Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Бердянської міської ради, в якому просить суд встановити факт його проживання разом із [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] з грудня 2007 року по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за ним в порядку спадкування право на спадкове майно [PERSON] , померлого [INFO] , у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У позові [PERSON] зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною сестрою його батька і, відповідно, його тіткою. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] був її чоловік - [PERSON] . Після прийняття спадщини, 03 липня 2006 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану 1/2 частку квартири. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.06.1996р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2006р. При цьому, спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. Позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] з огляду на те, що починаючи з 2007 року вони почали проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Разом із померлим мали спільне господарство, бюджет, взаємні права та обов`язки, здійснювали оплату комунальних послуг, ремонт у зазначеній квартирі, придбавала меблі для спільного користування. Як лікар, позивач постійно здійснював медичний догляд за померлим. Оскільки, із [PERSON] позивач проживав з 2007 року по день його смерті - [INFO] , тобто, понад п`ять років до дня його смерті, відповідно до ст.1264 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги. Оформити спадщину позивач не зміг, оскільки, 26 листопада 2015 року державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Тищук Н.Ю. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до Бердянської міської ради «про захист права власності на майно - прийняту спадщину у вигляді зазначеної квартири». Рішенням суду від 23.05.2017р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2017р., у позові йому було відмовлено. У постанові Верховного суду від 09.08.2018р., якою вказані судові рішення залишені без змін, було зазначено, що позовна вимога про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру до встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем є передчасною. 13 березня 2020 року від Бердянської міської ради надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача Замета Н. заперечує проти задоволення позову. При цьому, зазначає, що позивачем не доведено факт його проживання однією сім`єю із [PERSON] не менше п`яти років до дня відкриття спадщини.З огляду на зазначене не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] .. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача. Представники відповідача Бердянської міської ради в судовому засіданні позов не визнали, в задоволенні позову просили відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є керівником ОСББ "Набережний квартал, 4" з 14.10.2014р.. У 2015, 2016, 2020 роках позивач [PERSON] звертався до неї, як голови ОСББ з питань діяльності об`єднання та щодо затвердження акту про проживання його та [PERSON] у 2007-2013рр. у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, даний свідок пояснила, що кілька разів була у вказаній квартирі. У квартирі чисто, прибрано, зроблений ремонт. Акт про проживання [PERSON] та [PERSON] у 2007 - 2013рр. підписала як голова ОСББ на підставі показань сусідів. Особисто у вказані роки не була знайома із [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] знайома з 1990 - х років, оскільки, проживає у сусідній із [PERSON] квартирі. [PERSON] постійно приходив у гості до [PERSON] та його дружини [PERSON] . Наприкінці 2005 року [PERSON] померла. З новорічних свят 2007 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом. З того часу і до смерті [PERSON] навесні 2013 року підтримувала із ними дружні стосунки, спілкувалась з ними, регулярно бачила їх разом, у тому числі, під час їхніх сумісних прогулянок, здійснення ними покупок продуктів харчування, занесення ними придбаних меблів у квартиру, здійснення ними ремонтних робіт у квартирі. У зв`язку із зазначеним їй стало зрозуміло, що вони складають одну сім`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є трорюрідною сестрою [PERSON] .. З [PERSON] , який був чоловіком тітки позивача [PERSON] знайома з 1990 - х років. Із [PERSON] постійно спілкувались, бували в гостях один у одного, а також, разом у [PERSON] та [PERSON] .. З січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] , почали разом проживати у квартирі [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки, через похилий вік та хвороби, після смерті дружини останньому було важко жити одному. Проживали разом до смерті [PERSON] у 2013 році. Як їй стало відомо зі спілкування із [PERSON] та [PERSON] , у них була домовленість про те, що квартира перейде як спадок [PERSON] після смерті [PERSON] , натомість, [PERSON] буде доглядати [PERSON] .. З 2007 року свідок часто бувала у гостях [PERSON] та [PERSON] .. У квартирі постійно бачила речі [PERSON] , зокрема, одяг, взуття, два постільних місця. Неодноразово зустрічала у місті позивача та [PERSON] , під час їхніх прогулянок, купівлі продуктів харчування. Із спілкування з ними зрозуміла, що у [PERSON] та [PERSON] спільний бюджет і вони фактично живуть однією сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що є колишньою дружиною [PERSON] .. Із [PERSON] знайома з 1990 - років, коли він став чоловіком тітки позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ). Із [PERSON] та [PERSON] вона та позивач підтримували дружні стосунки, постійно ходили в гості один до одного. Напочатку 2007 року, після смерті [PERSON] вони із колишнім чоловіком [PERSON] переїхали у квартиру [PERSON] , щоб доглядати його. Через деякий час вона з`їхала з квартири, оскільки, не змогла жити утрьох у невиликій квартирі. [PERSON] залишився проживати із [PERSON] .. Під час спільного проживання у позивача та [PERSON] фактично склалися відносини батька і сина, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.. У них був спільний бюджет, [PERSON] , як лікар, надавав [PERSON] медичну допомогу. Разом здійснювали покупки продуктів харчування, меблів, одягу. У 2010 році робили ремонт у квартирі, зокрема, клеїли шпалери, відремонтували стелю на кухні. Також, свідок повідомила суду, що їй достовірно відомо про те, що у [PERSON] та [PERSON] була домовленість, що останній доглядає [PERSON] , а останній залишає йому квартиру, у якій вони проживали. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] .. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] був її чоловік - [PERSON] . Після прийняття спадщини, 03 липня 2006 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану Ѕ частку квартири. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.06.1996р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2006р.. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. 07 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 26 листопада 2015 року державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Тищук Н.Ю. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через ненадання правовстановлюючих документів на квартиру, які підтверджують право власності на неї за [PERSON] .. У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до Бердянської міської ради «про захист права власності на майно - прийняту спадщину у вигляді зазначеної квартири» (справа № 310/1872/17). Рішенням суду від 23.05.2017р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2017р., у позові йому було відмовлено. У постанові Верховного суду від 09.08.2018р., якою вказані судові рішення залишені без змін, було зазначено, що позовна вимога про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру до встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем є передчасною. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені як Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, так і ч.4 ст.41 Конституції України. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з січня 2007 року по день смерті [PERSON] 14 квітня 2013 року підтверджений свідками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Також, даний факт підтверджується актом про проживання особи в квартирі, проведенням ними ремонтних робіт у квартирі, придбанням меблів для спільного користування, що підтверджується відповідними письмовими доказами, які є в матеріалах справи. Твердження представників відповідача про те, що факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] не доведений доказами, не відповідає матеріалам справи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки всі викладені в позовній заяві [PERSON] факти знайшли своє підтвердження та доведені належними та допустимим доказами, його позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved