Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

23 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15 листопада 2009 року виконавчим комітетом Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 15 листопада 2009 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Зазначила також, що прожила у шлюбі з відповідачем шість років девять місяців, однак останнім часом через різні погляди на життєві цінності між подружжям почали виникати сварки, що унеможливлює їх спільне проживання та примирення та погано відображається на дитині. Відповідач влаштовує скандали, предявляє позивачці необґрунтовані претензії, постійно ганьбить, ображає та принижує її честь і гідність. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені 02 серпня 2016 року. Посилаючись на те, що зберегти шлюб та примиритися неможливо, на даний час спільна дочка проживає біля матері та знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, позивачка звертається до суду з вищевказаним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки . 17 жовтня 2016 року [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву та просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. на утримання неповнолітньої дочки. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Бурлака». Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов в повному обсязі (а.с.27). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав повністю, погодився на розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1 500 грн. щомісячно (а.с.28). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб (а.с.3), серії 1-ЖД №108388 від 15.11.2009 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на «Бурлака»), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 2009 року виконавчим комітетом Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис зроблено за №9. Судом встановлено, що від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження серії 1-ЖД №247495 від 07 лютого 2011 року (а.с.9). З довідки Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 18.08.2016 року №1626 (а.с.4) вбачається, що [PERSON], [INFO] та позивачка, [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO], однак за даною адресою не проживають. Дитина знаходиться на утриманні матері. Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам, порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України, а також не відповідатиме інтересам їхніх дітей. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими, відповідають нормам сімейного законодавства, повністю визнаються відповідачем, і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд виходить з такого. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ч.1 ст.183 СК України. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням того, що на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина, [PERSON], [INFO], яка потребує витрат на харчування, навчання та повноцінний розвиток, [PERSON] є батьком цієї дитини та повинен брати участь в її утриманні, беручи до уваги його повне визнання заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про те, що є підстави для стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн.20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved