Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (нині Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»), за участю третьої особи - [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що 05 серпня 2015 року з уповноваженою особою автостоянки № 2 ДТГО «Львівська залізниця» ВП «Вокзал станції Львів» був укладений договір зберігання мотоциклу з оплатою у розмірі 305 гривень на місяць. 30 вересня 2015 року ним був переданий мотоцикл на зберігання, однак 02 жовтня 2015 року встановлений факт відсутності мотоцикла на автостоянці. Працівник автостоянки, який був відповідальний за прийом/видачу транспортних засобів повідомив, що про обставини зникнення мотоцикла йому нічого не відомо. За даним фактом Залізничним РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області було порушене кримінальне провадження № 1215140060002754 за ознаками злочину, передбаченого ст. 289 КК України. Позивач вважає, що зникнення мотоцикла, переданого на зберігання на автостоянку №2 ВП «Вокзал станція Львів» несе відповідальність ДТГО «Львівська залізниця». В результаті неналежного виконання працівником цієї автостоянки своїх обов'язків по охороні транспортних засобів, зданих на зберігання, мотоцикл було викрадено, а позивачу завдано майнову шкоду. Відповідно до ухвали судового засідання від 17.06.2016 року до участі в справі залучено в якості третьої особи [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених у ньому, просять такий задоволити. Представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву, які підтримав в судовому засіданні, в яких просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. (т.1 а.с.48-52). Третя особа та його представник проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в задоволенні позову. [PERSON] додатково пояснив, що працював охоронцем на автостоянці за адресою: [ADDRESS] 30 вересня 2015 року близько 19 години 00 хвилин на автостоянку заїхав мотоцикл червоного кольору. Після паркування мотоциклу, водій накрив його поліетиленовою плівкою чорного кольору, що робив кожного разу. Після цього він пішов додому, однак через 10 хвилин повернувся з жінкою та пояснив, що забув ключ в замку запалювання. Він в цей час перебував у приміщенні охорони поряд з яким був залишений мотоцикл. Через 30 хвилин до нього зайшов його знайомий [PERSON] з яким вони розпивали спиртні напої. Після того, як [PERSON] пішов, він працював, однак приблизно о 02 годині 00 хвилин ночі заснув, періодично прокидаючись, коли заїжджали машини. 01 жовтня 2015 року його змінив [PERSON], а 02 жовтня 2015 року повідомили телефоном про відсутність мотоцикла на автостоянці. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1. ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Частиною ч. 2 ст. 937 ЦК України встановлено, що письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Згідно ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] був власником транспортного засобу, а саме, мотоциклу [NUMBER] вартістю 1400 доларів США (т.1 а.с.24, 97,133,187-189). Згідно даних, які містяться в квитанції (т.1 а.с.8) № 005 від 08 вересня 2015 року позивачем сплачено 305 гривень за користування послугами автостоянки строком на один місяць. Зі змісту цивільно-правової угоди від 01 липня 2015 року, укладеної між ДТГО «Львівська залізниця» та [PERSON], вбачається, що вона укладена для надання вокзалом станції Львів послуг по в'їзду, перебуванню та виїзду автомобілів на стоянці. На виконавця [PERSON] покладено обов'язок виконувати роботу з приймання та схоронності транспортних засобів на території автостоянки відокремленого підрозділу «Вокзал станції Львів» ДТГО «Львівська залізниця»(т.1 а.с.53-54). Вказане спростовує доводи представника відповідача, що між ДТГО «Львівська залізниця» та [PERSON] укладений договір, згідно з яким останній не надає послуг з приймання та схоронності транспортних засобів. Крім того, згідно дозвільних документів на функціонування стоянки, наданих відповідачем (т.1 а.с.64-75) останньому належить право постійного користування землею. Актом державної комісії прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт «Приміський вокзальний комплекс ст. Львів на вулиці Городоцькій» з автостоянкою на 50 місць. Факт передачі мотоциклу на зберігання відповідачу та факт оплати послуг позивачем підтверджені також листом інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області №138 від 12 листопада 2015 року з якого вбачається, що мотоцикл був зареєстрований в журналі обліку транспортних засобів на довгострокове зберігання (т.1 а.с.46) Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» яка є правонаступником усіх прав і обов'язків ДТГО «Львівська залізниця» (т.2 а.с.1-88). Листом № Л-7/1849 від 23 жовтня 2015 року за підписом начальника Відокремленого підрозділу «Пасажирська служба» позивача повідомлено, що у залізниці відсутні правові підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку із викраденням мотоциклу з автостоянки (т. 1 а.с.9). З урахуванням вищезазначеного, здійсненої позивачем оплати послуг та виданої відповідачем, як суб'єктом підприємницької діяльності, квитанції, показів свідків, - суд вважає, що між сторонами дійсно існували правовідносини щодо зберігання транспортного засобу - мотоциклу [NUMBER]. Організація та порядок надання послуг щодо збереження транспортних засобів на автостоянках передбачений "Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках", які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року. Відповідно до п. 27 Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Згідно п. 8 Правил на території автостоянки забороняється знаходитись стороннім особам. Відповідальність за охорону транспортних засобів несуть працівники автостоянки. Відповідно до п.п. 21, 22 Правил транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу. Транспортний засіб може бути виданий іншій особі за умови пред'явлення оформленого відповідно до законодавства доручення власника та перепустки чи документа, що посвідчує особу одержувача транспортного засобу. Свідок [PERSON] повідомила в судовому засіданні, що 30 вересня 2015 року її чоловік [PERSON] приблизно о 20 годині прийшов додому та повідомив, що залишаючи мотоцикл на автостоянці за адресою: вулиця Городоцька,116а забув ключ у замку запалювання. Вони разом повернулися на стоянку, забрали ключ, при цьому чоловік накрив мотоцикл поліетиленовою плівкою чорного кольору. 02 жовтня 2015 чоловік зателефонував їй та повідомив про викрадення мотоцикла зі стоянки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дійсно він продав мотоцикл моделі «Viper B200CIEp» [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, 30 вересня 2015 року він прийшов до [PERSON] на роботу, з яким вони розпивали спиртні напої. 02 жовтня 2015 року останній повідомив йому про викрадення мотоциклу з автостоянки на якій він працює охоронцем. Свідок [PERSON] повідомив, що коли він приступив до виконання обов'язків охоронця 01 жовтня 2015 року, мотоцикла на стоянці не було, на землі лежала поліетиленова плівка чорного кольору, яку він переклав на інше місце. 02 жовтня 2015 року йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що прийшов власник, а мотоцикл на стоянці відсутній. 03 жовтня 2015 року органом досудового розслідування Залізничним РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинений злочин. З витягу № 12015140060002754 вбачається, що 02 жовтня 2015 року на території автостоянки за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 116 «а» невідома особа незаконно заволоділа мотоциклом марки «ViperV200CIE», якій належав потерпілому [PERSON].(т.1 а.с.10-20). Частиною 1 ст. 950 ЦК України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Враховуючи, що між сторонами у справі був укладений договір зберігання належного позивачу мотоциклу, відповідач повинний відшкодувати позивачу шкоду у розмірі вартості мотоциклу. Вартість останнього визначена у сумі 1400 доларів США. Приписами ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову суму у розмірі 36764,00 гривень, відповідно до довідки виданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» від 29.05.2017 року щодо курсу валют на день ухвалення рішення. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Нормами ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачу завдані моральні страждання, так як відповідач не забезпечив збереження транспортного засобу, переданого йому за договором зберігання, внаслідок чого позивач зазнав нервових переживань, у нього змінився звичайний уклад життя, потрібні додаткові зусилля для організації життєвих зв'язків. З урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved