Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

14 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в рахунок компенсації моральної шкоди 350000 грн., заподіяної професійним захворюванням, інвалідністю та стійкою втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 10.05.2001 року працюючи вантажником, зайнятим на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах служби навантаження - вивантаження Залізничного цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» через важкі та шкідливі умови праці отримав професійне захворювання - хронічна вертеброгенна попереко-крижкова радікулопатія з помірним больовим, м'язові-тонічним, корінцевим синдромами, помірним парезом лівої стопи. Причиною виникнення професійного захворювання вважає тривалу роботу - 8 років, в умовах дії фізичних навантажень перевищуючих граничнодопустимий рівень. За висновком медико-соціальної експертизи позивачу визначена ІІІ група інвалідності, протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень у вимушені позі, несприятливому мікрокліматі. Позивач стверджує, що внаслідок ушкодження здоров'я шляхом отримання професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку він просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, згідно до яких просив стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 20 000грн. Представник позивача - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування правової позиції навів, що вимогами ст. 237-1 КЗпП України закріплено обов'язок власника або уповноваженого ним органу відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стійка втрата професійної працездатності позивача, через професійне захворювання, призвела до моральних страждань, які пов'язані з фізичним болем, пересуванням за допомогою ортопедичної трості, неможливістю виконувати роботу пов'язану з фізичним навантаженням. З огляду на викладене, компенсацію моральної шкоди на рівні 20 000грн. вважав обґрунтованою та об'єктивно доведеною в суді. Згідно письмових заперечень, ПАТ «ММК ім.Ілліча» не повинен відшкодовувати позивачу спричинену моральну шкоду, оскільки комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, не побачила провини посадових осіб підприємства, які порушили законодавство з охорони праці, гігієнічні регламенти та нормативи, які призвели до виникнення професійного захворювання. Оскільки професія вантажника агломерату, за наслідками атестації робочого місця, відноситься до посад з особливо тяжкими умовами праці, до позивачу проводилась доплата за шкідливі умови праці, надавались додаткові дні відпустки та додаткове харчування (молоко). Враховуючи наведенні обставини, вважають, що відповідачем застосовані всі заходи з забезпечення безпечної роботи позивача, наявність негативних наслідків не може з'являтись підставою для стягнення грошової компенсації. Представник відповідача - Романенко А.В. уточненні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення вказаного розміру компенсації моральної шкоди, оскільки факт професійного захворювання позивача встановлено висновком медико-соціальної експертною комісією. Суд, з'ясувавши правову позицію сторін та правове обґрунтування наведене їх представниками, дослідивши надані письмові докази та оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ №492297 [PERSON] через професійне захворювання опоно-рухомого апарату вторинна визначена ІІ група інвалідності. Протипоказаний тяжкий фізичний труд, робота у несприятливих метіоумовах та вимушеній позі. (а.с.9) Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкода покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.08.2013 року встановлена причина виникнення професійного захворювання у вигляді хронічної вертеброгенної попереково-крижкової радікулопатії з помірним больовим, мязові-тонічним, корінцевим синдромами, помірним парезом лівої стопи позивача через тривалу роботу (8 років) в умовах дії фізичних навантажень перевищуючих граничнодопустимий рівень. (а.с.10-12) За правилами ст.14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що моральна шкода, завдана позивачу внаслідок ушкодження здоров'я, при виконанні ним трудових обов'язків. Заперечення відповідача про те, що ПАТ «ММК ім.Ілліча», як роботодавцем не були порушені норми трудового законодавства та норми з охорони праці, а травмування позивача відбулось внаслідок шкідливих умов праці є безпідставними та такими, що не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вимогами ст.237-1 КЗпП України, передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди за умов порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань. Враховуючи, гарантоване Конституцією України право людини на безпечні умови праці, встановлення факту завдання шкоди здоров'ю позивача через професійне хронічне захворювання, як внаслідок виконання ним трудових обов'язків, дає підстави на відшкодування моральної шкоди заподіяної безпосередньо ушкодженням здоров'я внаслідок шкідливих умов праці на виробництві. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди суд виходить з обставин нещасного випадку встановлених в судовому засіданні, керується доведеною глибиною фізичних та душевних страждань позивача, що були спричинені йому внаслідок захворювання, тяжкістю вимушених змін у житті позивача у зв'язку із ступенем втрати працездатності, часу протягом якого він відновлював свій звичний стан здоров'я, характер протиправної дії чи бездіяльності відповідача, за умов якого у позивача виникло професійне захворювання, при цьому суд керується загальними принципами цивільного судочинства. Проаналізувавши фактичні обставини справи, тяжкість отриманої виробничої травми, та її наслідки, суд приходить до висновку, що розумним та достатнім буде визнана сторонами, грошова компенсація спричиненої моральної шкоди [PERSON] у розмірі 20000 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, згідно до яких, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачем були уточненні позовні вимоги, які підлягають задоволенню у повному обсязі, то судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved