Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

23 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 30 квітня 2014 року вона, [PERSON] у Міському відділі ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , після чого їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 16 червня 2016 року шлюб було розірвано, після чого вона змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] . Під час шлюбу [INFO] на підставі договору купівлі-продажу\~ на спільні грошові кошти ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . Покупцем у договорі купівлі-продажу був записаний відповідач\~ та у виписці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 178249092 від 21 серпня 2019 року він записаний як власник зазначеної квартири. Після придбання квартири вони почали проживати в ній, однак після припинення шлюбних відносин, після сварки вона пішла з цієї квартири з дитиною до батьків. На теперішній час в даній квартирі проживає відповідач, та доступу до квартири у неї немає, оскільки ключі знаходяться у відповідача.\~ Після розірвання шлюбу відповідач відмовився оформити на її ім`я\~ право власності на 1/2 частину спірної квартири у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду. Посилаючись на норми законодавства просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири\~ [ADDRESS] .\~\~ Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від якої на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання повторно\~ не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, який було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського\~ управління юстиції у Донецькій області 30 квітня 2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 912, в якому в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON] , та мати [PERSON] .\~\~ Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 178249092 від 21 серпня 2019 року, двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 44, 35 кв.м. належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 16 червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого дружині присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON] .\~ Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною першоюстатті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1ст. 71 СК України). Згідно роз`яснень, викладених у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - постанова Пленуму ВСУ № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлений факт набуття сторонами права власності на квартиру [ADDRESS] )\~\~ під час шлюбу. З огляду на наведене, суд дійшов переконливого висновку про принцип поділу майна подружжя в рівних частках, а тому визнає за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ). Зокрема, відповідно до вимог ст..ст. 133, 141 ЦПК\~ України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 1500, 00 гривень.\~\~

Outcome: approved