноградівського району, а тому позивачка не має можливості надати державному нотаріусу належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ на даний будинок за спадкодавцем для отримання свідоцтва про право на спадщину. Інвентаризаційна вартість будинку становить 51 795 грн., він був побудований в 1960 році. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України 1963 р. та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.530 ЦК України 1963 р. при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у \приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не (було отримано правовстановлюючі документи. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved