Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

20 листопада 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношеню до свого сина, не приймає належної участі у вихованні та утриманні дитини, яка проживає разом з нею і постійно потребує догляду та матеріальних витрат тощо. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2018 року матеріали позовної заяви [PERSON] передано головуючому судді [PERSON]., який своєю ухвалою від 4 грудня 2017 року відкрив провадження у цивільній справі та призначив судове засідання. 24 травня 2018 року, у зв'язку із звільненням судді [PERSON]. з посади, було призначено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу передано головуючому судді Сингаївському О.П., який своєю ухвалою від 11 червня 2018 року прийняв до її свого провадження та призначив судове засідання. У судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити. В судове засідання позивач та представник третьої особи не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У своїй заяві відповідач позов визнав в повному обсязі та просить його задовольнити. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В частин 1, 6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO]., і [PERSON], [INFO], є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Батько неповнолітнього Кіріла ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Тривалий час не спілкуються з сином, не приймає належної участі у його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавляться його життям. Отже, фактично втратив родинний зв'язок із своєю дитиною, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по її вихованню і без поважних причин не виявляє щодо неї батьківського піклування. Враховуючи викладене, суд вважає, що наведені обставини підтверджують свідоме ухилення (самоусунення) відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, який без поважних причин не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного житті, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини ухиляється, нехтує батьківськими правами та не піклується про сина.

Outcome: approved