Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] 23 липня 2014 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та [PERSON] 15 вересня 1984 року відділом ЗАГС Жовтоводського міськвиконкому Дніпропетровської області, за актовим записом № 449. Свої вимоги обґрунтувала тим, що подружні стосунки між ними припинені два роки тому, через відсутність спілкування, відповідач без причин перестав ночувати вдома і турбуватись про матеріальний стан родини. Відтак, вважає подальше спільне проживання і збереження сім'ї недоцільним, просить позов задовольнити Також зазначила, що від спільного життя мають двох повнолітніх дітей. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON]". Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON], [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає, також зазначаючи на необхідність розірвання шлюбу зареєстрованого між ним та [PERSON] Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 15 вересня 1984 року відділом ЗАГСу Жовтоводського міськвиконкому Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 449 (а.с.4-5, 6-7, 8). При цьому, дошлюбне прізвище позивача [PERSON] Позивач та відповідач мають двох дітей, що досягли повноліття. Однак, протягом двох років подружніх стосунків сторони не підтримують, ведуть окреме господарство. Позивач, як і відповідач, наполягають на розірванні шлюбу, вважачи, що примирення між ними не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, бажає у подальшому іменуватись прізвищем [PERSON]

Outcome: approved