Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свій позов мотивує тим, що 11.02.2014 р. між [PERSON] та ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АС/8126731. Забезпечений транспортний засіб Renault Megan, державний номер № [NUMBER]. Строк дії полісу 11.02.2014 р. - 10.02.2015р. 10.05.2014 р. в м. Харків на пр. Леніна - вул. Мінська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Renault Megan державний номер № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Nissan Juke державний номер № [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Nissan Juke державний номер № [NUMBER] був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення відповідачем ПДР України. Зазначена обставина підтверджується Довідкою № 9385210 та Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10.06.2014 р., згідно якої, відповідача було визнано винним у порушенні ст.122-4, ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за залишення місця ДТП. 07.07.2014 р. Потерпілий подав Позивачу Заяву про виплату страхового відшкодування. На підставі Заяви Потерпілого та відповідно до Рахунку № ТЦ-934 від 15.05.2104 р. матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Nissan Juke державний номер № [NUMBER], складає 11732,01 грн. Позивач відповідно до норм чинного законодавства України визнав випадок страховим та здійснив виплату 10.09.2014 р. страхового відшкодування в розмірі 11732,01грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР045105. Оскільки Відповідач самовільно залишив місце ДТП, до Позивача перейшло право вимоги коштів в сумі 11 732,01грн. 10.10.2014 р. Відповідачу було направлено Претензію щодо добровільної сплати коштів в порядку регресу. Станом на момент подання позову кошти на рахунок Позивача не надходили У судове засідання представник ПрАТ «УСК « Княжна Вієнна іншуранс груп» не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказі. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання Відповідача, що належним чином повідомлений, від якого не надійшло заяви про причини неявки, або якщо причини неявки, зазначені в заяві, будуть визнані судом не поважними, на підставі ст. 224 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку. Відповідач [PERSON], відповідно до правил ст. 74 ЦПК України, неодноразово поштою викликався у судове засідання за наявними у справі даними про його місце проживання, однак всупереч своїх процесуальних обов'язків повістки не отримував і при цьому ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надав, що свідчить про його відсутність за цією адресою, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч.5 вказаної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином. Тому суд, у світлі вимог ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" і положень ст.157 ЦПК України, для забезпечення належного балансу процесуальних прав та обов'язків сторін у справі вважає за можливе розглянути позов за відсутності відповідача. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши сторону позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 11.02.2014 р. між [PERSON] та ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АС/8126731. Забезпечений транспортний засіб Renault Megan державний номер № [NUMBER]. (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2014 року о 23-30 годині, [PERSON], керуючи автомобілем Рено Меган державний номер [NUMBER], по пр. Леніна в районі вул. Мінська при зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та допустив зіткнення з автомобілем Ниссан, державний номер [NUMBER] та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим наніс матеріальні збитки та порушив п. 10.1 та 2.10 ПДР України, скоїв правопорушення, передбачене ст.124 та ст. 122-4 КУпАП. Зіткнення відбулося в результаті порушення [PERSON] правил дорожнього руху України, що також підтверджується постановою Дзержинського районного суду від 10 червня 2014 року, на підставі якої останнього було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124 та ст. 122-4 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. (а.с. 23). Відповідно розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 140000011130 від 08.09.2014 р. на підставі рахунку № ТЦ-934 від 15.05.2014 р. ТОВ «Технік Центр» вартість матеріального збитку завданого автомобілю Nissan Juke державний номер № [NUMBER] становить 11732,01 грн. На виконання умов договору страхування ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Грап», на підставі заяви від 07.07.2014 р. та відповідно до Рахунку №ТЦ-934 від 15.05.2014 р. власнику автомобіля Nissan Juke державний номер № [NUMBER] [PERSON] ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 11732,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР045105 (а.с. 21). Статтею 38 ЗУ «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він - після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди; Оскільки Відповідач самовільно залишив місце ДТП, до Позивача перейшло право вимоги коштів в сумі 11 732,01грн. 10 жовтня 2014 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Воєнна іншуранс груп» звернулася до [PERSON] із претензією щодо повернення в порядку регресу сплаченої суми (а.с. 24). За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вимоги даної статті також зазначені у ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 вказаної постанови, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] є винним у скоєнні ДТП, між його діями та шкодою, завданою власнику застрахованого транспортного засобу, є безпосередній зв'язок, а шкода була відшкодована ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Грап». Отже, суд приходить до висновку, що ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Грап» має право зворотної вимоги до [PERSON] Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Даний висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23.12.2015р. у справі № 6-2587 цс 15. Як вбачається з матеріалів справ, позивач направляв відповідачу претензію для вирішення спору в досудовому порядку, однак станом на момент подачі позову кошти не повернуті, а тому суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 11732,01 коп. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 1378,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. (а.с. 3)

Outcome: approved