Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

26 лютого 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява [PERSON] , яка діє за довіреністю в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 6-7). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи, про що суду надали відповідні заяви (а.с. 37, 38). Представник позивачів за довіреністю [PERSON], належним чином повідомлена прочас та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, проила справу розглянути без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 59). Відповідач [PERSON] ,будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.50), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 січня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. та зареєстрованого в реєстрі на номером 166 (а.с. 13) є власниками (1/2 частки кожний) житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1537058011, сформованого 24 січня 2019 року (а.с. 14), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 176288511, сформованого 05 серпня 2019 року (а.с. 55-58). Згідно довідки № 588, виданої 01 лютого 2019 року відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 15) у зазначеному будинку за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] зареєстрований також відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою з 2014 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 01 лютого 2019 року складено відповідний акт (а.с. 16). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивачі є власниками житлового будинку (1/2 частки кожний), розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку 24 січня 2019 року. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але вже більше чотирьох років відсутній за адресою реєстрації. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги [PERSON] , яка діє за довіреністю в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved