Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Циркунівської сільської об`єднаної територіальної громади, третя особа: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, в якій просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , право на земельну частку (пай) КСП ім. Карла Маркса с. Руські Тишки Харківського району Харківської області, площею 6,27 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке підтверджувалось Сертифікатом серії ХР № 0231821, що виданий на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації №281 від 05 липня 1999 року на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) КСП ім. Карла Маркса с. Руські Тишки Харківського району Харківської області, площею 6,27 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0231821 , що виданий на підставі розпорядження Харківської РДА № 281 від 05.07.1999 р., про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП ім. Карла Маркса, що видавались Харківською районною державною адміністрацією, за №310 від 09 грудня 1999 року. Взамін вказаного Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0231821 , [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю не отримувала. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. В установленому законом порядку спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняв, так як станом на день її смерті проживав разом з нею. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину та мають право на обов`язкову частку у спадщині, в тому числі малолітніх, неповнолітніх, недієздатних, цивільна дієздатність яких обмежена, немає. Заповіту за життя мати позивача не залишала. 20.12.2018 р. з метою оформлення належним чином своїх спадкових прав позивач звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. При цьому при підготовці документів для нотаріальної контори встановлено, що оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено за невідомих йому обставин. У зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу 20 грудня 2018 року державним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2019 року провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, голова Циркунівської сільської ради надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, в статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Судом встановлено, що позивач є сином померлої [INFO] [PERSON] . Як вбачається з листа Міськрайонного управління у Харківському районі та м.Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.09.2018 за № Ш-1104/0-0.23,061-1111/156-18, в Книзі реєстрації сертифікатів КСП «ім.Карла Маркса» на ім`я [PERSON] за №310 зареєстрований сертифікат на земельну частку (пай) ХР № 0231821 , виготовлено на підставі розпорядження Харківської РДА від 05.07.1999 №281. Сертифікат не був отриманий. Сертифікат посвідчує право на земельну частку (пай) площею 6,27 умовних кадастрових гектарів (зменшилась з 6,77 на 6,27 згідно розпорядження Харківської райдержадміністрації від 24.05.2000 р. №169). У відповідності до наданої до приведеного вище листа завіреної копії запису про реєстрацію сертифікату ХР №0231821, останній видано на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Харківської РДА від 05.07.1999 №281. Разом з тим, в газеті «Прем`єр» № 96 від 23 квітня 2019 року розміщено оголошення про визнання недійсним сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0231821 на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформації Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 31.07.2019 вих.№3121/02.14, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся її син [PERSON] . Заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. У зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу 20 грудня 2018 року державним нотаріусом Першої ДНК Харківської області винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю. У відповідності до пункту «а» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно зі статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадках визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0231821 , який видано на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації №281 від 05 липня 1999 року на ім`я покійної матері позивача - [PERSON] , враховуючи неможливість у іншому порядку окрім як судовому визнати право на пай, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved