Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

2 липня 2014р. позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у Дніпропетровській області та Дніпропетровська міська рада про визнання права власності на спадщину. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що [INFO]. помер [PERSON]. Після смерті померлого залишилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Спадщина була прийнята нею і її неповнолітнім сином [PERSON], на яку державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори їм було видано правовстановлюючі документи. Також після смерті померлого залишилася спадщина у вигляді ? частки земельної ділянки площею 0,0715га. Померлий не встиг за життя зареєструвати належним чином перехід права власності на вказану земельну ділянку в органах Державної реєстрації. Після смерті померлого залишилися спадкоємці, а саме вона та троє синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Постановою держаного нотаріуса восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 5.09.2013р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати за нею, [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] в м. Дніпропетровську, на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0715га, яка розташована на території Самарського району [ADDRESS], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. А також визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] в м. Дніпропетровську, на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0715га, яка розташована на території Самарського району [ADDRESS], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.а.с.3-7, 20-25, 120-122). В судовому засіданні позивач [PERSON], діюча в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього [PERSON] підтримала позовні вимоги і пояснила, що її чоловік у 2012р. отримав у спадок земельну ділянку після смерті [PERSON], але нотаріусом їй та її сину відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну ділянку із-за відсутності Державного акту. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позов визнає та відмовляється від спадщини(а.с.31). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Третя особа - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслала на адресу суду копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] та заяву про розгляд справи без їх участі. Заперечень нотаріус не має. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні вважала позов правомірним та не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO]. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER], виданого 11.12.2012р. Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1118 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2.11.2012р, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори померлий [PERSON] є власником ? частки у спадщині. Спадщина складається із земельної ділянки площею 0,0715г. в межах згідно з планом, розташованої на території Самарського району [ADDRESS], переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с.10). Із свідоцтва про народження від 13 липня 2000р. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с.13). Згідно заповіту від 31 жовтня 2012р. [PERSON] заповів усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі усе те, що йому буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право [PERSON](а.с.14). 4 липня 2014р. постановою нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, оскільки у останнього був відсутній Державний акт. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом [PERSON] та [PERSON] належить по 1/8 частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями будинку [ADDRESS](а.с.а.с.74,76). В судовому засіданні встановлено, що у 2012р. помер [PERSON], після смерті якого [PERSON] успадкував земельну ділянку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована у [ADDRESS] із-за відсутності Державного акту (а.с.101). Із матеріалів справи вбачається, що позивачі прийняли спадщину, а відповідачі спадщину не приймали і проти позову не заперечували Суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, а тому позивач та її неповнолітній син, як спадкоємці які прийняли спадщину та кожен отримав Свідоцтво про право власності на 1/8 житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, мають право на відповідну частину спірної земельної ділянки. Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995р. зазначено, що якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. За правилами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В ч.1 ст.1270ЦК України вказано, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності і підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України . Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У пункті 3.2 цього листа також звертається увага на те, що у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 1 липня 2004р.«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Та обставина, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, що право власності на будинок [ADDRESS] було передано у приватну власність померлому [PERSON] за заповітом. Положеннями ст.57ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд вважає за можливе не стягувати судові витрати за проханням позивача.

Outcome: approved