Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору обміну нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 27 травня 1999 року між позивачкою та відповідачами [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені на той час неповнолітнього [PERSON], на підставі рішення опікунської ради [PERSON] народних депутатів, уклали договір обміну нерухомого майна, відповідно до якого, обмінювала трикімнатну квартиру №40 в житловому будинку №5-А по вулиці Карла Маркса, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло №3823, виданого 27 грудня 1995 року [PERSON] УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації міста Павлограда від 22 січня 1996 року за №18-204, на двокімнатну квартиру №32 в житловому будинку №3 по вулиці Комсомольській, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належала [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло №3628, виданого 29 вересня 1995 року [PERSON] УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», та зареєстрованого в Міжміському бюро технічної інвентаризації міста Павлограда від 02 листопада 1995 року №18-49. Даний договір обміну нерухомого майна був зареєстрований у Павлоградській філії Придніпровської Товарної біржі за номером 5/10-НДП. Відповідно до ст.15 Закону України «Про Товарну біржу» від 10 грудня 1991 року договір обміну, який вона уклала з відповідачами, не підлягав нотаріальному посвідченню, але повинен був бути зареєстрованим в Павлоградському БТІ. 02 червня 1999 року позивачка зареєструвала договір обміну у Павлоградському бюро технічної інвентаризації за № 18-49, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим 02 червня 1999 року Павлоградським БТІ. Таким чином вона та відповідачі [PERSON], [PERSON] яка діяла від свого імені та від імені на той час неповнолітнього [PERSON], виконали всі умови договору і на підставі укладеного договору стала власником квартири [ADDRESS]. В зв'язку з наміром продати належну їй квартиру [ADDRESS], разом з покупцями звернулась до приватного нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, на що отримала відмову. Нотаріус розяснила, що всі договори, які були укладені на товарних біржах на даний час вважаються недійсними, договір не був посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований на біржі, що є порушенням законодавства України, а саме ст. ст. 47, 227 ЦК України (редакція 1963 року). Закону України «Про нотаріат», що в подальшому тягне за собою недійсність укладення договору. Враховуючи, що договір обміну квартирами від 27 травня 1999 року укладався в період, коли товарним біржам було дозволено посвідчувати ці договори і посвідчення товарних бірж прирівнювалося до нотаріального посвідчення, а також той факт, що вищевказаний договір був зареєстрований 02 червня 1999 року в Міжміському бюро технічної інвентаризації міста Павлограда, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Просить суд визнати договір обміну нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], на підставі рішення опікунської ради [PERSON] народних депутатів, від 27 травня 1999 року, та зареєстрованого Павлоградською філією Придніпровської Товарної біржі за номером 5/10-НДП - дійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» від 26 квітня 2016 року №29 (1728). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розпорядження органу приватизації №3820 від 27 грудня 1995 року [PERSON] передали квартиру за адресою: [ADDRESS], у приватну власність. Відповідно до розпорядження органу приватизації №3627 від 29 вересня 1995 року [PERSON] передали квартиру за адресою: [ADDRESS], у приватну власність. Згідно копії договору обміну нерухомого майна від 27 травня 1999 року, який був зареєстрований Придніпровською товарною біржею за реєстраційним номером 5/10-НДП, підтверджується факт того, що [PERSON] обміняла трьохкімнатну квартиру №40 в житловому будинку №5-А по вулиці Карла Маркса, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло №3823, виданого 27 грудня 1995 року [PERSON] УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації м.Павлограда від 22 січня 1996 року за №18-204, на двокімнатну квартиру №32 в житловому будинку №3 по вулиці Комсомольська, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №3628, виданого 29 вересня 1995 року [PERSON] УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації м.Павлограда від 02 листопада 1995 року за №18-49. Реєстраційним посвідченням Павлоградського бюро технічної інвентаризації від 02 червня 1999 року засвідчено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни зареєстрованого 27 травня 1999 року Павлоградським філіалом Придніпровської товарної біржі за №5/10-НДП і записане в реєстрову книгу за №18-49. На підставі довідки Павлоградського міжміського бюро технічної інвентаризації №47 від 07 квітня 2016 року встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] на підставі договору міни зареєстрованого 27 травня 1999 року Павлоградською філією Придніпровської товарної біржі по р.№5/10-НДП. У звязку з тим, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності 01 січня 2013 року, державну реєстрацію прав на нерухоме майно здійснюють територіальні органи Державної реєстраційної служби при Міністерстві юстиції України враховуючи це, згідно інформаційної довідки №58318843 від 28 квітня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості відсутні по квартирі №32, будинку №3 вилиці Комсомольській, міста Першотравенська, Дніпропетровської області. Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до ст. 241 ЦК України 1963 року, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих , хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 ЦК України 1963 року, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 227 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, яка уклала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК України(в редакції 1963 року), яка діяла на час вказаних вище правовідносин, за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, чинний станом на 03 лютого 2001 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», зі змінами та доповненнями розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода, яка виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК). Отже, враховуючи встановлені по справі обставини та аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає доведеним, що 27 травня 1999 року між сторонами був укладений договір обміну нерухомого майна, а саме спірної квартири, умови якого на час розгляду справи виконані, що підтверджується реєстрацією позивача за вказаною адресою та державною реєстрацією права власності на спірну квартиру за останньою. Як зазначено вище, спірний договір обміну нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], позивачем був зареєстрований в БТІ, до теперішнього часу жодна з сторін договору не заявляла про його недійсність, на даний час виконані всі умови цього договору, відповідачі передали усі права на квартиру, знялись з реєстрації та зареєструвались за іншою адресою, однак ухиляються від нотаріального оформлення договору. Враховуючи, що на цей час позивач позбавлений права реалізувати своє право на розпорядження вказаною вище квартирою, з метою справедливого вирішення справи та захисту невизнаних прав позивача, суд, враховуючи встановлені обставини, вважає за необхідне позов задовольнити та визнати договір обміну нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений 27 травня 1999 року між сторонами та посвідчений на товарній біржі дійсним.

Outcome: approved