Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Галицького району Івано-Франківської області і просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Ворони, 4, с. Комарів, Галицького району, Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 грудня 2014 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно. За життя батько склав заповіт, яким вищезазначене домоволодіння заповів йому. Після смерті батька прийняв спадщину, в силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Однак, перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину, зокрема на дане домоволодіння в Галицькій нотаріальній конторі є відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житловий будинок. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримку позову. Відповідач [PERSON] сільська рада Галицького району Івано-Франківської області в судове засідання представника не скерувала. Сільським головою [PERSON] подано заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи проводити без участі представника сільської ради. Дослідивши здобуті докази, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що внаслідок смерті [PERSON], який помер 14 грудня 2014 року, відкрилась спадщина. За життя померлий залишив заповіт, яким домоволодіння за адресою: вул. Ворони, 4, с. Комарів, Галицького району Івано-Франківської області заповів позивачу. Заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с. 8). Позивач прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на вище зазначений житловий будинок на ім'я померлого [PERSON] (а.с. 22). Згідно аб.3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування". Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що право власності на спадкове майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачами позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 739,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved