Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

26.02.2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 25.10.2016 року за реєстровим № 9356 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором № MRM0A000023049 від 11.09.2003 року у розмірі 1463,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.09.2016 року становить 39192,94 грн., та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1700 грн., а всього - 40892,94 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленого позову посилалась на те, що 25.10.2016 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 9356 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором № MRM0A000023049 від 11.09.2003 року у розмірі 1463,13 доларів США, яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 265,43 доларів США, залишку заборгованості за відсотками у розмірі 0,14 доларів США, пені у розмірі 1197,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.09.2016 року становить 39192,94 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, складають 1700 грн. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 40892,94 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - дванадцять років одинадцять місяців 26 днів, а саме з 11.09.2003 року по 06.09.2016 року. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса постановою державного виконавця від 30.05.2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 54034495 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 40892,94 грн. Вважає, що здійснений виконавчий напис від 25.10.2016 року є незаконним та таким, що не підлягає виконанню за наступних обставин. При вчиненні зазначеного виконавчого напису приватним нотаріусом не були дотримані вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: не перевірено безспірність суми заборгованості, пред`явленої до стягнення. Вона не отримувала письмову вимогу нотаріуса або кредитора про повернення заборгованості. Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, нарахування пені та штрафних санкцій для боржників, які зареєстровані на території м.Маріуполя, не відповідає вимогам закону. Зазначені порушення є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, просить суд визнати виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 25.10.2016 року за реєстровим № 9356 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором № MRM0A000023049 від 11.09.2003 року у розмірі 1463,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.09.2016 року становить 39192,94 грн., та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1700 грн., а всього - 40892,94 грн., таким, що не підлягає виконанню. Разом із позовною заявою від позивачки надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі спірного виконавчого напису приватного нотаріуса. Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 27.02.2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом, виданим Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 25.10.2016 року за реєстровим № 9356 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором, шляхом заборони вчиняти певні дії в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі спірного виконавчого напису приватного нотаріуса, до прийняття рішення по справі. Позивачка підтримала заявлений позов, просила його задовольнити, оскільки приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором не були дотримані вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просила розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача - АТ КБ «Приватбанк», яка діє на підставі довіреності, Малервейн М.С. надала до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказала, що вчинений нотаріусом напис був здійснений відповідно до вимог законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Зазначила, що позивачка не виконала належним чином грошові зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк». Якби позивачка дійсно виконала належним чином грошові зобов`язання перед банком, то отримала би документ/довідку про одержання виконання в повному обсязі за договором, однак вищевказаний документ відсутній у позивачки. Оскільки договір було укладено у 2003 році, то у банку відсутня інформації про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживала позивачка. Боржник до банку з метою списання штрафних санкцій не зверталась. Просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за її відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляду справи за її відсутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, з`ясувавши позиції сторін, викладені у позові та відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.10.2016 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 9356 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором № MRM0A000023049 від 11.09.2003 року у розмірі 1463,13 доларів США, яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 265,43 доларів США, залишку заборгованості за відсотками у розмірі 0,14 доларів США, пені у розмірі 1197,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.09.2016 року становить 39192,94 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, складають 1700 грн. Всього в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 40892,94 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - дванадцять років одинадцять місяців 26 днів, а саме з 11.09.2003 року по 06.09.2016 року. Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 25.10.2016 року. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса постановою державного виконавця від 30.05.2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 54034495 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 40892,94 грн. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок). Згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 02.09.1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У виконавчому написі від 25.10.2016 року визначений строк, за який провадиться стягнення з 11.09.2003 року по 06.09.2016 року, тобто дванадцять років одинадцять місяців 26 днів, що не відповідає вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі- Порядок), зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Частиною 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу виконаний працівниками банку щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту, відсоткам, штрафу є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Крім того, під час вчинення нотаріального напису не враховано, що позивачка, як боржник, зареєстрована та проживає у м.Маріуполі. Згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. За таких обставин, підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором пені. Наведене свідчить про надання банком неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом. Частиною ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved