Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] 18.06.2014 року звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою до Соколівської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], яка заповіла все належне їй майно позивачу - [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 1,9752 га., що розташована на території Соколівської сільської ради Хмільницького району, Вінницької області. Після відкриття спадщини, позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок. Проте, довідкою Соколівської сільської ради, а також витягом з господарської книги підтверджено, що вказаний будинок належав [PERSON] За таких підстав позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та належав померлій [INFO] [PERSON] Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 27.06.2014 року до участі у цивільній справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які являються спадкоємцями першої черги за законом за померлою [INFO] [PERSON]. У судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позов повністю. Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували, просили суд розглянути справу за їх відсутності. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Соколівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області від 14.07.2011 року підтверджено, що [PERSON] померла [INFO](а.с.4). Відповідно до заповіту від 20 лютого 1996 року посвідченого секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі № 16 [PERSON] заповіла все належне їй майно - [PERSON]. Згідно запису секретаря сільської ради від 15.09.2011 року вказаний заповіт не змінено і не відмінено (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, серед якого: - житловий будинок, розташований по [ADDRESS], загальною площею 52,9 кв. м., житловою площею 28,5 кв. м., допоміжною площею 24,4 кв.м., зазначений під літерою «А», а також відповідні господарські будівлі та споруди. Вказане підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий АНВП "Візит" від 28.10.2013 року(а.с.6-8). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки що про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим, наявний запис про відсутність правовстановлюючих документів. Як видно з технічного паспорта житловий будинок та господарські споруди було збудовано 1960 року. Витягами з господарської книги №№2, 4 за 1989-1990, 2010-2011 роки(а.с.10, 45), а також довідкою Соколівської сільської ради № 268 від 06.11.2013 року (а.с.9), а також підтверджено, що житловий будинок по [ADDRESS] належав померлій [INFO] [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Судом встановлено, а також доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаного об'єкта нерухомості [PERSON]. Здобуті докази свідчать про те, що за життя вона володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним будинковолодінням, яке перебувало у її власності, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно листа завідуючої Хмільницької районної державної нотаріальної контори Горщинської Ю.П. №580/01-16 від 10.07.2014 року після смерті [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №231/2011. З заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась дочка померлої [PERSON]. Зазначеному спадкоємцю 08.05.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Інші спадкоємці по даній спадковій справі з заявами про прийняття та/або про відмову від спадщини до Хмільницької районної нотаріальної контори не звертались. Довідкою Хмільницької районної державної нотаріальної контори від 12.05.2014 року підтверджено, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки як встановлено судом [PERSON] за життя на праві приватної власності належав житловий будинок по [ADDRESS]. Також встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім цього, відповідачі не заперечують проти задоволення позову, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved