Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення грошового зобовязання. Заявлені вимоги мотивує тим, що 12 серпня 2014 року Богородчанським районним судом у справі № 338/733/14-ц частково задоволено його позов і стягнуто з [PERSON] на його користь 14108,58 грн. боргу, 1007,70 грн. в якості трьох процентів річних від простроченої суми та 1000 грн. понесених витрат на правову допомогу, 243 грн.60 коп. сплаченого судового збору. Вищевказаний борг відповідач повертав йому частинами 26.12.2014 року, 17.01.2015 року та 06.07.2015 року. Оскільки відповідач не повернув борг вчасно, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, просить стягнути з нього 3% річних в розмірі 323 грн. 26 коп. та 6152 грн. 51 коп. інфляційних втрат, 551 грн. 20 коп. судового збору. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та позов просив задоволити. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечив. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем\~ позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, які подані в розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем\~ позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 12 серпня 2014 року Богородчанським районним судом винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 14108,58 грн. боргу, 1007,70 грн. в якості трьох процентів річних від простроченої суми та 1000 грн. понесених ним витрат на правову допомогу, 243,60 грн. сплаченого судового збору. Вказаний борг відповідач повертав частинами: 26.12.2014 року 3000 грн, 17.01.2015 року - 1000 грн, 06 липня 2015 року - 12359 грн.. Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З аналізу ст.ст. 524, 533-535 ЦК України видно, що грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязується сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При таких обставинах позовні вимоги є обгрунтованимим та підлягають стягненню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 509, 524, 526, 533-535, 625 ЦК України, листа ВСУ від 03.04.1997 року №62-97 р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ",

Outcome: approved