Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

15 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] в м. Суми померла [PERSON]. Остання була зареєстрована в [ADDRESS]. З 2004 року [PERSON] була знята з реєстраційного обліку та до дня смерті проживала без реєстрації в м. Суми разом із позивачем. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 31 травня 1999 року, виданого на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року. За життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким заповіла все своє майно [PERSON]. Зазначає, що він допомагав [PERSON] у веденні підсобного господарства, здійснив її поховання, а після її смерті розпоряджався речами домашнього вжитку та зберігав особисті документи, таким чином вступив в управління спадковим майном. Маючи намір прийняти спадщину після смерті [PERSON], позивач звернувся до приватного нотаріуса, але в оформленні спадщини йому було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Своєчасно він спадщину не прийняв у зв'язку із тим, що не знав про наявність заповіту спадкодавця, а про належність [PERSON] земельної ділянки дізнався лише на початку року. Вказує, що інших спадкоємців у померлої не має. На даний час позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатись спадковим майном, так як пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом, останній просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, тривалістю два місяці. Ухвалою від 16 серпня 2018 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник за довіреністю [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 23). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з'явився. Сільський голова письмовою заявою повідомив, що позов підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 17). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. у підготовче засідання також не з'явилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 20). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] року в м. Суми померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 13 вересня 2004 року, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 5). [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 2,67 га, з яких: 2,53 га ріллі та 0,14 га кормових угідь згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 31 травня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 697 (а. с. 6). Зі змісту довідки Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 20 червня 2018 року за № 781 вбачається, що [PERSON], [INFO], була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до 10 вересня 2004 року (а. с. 8). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту письмового роз'яснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 13 серпня 2018 року № 1129/01-16 вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, не вдається можливим у зв'язку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України (а. с. 7). У відповідності до інформаційної довідки Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 05 вересня 2018 року, спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року, не заводилась, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 22). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, однак він не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, отже право останнього підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. У відповідності до роз'яснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту правової позиції ВСУ у справі № 6-1320цс17 до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини відноситься необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини та про наявність спадкового майна. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після спадкодавця у зв'язку із тим, що не знав про наявність заповіту спадкодавця, а про належність [PERSON] земельної ділянки дізнався лише на початку року. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, враховуючи наведені вище норми закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved