Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], якого просить залишити на проживанні з нею, судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність порозуміння під час вирішення сімейних проблем призвело до поступового погіршення стосунків. Між ними фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вказала, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе. Сторони у судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, крім того вказала, що просить прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін; відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 03 червня 2016 року зареєстрували шлюб в Новоград-Волинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 120, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.3/. Дошлюбне прізвище позивачки Завадська. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження/ копія а.с. 4/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, поступово втратили зв'язки між собою, а, отже, сім'я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивачки та її неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітньої дитини слід визначити за місцем проживання її матері, про що у сторін спору не виникло. Прізвище позивачці після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 640 грн. судового збору.

Outcome: approved