Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

27 вересня 2012 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2001 році він придбав житловий будинок по [ADDRESS] у [PERSON], на ім'я якої після її смерті було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, який згідно з рішенням Згурівського районного суду № 2-94/11 від 25 березня 2011 року скасований. 14 липня 2011 року йому згідно з рішенням Згурівської селищної ради № 58.20-08-VI передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,040 га та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, що розташовані по [ADDRESS]. Ним було укладено договір на виготовлення технічної документації для отримання державних актів на вищевказані земельні ділянки. При перевірці обмінного файлу було виявлено, що фактичне місце розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1775 га, розташованої по [ADDRESS], що належить [PERSON], не відповідає кадастровому плану в технічній документації із землеустрою та накладається згідно кадастрового плану на його земельну ділянку. Земельні ділянки сторін на місцевості відповідають встановленим межовим знакам, спір щодо встановлення, перенесення меж між сторонами відсутній. В натурі земельні ділянки відповідають дійсним межам та конфігурації. Під час розгляду справи представник позивача уточнював позовні вимоги та просить визнати недійсним рішення Згурівської селищної ради Київської області 8 сесії 24 скликання від 27 листопада 2003 року № 63.7-08-24 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки та безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,1775 га, з яких 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0275 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсним Державний акт серії КВ № 047078 на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1775 га, з яких 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0275 для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS], виготовлений та зареєстрований 26 січня 2004 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на ім'я відповідачів та стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 10 квітня 2014 року до участі у справі залучено Згурівську селищну раду як співвідповідача та одночасно вилучено її зі складу осіб, які беруть участь у справі, як третю особу. Справа слухалась судами неодноразово. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач - представник селищної ради позов визнав повністю, відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник позов не визнали повністю, третя особа також вбачає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відділ Держземагенства у Згурівському районі відмовив позивачу у виготовленні Державного акту на земельну ділянку у порядку приватизації у зв'язку з тим, в кадастровому плані накладаються кадастрові номери земельних ділянок позивача та відповідачів [PERSON] у зв'язку із допущеними помилками при виготовленні технічної документації зазначеним відповідачам, що підтверджено і висновком судової земельно-технічної експертизи. Зазначені обставини є підставою для визнання спірних рішення селищної ради та Державного акту недійсними. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], визнавши позов повністю, пояснив, що помилки при виготовленні технічної документації на спірні земельні ділянки були допущені проектною організацією. Кадастровий номер земельній ділянці присвоюється у відділі Держземагенства. Селищна рада при затвердженні технічної документації перевіряє лише її наявність, так як відповідальність за її виготовлення несе проектна організація. Для відновлення порушених прав як позивача, так і відповідачів [PERSON], необхідно визнати недійсними спірні рішення селищної ради та Державний акт. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та їхній представник [PERSON], повністю заперечуючи проти позову, пояснили, що при отриманні Державного акту відповідачі діяли відповідно до чинного законодавства, акта отримали раніше від позивача та ні про яке накладення земельних ділянок на той час не йшлося. Натомість, позивач втручається в приватне право відповідачів на власний розсуд усунути допущені при виготовленні спірного акту помилки, наявність яких вони визнають, у зв'язку з чим виготовили нову технічну документацію. Даний акт є зіпсованим. Це питання повинно було бути вирішено у позасудовому порядку. Проте, до суду за захистом своїх прав відповідачі не звертались. Позивачу рішенням селищної ради безпідставно передано у власність земельні ділянки більшою площею, аніж до цього користувалась [PERSON] Державний акт, виданий на її ім'я після смерті скасовано, однак рішення, на підставі якого він видавався не скасовувалось. В судовому засіданні начальник відділу Держземагенства у Згурівському районі Великодна С.М., вона ж як спеціаліст, пояснила, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки спеціалісти відділу при роботі з обмінними файлами виявили, що земельні ділянки відповідачів [PERSON] розташовані у системі не по [ADDRESS], а по [ADDRESS]. Кадастровий номер в системі не обліковується. Іншого способу виправлення допущених помилок не вбачається, так як на даний час Державні акти не видаються. При виготовленні спірного Державного акту у 2004 році не було відповідної техніки для точного визначення місця розташування земельних ділянок, як і можливостей відділу перевірити правильність дій проектної організації. Відповідачі виготовили нову технічну документацію, на підставі якої зможуть у встановленому порядку оформити своє право власності на спірні земельні ділянки. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу жилого будинку від 16 червня 2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] (т.1 а.с.9). На ім'я [PERSON] після її смерті було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, який згідно з рішенням Згурівського районного суду № 2-94/11 від 25 березня 2011 року скасовано (т.1 а.с.10, 14 - копії рішення та акту). 14 липня 2011 року позивачу згідно з рішенням Згурівської селищної ради № 58.20-08-УІ надано дозвіл на укладення договору з проектною організацією для виготовлення технічної документації із землеустрою (т.1 а.с.11, 19-31 - копії витягу з рішення та технічної документації). Рішенням зазначеної ради затверджена виготовлена технічна документація на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0400 га, та для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, що розташовані в [ADDRESS], та вказані земельні ділянки передані у власність позивачу (т.1. а.с.12 - копія рішення). Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1775 га, що розташована в [ADDRESS], про що свідчить Державний акт серії КВ № 047078 від 26 січня 2004 року, виданий на підставі рішення Згурівської селищної ради Київської області 8 сесії 24 скликання від 27 листопада 2003 року № 63.7-08-24 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, та щодо безкоштовної передачі у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,1775 га, з яких 0,1500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0275 га - для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.46, 64-80 - копії акту та технічної документації, в т.ч. копія рішення). Листом Головного управління Держкомзему у Київській області [PERSON] рекомендовано розробити окремі технічні документації на земельні ділянки з різним цільовим призначенням, оскільки державний акт відповідачам був виданий без врахування діючих норм земельного законодавства. Земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] накладається згідно кадастрового плану на земельну ділянку позивача [PERSON] (т.1 а.с.15-16, 17, 117- листи Головного управління Держкомзему у Київській області та відділу Держкомзему у Згурівському районі, схема місцерозташування земельної ділянки [PERSON] Згідно з висновком експертизи та технічного звіту про виконання комплексу топографо-геодезичних робіт земельні ділянки відповідачів з урахуванням їх фактичного розташування не відповідають розробленій технічній документації, кадастровому плану та державному акту серії КВ № 047078, дані земельні ділянки накладаються на земельну ділянку позивача [PERSON], в державному акті серії КВ № 047078 кадастровий номер вказаний невірно (т.1 а.с.154-162, 163-174 - висновок, технічний звіт). Позивач при пред'явлені позову сплатив судовий збір та поніс витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи (т.1 а.с.3, 207 - квитанції). Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Саме таку позиції висловив Верховний Суд України при розгляді справ №№ 6-33цс13, 6-92цс13, 6-93цс13. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, оглянувши цивільну справу № 2-94/11, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що спірний Державний акт виготовлений з порушеннями, рішенням від 27 листопада 2003 року фактично затверджено допущені порушення при виготовленні Державного акту. Таким чином, вбачається, що дане рішення є недійсним та підлягає скасуванню в оспорюваній частині. Також підлягає визнанню недійсним спірний Державний акт як похідна позовна вимога від попередньої. Іншого способу захисту порушених прав позивача на даний час не вбачається. Підлягають стягненню із відповідача - селищної ради понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору та на проведення експертизи, оскільки оспорювані рішення та державний акт, які визнані судом недійсними, видані селищною радою. Решту витрат на проведення експертизи понесла відповідач [PERSON] на добровільній основі як співвласник спірної земельної ділянки (т.2 а.с.98). На підставі викладеного,

Outcome: approved