Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою до[PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 23 квітня 2002 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законодавством порядку, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 квітня 2002 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 10. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10.02.2017 Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе. Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 14.05.2018 року за квитанцією №N1CQ030690 в сумі 704,80 грн., тобто в розмірі 352,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved