Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

18.11.2020 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 11.11.1996 року на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі, між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] дійсним. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на момент смерті володів майном у вигляді 49/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Заповіт останній не складав. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка також не складала заповіт. На момент смерті батька позивача його батьки перебували у шлюбі та були зареєстровані за однією адресою. 31.07.2020 р. позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. з метою оформлення спадкових прав після смерті своєї матері. Однак, в оформленні нотаріальної дії йому було відмовлено через те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , укладений на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі не має нотаріального посвідчення. Посилаючись на те, що батько позивача за життя не встиг вчинити дії щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі, дійсним, а також те, що після смерті батька, мати позивача, фактично прийняла спадщину та продовжувала мешкати у будинку, однак не переоформила на своє ім`я спадщину, позивач [PERSON] був змушений звернутися в суд з названим позовом. 18.11.2020 року автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року № 1618-ІV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року) та справу передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді Чернявській Я.А. згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.11.2020 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11.11.1996 року між відповідачем [PERSON] та батьком позивача [PERSON] , який помер [INFO] , був укладений договір купівлі-продажу 49/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі за № 575 від 11.11.1996 р. (відповідно до статті 15 Закону України Про товарну біржу, діючої на момент реєстрації договору) з подальшою реєстрацією в Миколаївському МБТІ за реєстровим № 2137 від 15.11.1996 року. На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Миколаївським МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за батьком позивача як покупцем зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] за реєстровим № 2137 від 15.11.1996 року. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимироз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладений 11.11.1996 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. За таких обставин, суд вважає доводи позивачів про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved