Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

23.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2011 року, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.12.2014 року розірвано. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі по 600 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач з сім'єю не проживає, не займається вихованням доньки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить сімю у скрутне матеріальне становище. В судове засідання сторони не зявилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач позов підтримує, відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що він офіційно не працює. За таких обставин, суд, відповідно до ухвали судді від 05.05.2015 року проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2011 року, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.12.2014 року розірвано (а.с.4-5). Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка проживає біля позивача і знаходиться на її утриманні. Відповідач з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище. Домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] постійного місця роботи не має, має нерегулярний дохід. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховую матеріальне становище платника аліментів. і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідач є молодою, здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, має можливість працювати та зобовязаний утримувати власну дитину і спроможний сплатити аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 23.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. За вказаних обставин, суд не приймає до уваги посилання відповідача, як на підставу у відмові в задоволенні позову, на відсутність постійного місця роботи. При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала тоді, коли проживала з обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідача забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання дитиною надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Таким чином право малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на матеріальне утримання з боку батька, порушено і підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. В силу п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved