Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання споживчого кредиту спільним сумісним майном подружжя, поділ цього майна та стягнення його частки. В обґрунтування позову вказав, що з 17.04.2010 р. по 14.02.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період подружнього життя 07.08.2012 року ним за згодою дружини [PERSON] в ПАТ «[PERSON] [PERSON]» отримано строковий кредит на споживчі цілі і на сплату страхового платежу в сумі 20955,57 грн строком на 72 місяці зі сплатою процентної ставки 39,9 процентів річних з повною сумою повернення 555384,38 грн. Договір оформлено на його імя за умовою, що із його заробітної плати щомісячно здійснюється погашення кредиту за визначеним графіком платежів в сумі 769,82 грн. Таким чином після розірвання сімейних стосунків з 14.02.2015 р. ним особисто погашалася заборгованість по даному кредиту і залишок боргу з комісійними на день звернення до суду становить 14776,87 грн. Згоди на добровільний поділ кредитного боргу між ними не досягнуто, у зв»язку з чим змушений звернутись до суду. Просить суд визнати споживчий кредит за договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0443/82/0216255 від 07.08.2012 року в сумі 20 955.57 гривень строком на 72 місяці зі сплатою процентної ставки 39.9 річних з повною сумою повернення 55384,38 грн., укладений між ним та ПАТ «[PERSON] [PERSON]» спільною сумісною власністю подружжя та поділити у рівних частках та визнати за кожним по 27692,19 грн., стягнути з відповідача на його користь 27692,19 грн. та судовий збір в сумі 553,85 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що у період шлюбу з відповідачем він за згодою жінки оформив договір про надання споживчого кредиту у ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на своє імя. З відповідачем у шлюбі проживав з 2010 р. по 14.02.2015 р. В цей час в 2012 р. переїхали з відповідачем проживати в інший будинок в с.Степанці, Канівського району , Черкаської області, який потребував ремонту, а також в цей час проводилась газифікація будинків в с.Степанці, а тому кредит брався для ремонту цього будинку. Вказаний будинок належав відповідачу. Про отримання кредиту відповідачу було достовірно відомо, поскільки він витрачався на проведення ремонту будинку, а тих коштів, які отримував він та відповідач на роботі, не було для цього достатньо. Після розірвання шлюбу в лютому 2015 р. він самостійно погашає кредит, вважає, що вказаний споживчий кредит є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи розірвання шлюбу в лютому 2015 р., змінює позовні вимоги і вважає, що відповідач має перед ним борг в сумі 24000 грн., які просить стягнути на його користь, а також просить стягнути - судовиий збір за подання позову в суд. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що кредитний договір між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] [PERSON] від 10.10.2012 року укладений без її письмової згоди, заперечувала, що кошти були витрачені на потреби сімї. Вона не знала про існування вказаного кредиту, відповідач порушував подружню вірність та міг витратити кредит на потреби іншої сімї. Враховуючи, що кредит не витрачався на потреби їх сімї, відсутність її письмової згоди на отримання кредиту, вважає, що він не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач має погашати його одноособово. Представник третьої особи Канівського відділення ПАТ «[PERSON] [PERSON]» - [PERSON] пояснила, що при укладенні споживчого кредиту між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] дотримувалися вимоги дійчого законодавства, яким не передбачено отримання письмової згоди від іншого члена подружжя, якому видавався кредит. Позивач [PERSON] погашає кредит та процентну ставку відповідно до встановленого графіку. Свідки [PERSON], яка є матірю позивача та [PERSON], яка є сестрою позивача, в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] в 2012 р. отримав кредит в банку ПАТ «[PERSON] [PERSON]», про що їм розповідав. В цей час він проживав в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проводив ремонт її будинку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010р. по 14.02.2015 року (а.с.5-6). Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі 07.08.2012 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] [PERSON]» було укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0443/82/0216255 відповідно до якого отримано строковий споживчий кредит в сумі 20 955.57 гривень строком на 72 місяці зі сплатою процентної ставки 39.9 річних з повною сумою повернення 55384,38 грн (а.с. 13-19). Згідно графіку платежів по даному кредиту (а.с.18-19) вбачається, що сума платежу за розрахунковий період з 07.09.2012 року до 08.08.2018 року з урахуванням процентної ставки (34428,81 грн.), погашення основної суми кредиту (20955,57 грн.) складає 55384,38 грн.. Згідно довідки АТ «[PERSON] [PERSON]» від 26.02.2016 року (а.с. 12) вбачається, що станом на 26.02.2016 року [PERSON] має заборгованість по кредитному договору № 014/0443/82/0216255 від 07.08.2012 року в сумі 14776,87 грн. Згідно виписки із особового рахунку [PERSON] (а.с.20-41) в період з 05.11.2012 по 08.02.2016 р. [PERSON] погасив кредит та процентну ставку в загальній сумі 29875,40 грн. Станом на 14.02.2015 р. кредит погашено в сумі 19093,98 грн. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ сумісного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об»єкта права спільної сумісної власності. Згідно ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 майна,ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті отримання подружжям грошових коштів в період шлюбу згідно споживчого кредиту боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Отже, судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0443/82/0216255 від 07.08.2012 року був укладений позивачем [PERSON], як одним з подружжя в інтересах сім»ї в період шлюбу з [PERSON], після чого сторони проживали як одна сімя до лютого 2015 р. Тотбто на протязі тривалого часу під час спільного сумісного проживання позивач приймав участь у веденні спільного господарства подружжя, ремонті будинку, а також виконував кредитні зобовязння перед банком. вказані обставини свідчать про те що кредит використовувався в інтересах сімї. З огляду на викладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення в частині визнання споживчого кредиту спільним сумісним майном подружжя, поділ цього майна та стягнення його частки, Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Судом встановлено, що позивачем по кредитному договору № 014/0443/82/0216255 від 07.08.2012 року за розрахунковий період з 07.08.2016 року до розірвання шлюбу 14.02.2015 року, сплачено 19093,98 грн. Враховуючи, що кредит є спільним сумісним майном подружжя, суд вважає, що до часу розірвання шлюбу кредит гасився за спільні кошти подружжя. Залишок кредиту після розірвання шлюбу 14.02.2015 р. складає 36290,40 грн. та підлягає поділу у рівних частках між сторонами по 18145,20 грн. кожному Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved