Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право приватної власності на будинок, підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.05.1990 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності. В даному будинку з 1998 року зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , але фактично там не проживає, де фактично знаходиться її син в теперішній час, їй невідомо. Позивачка зазначає, що під час спілкування через мережу Internet в режимі відео конференції неодноразово просила сина приїхати і знятись з реєстраційного обліку, оскільки наявність особи, нехай навіть родича на обліку, який фактично не мешкає, створює позивачці постійну перешкоду з оформленням субсидії. Крім того, відповідач на протязі знаходження на реєстраційному обліку не здійснював оплати комунальних послуг, не приймав участі в ремонті та утриманні житла. Жодних договорів оренди з відповідачем не укладалося, а відтак перебування на реєстраційному обліку у домі позивачки її сина [PERSON] створює перешкоди у володінні майном, тому позивачка вважає, що єдиним шляхом захисту її прав, як власника, є звернення до суду з цим позовом. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, видане виконкомом Станично-Луганської районної Ради народних депутатів 04.05.1990 року: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина). Згідно копії\~довідки-характеристики\~на об`єкт\~нерухомого майна,\~виданої КП\~"Станично-Луганське\~районне бюро\~технічної інвентаризації"\~від 30.10.2020\~року, житловий\~будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , належить\~ [PERSON] \~(1/2\~частка) та\~ [PERSON] \~(1/2\~частина)\~на підставі\~свідоцтва про\~право особистої\~власності на\~домоволодіння,\~виданого виконкомом\~Станично-Луганської\~районної ради\~народних депутатів\~04.05.1990\~року,\~що також\~підтверджується листом\~начальника КП\~«Станично-Луганське\~РБТІ» від\~01.03.2021\~року за\~№34. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори В.М. Кондратьєвим від 28.01.2021 року встановлено, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна, а саме Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] , померлої [INFO] є її донька [PERSON] , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2021 року [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дійсно має склад родини: її чоловік- [PERSON] , [INFO] та її син-відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою за №681 від 14.02.2020 року, виданою Валуйською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області. В будинку [ADDRESS] дійсно зареєстровані: позивачка - [PERSON] , її чоловік- [PERSON] та син - відповідач [PERSON] , але останній\~фактично не\~проживає в\~ньому з\~2000\~року, що підтверджується довідкою №252 від 09.02.2021 року, виданою т.в.о. сільського голови Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, також фактичне не проживання [PERSON] , підтверджується актом обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складеним 14.02.2020 року депутатом Валуйської сільської ради [PERSON] . Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає вже більше 20 років, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачкою про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. На підставі викладеного і

Outcome: approved