Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

30.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу № 3285 квартири [ADDRESS], загальною площею 54,1 кв.м., укладений 16.06.1994 року на Одеській Товарній Біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрований за № 3285. При цьому позивач посилається на те, що, вказаний договір повністю виконано сторонами. Однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивач змушений звернутись до суду. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Одеської товарної біржі до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд проводить розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16.06.1994 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, на Одеській Товарній Біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3285 квартири [ADDRESS], загальною площею 54,1 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 17.06.1994 року в кн. 82 пр. стр. 161р. № 305 /а.с. 5-7, 14/. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 797 від 04.12.2014 року слідує, що у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 15/. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved