Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

27 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS] . Відповідач є її сином та зареєстрований у спірному будинку. Зазначає, що в серпні 2010 року, її син заявив, що він переїжджає жити до м. Біла Церква Київської області до своєї дівчини, зібрав свої речі та вибув із спірного будинку. Вказує на те, що відповідач неодноразово обіцяв їй знятися з реєстрації, але на теперішній час з реєстрації не знявся, зазначає, що наявність реєстрації відповідача в належному їй по праву власності житловому будинку порушує її права, як власника будинку, оскільки вона вимушена нести витрати по оплаті комунальних послуг. Вказує, що на теперішній час вона має бажання продати зазначений будинок, але особи які хочуть придбати зазначений будинок проти того, що в ньому є ще одна зареєстрована особа, у зв`язку із чим вона була вимушена звернутися до суду із дійсним позовом. З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] та позбавити [PERSON] , [INFO] права користування житловим будинком [ADDRESS] Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідями на запити суду, направлених у порядку ст. 187 ЦПК України. Крім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою від 07 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Витребувано з КП «БТІ» м. Слов`янська та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року вирішено розглядати справу у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 28 липня 2021 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Браташевською Г.О., зареєстроване в реєстрі за № 2-391, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] , прийнято у спадщину його дружиною - позивачкою по справі [PERSON] . Відповідно до договору про поділ спадкового майна укладеного 28 липня 2021 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було поділено спадкове майно після смерті спадкодавця [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] отримала Ѕ спадщини, яка полягає у виді житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , житловою площею 31,2 кв.м., загальною площею 59,6 кв.м., а також земельну ділянку, а відповідачу іншу Ѕ частину спадщини у вигляді вкладів з відповідними відсотками, що зберігаються в АТ «Укрсиббанк». Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] зареєструвала своє право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, [PERSON] отримала та зареєструвала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] .. Відповідно до довідки Слов`янської міської ради Донецької області №89496 від 07 грудня 2020 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Центра надання адміністративних послуг м. Слов`янська, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту № 227 від 17 серпня 2021 року затвердженого керівником комітету мікрорайону Черевківка м. Слов`янська, та складеного у присутності сусідів, [PERSON] не проживає з серпня 2010 року за адресою: [ADDRESS] . Право приватної власності позивачки також підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого судом. Відповідно до довідки КП «БТІ» № 3071-2/0.84/01 від 01 листопада 2021 року, наданої на запит суду, нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою від 21 листопада 1991 року № 1, - право власності зареєстроване КП «БТІ» від 05 грудня 1991 року. Вказане підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину від 21 листопада 1991 року Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом. За ч. 4 ст. 156 ЖК, збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] , в якій до теперішнього часу значиться зареєстрованим колишній співвласник цього будинку - відповідач [PERSON] , який не є членом сім`ї позивачки, оскільки як видно із серпня 2010 року у вказаному будинку не проживає, оскільки створив власну родину та добровільно виїхав у інше місце проживання. Договірні відносини між позивачкою як новим власником та відповідачем щодо винаймання спірного житла - відсутні. Тому слід вважати, що у зв`язку із припиненням права власності на частку будинку колишнього співвласника [PERSON] , у зв`язку із укладенням договору про поділ спадкового майна, відповідач втратив і право користування цим житловим приміщенням. Враховуючи, що добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому приміщенні відповідач не має наміру, його реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачкою своїх прав як власницею майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved