Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

20.03.2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка (далі за текстом - ХНТУСГ ім. П. Василенка) , у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ХНТУСГ ім. П. Василенка за № 06-06/496 від 29.12.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» у вигляді догани відносно неї та стягнути суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вона працює в ХНТУСГ iм. П. Василенка на посаді фахівця І категорії центру дистанційного навчання (9 тарифний розряд) з 13 жовтня 2015 року i по теперішній час. Позивач вказала, що сумлінно виконує свої обов'язки, не порушує трудову дисципліну. 10 січня 2017 року їй стало відомо, що на підставі наказу ректора ХНТУСГ iм. П. Василенка «Про застосування дисциплінарного стягнення» №06-06/496 від 29.12.2016 року їй було оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, у зв'язку із тим, що 13 грудня 2016 року вона перебувала на своєму робочому місці та приблизно опівдні до неї звернувся студент університету [PERSON] із запитанням щодо реєстрації в системі «Moodle - 3.0» на що вона повідомила студенту про порядок реєстрації, проте [PERSON] безпідставно поводив себе агресивно, а після її зауважень покинув приміщення i в той день позивач його вже не бачила. 15 грудня 2016 року, перебуваючи в своєму робочому кабінеті вона почула галас, що доносився із коридору, а вийшовши побачила що [PERSON] сварився з невідомим їй чоловіком. Після того, яка вона вказала на неприпустимість конфлікту у стінах університету, невідомий чоловік зник, а [PERSON] продовжив негативно висловлюватися на її адресу. Про вказаний конфлікт позивач розповіла лише своїм колегам, а 10.01.2017 року їй стало відомо, що на підставі наказу ректора їй оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що виразилось у грубому, неповажному ставленні до студентів та провокуванні конфлікту. Підставою догани послугували матеріали службової перевірки за рапортом (доповідною запискою) доцента кафедри безпеки життєдіяльності та права [PERSON], з суб'єктивним викладенням обставин конфлікту, хоча у письмових поясненнях відповідачу вона повідомила про обставини 15.12.2016 року, про її непричетність до конфлікту студента з невідомою особою, проте вказане нею не було прийнято до уваги. [PERSON] вказувала, що нею належно виконуються посадові обов'язки, а обставини, викладені у рапорті [PERSON] не відповідають дійсності, тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню. Крім того, при перевірці обставин та прийнятті рішення про оголошення їй догани, відповідач не дотримався передбаченого законом порядку, у наказі не зазначено дати вчинення дисциплінарного проступку, відсутні посилання на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, не вказано нормативне посилання, на підставі якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, [PERSON] зазначає, що службовою перевіркою [PERSON] не встановлено її причетності до конфлікту, твердження про її знайомство з особою, що «застосувала фізичну силу до студента», ґрунтується на припущеннях, а із пояснень колег по роботі [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що останні самого конфлікту та його учасників не бачили, тобто свідки конфлікту відсутні. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року у задоволені позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному і об'єктивному розгляду справи. Представник позивача вважає, що висновок суду про те, що спірний наказ є законним та правомірним не відповідає дійсності, оскільки, суд, в порушення вимог ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив його поверхово. Так, Наказ про накладення адміністративного стягнення відноситься до класу «організаційно-розпорядча документація» відповідно до Державного класифікатору управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31.12.1998 року № 1024, та повинен відповідати певним вимогам, які є обов'язковими. Однак, спірний Наказ взагалі не відповідає вимогам діючого законодавства, так як відповідачем порушено процедуру його прийняття, що передбачена ст. ст. 142-147 КЗпП України. Крім того, судом не було враховано, що відповідачем було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення. При цьому, судом невірно застосовано ч. 2 ст. 41 Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч. 2 ст. 252 КЗпП України стосовно необхідності отримання згоди профспілки не застосування дисциплінарного стягнення до працівника, який є членом такої профспілки. Посилання суду на те, що у зв'язку із неналежним виконанням позивачем посадових обов'язків, що виразилося у грубому, неповажному ставленні до студентів, провокуванні конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень [PERSON], саме з вини позивача, також не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені доказами та ґрунтуються лише на припущеннях. Також, судом першої інстанції, під час розгляду справи було порушено ч. 8 ст. 193 ЦПК України, оскільки під час судових дебатів було долучено до матеріалів справи новий доказ, а саме довідку відповідача № 290 від 26.12.2016 року про тимчасову непрацездатність студента. В суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Представник ХНТУСГ ім. П. Василенка апеляційну скаргу не визнав і просив ідхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] згідно наказу від 13.10.2015 року за № 06-06/342 була прийнята на посаду фахівця І категорії центру дистанційного навчання (9 тарифний розряд) з 15 жовтня 2015 року ХНТУСГ iм. П. Василенка. Наказом ректора ХНТУСГ iм. П. Василенка №06-06/496 від 29.12.2016 року про застосування дисциплінарного стягнення фахівцю 1 категорії відділу [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що виразилось у грубому, неповажному ставленні до студентів та провокуванні конфлікту. Підстава: матеріали службової перевірки за рапортом доцента кафедри безпеки життєдіяльності та права [PERSON] Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виклав в узагальненому вигляді доводи сторін, норми КЗпП України, за якими має бути вирішено дану справу і, пославшись на ст.60 ЦПК України, зробив висновок, що підстав для задоволення позову не має, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення до позивача у виді догани є законним, що вина позивача доведена. Однак з таким рішенням апеляційний суд погодитися не може у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Як передбачено ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За формою і змістом рішення суду повинно відповідати вимогам ст.ст.214, 215 ЦПК України. Однак вказаним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Відповідно до ст. 147, 148 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов'язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов'язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає із змісту статті 138 КЗпП України, яка передбачає обов'язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. Дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обов'язків. Працівника не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності, якщо він не порушив своїх трудових обов'язків. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. З наданих доказів які містяться в матеріалах справи вбачається, що підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани за наказом №06-06/496 від 29.12.2016 року є неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що виразилось у грубому, неповажному ставленні до студентів та провокуванні конфлікту. Разом з тим, стосовно обставин встановлення такого порушення та дотримання встановленої законом процедури дисциплінарного провадження в матеріалах справи міститься копія доповідної записки [PERSON], в якій на його розсуд констатуються події 13.12.2016р. та 15.12.2016р., копія пояснень [PERSON], в яких вона не визнає провину та надає пояснення, що, навпаки, саме студент [PERSON] вів себе агресивно, на зауваження не реагував, а вона конфліктної ситуації не створювала. Будь-яких інших даних, в тому числі про час, місце, про обставини невиконання посадових обов'язків, про шкоду для відповідача внаслідок невиконання посадових обов'язків, які б надавали суду можливість погодитися з доводами відповідача про обґрунтованість застосованого дисциплінарного стягнення та про відповідність тяжкості скоєного [PERSON] порушення застосованому відповідачем стягненню у виді догани за спірним наказом відповідачем не надано, а матеріали справи таких не містять. В спірному наказі відсутнє посилання на те, які саме посадові обов'язки чи правила внутрішнього розпорядку університету не виконала [PERSON] Разом з тим, судом встановлено, а відповідачем не спростовано та обставина, що [PERSON] станом на грудень 2016 року не була ознайомлена з посадовою інструкцією, з правила внутрішнього трудового розпорядку або з іншим локальним актом відповідача. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що із змісту наказу про накладення дисциплінарного стягнення не вбачається, за який конкретно дисциплінарний проступок було накладено стягнення на позивача, не зазначено дату та обставини його вчинення. Вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладення дисциплінарного стягнення, визначеної законом. Вчинення дисциплінарного проступку позивачем не підтверджено належними доказами, а свідчить про намагання відповідача перекласти на працівника [PERSON] відповідальність за недоліки в організації діяльності підрозділу університету, який відповідає за роботу з персоналом, за належне оформлення відповідних документів, якими регламентується робота кожного з підрозділів університету, взаємодія зі студентами, внутрішній розпорядок, ознайомлення працівників з функціональним обов'язками. Суд обмежився посиланнями представника відповідача та свідченнями [PERSON] про отримання тілесних ушкоджень під час конфлікту 15.12.2017р. в приміщенні університету з невстановленою особою та на їх посилання про звернення заявою до територіального органу поліції і кримінальне провадження. Разом з тим, в матеріалах справи належні докази такого відсутні, та навіть за умови їх надання сам по собі факт реєстрації кримінального провадження, за відсутністю обвинувального вироку з зазначенням в ньому будь-якої причетності до цього [PERSON], що набрав законної сили, не є належним доказом, в силу ст. 61 ЦПК України. Надана відповідачем довідка №290 від 26.12.2016 року про тимчасову непрацездатність студента [PERSON], не містить даних про причетність до цього [PERSON] Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Зважуючи на особливості даної категорії справ, яка полягає у тому, що ведення кадрової роботи покладено не на працівника, а на роботодавця, що відповідно письмові докази, як правило, знаходяться або мають знаходитися у власника або уповноваженого ним органу, а надані відповідачем по даній справі докази не спростовують доводи позивача про упереджене відношення адміністрації відповідача до неї при вирішенні конфлікту з [PERSON] з невстановленою особою, а також про безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі у розмірі 1 344 грн.

Outcome: approved