Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] 10.02.2020 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 1996 року між ними зареєстровано шлюб у Голованівському р/в РАГС Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №24. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що між сторонами відсутні взаєморозуміння і взаємоповага, виникали часто сварки через зловживання відповідачем алкогольними напоями, тривалий час кожен живе окремим життям та своїми інтересами, хоч сторони проживають разом, але фактично шлюбні відносини між ними припинено, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що примирення неможливе, подальше спільне проживання не можливе оскільки відповідач страждає алкоголізмом, чим ставить сім`ю в скрутне матеріальне становище, влаштовує скандали. Позивач зазначила, що шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач добровільно розірвати шлюб не бажає. Позивач вказала, що при реєстрації шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище та бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 14.02.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явилась. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просить справу розглянути у відсутність позивача та позов задовольнити в повному обсязі. Також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. та 1500 грн. адвокатських послуг, з яких 500 грн. оплата гонорару (а.с. 31). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 30). Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 1996 року сторони зареєстрували шлюб у Голованівському районному відділ РАГС Кіровоградської області, актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 27.07.1996 Голованівським районним відділом РАГС Кіровоградської області (а.с. 5). Сторони мають двох повнолітніх дітей, неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з довідки Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №717 від 06.02.2020, позивач проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , до складу сім`ї позивача входять відповідач та дочка [PERSON] , 1999 року народження (а.с. 11). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, спору про місце проживання дітей не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позові просить залишити їй прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" згідно квитанції Ощадбанку №34 від 07.02.2020, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Як вбачається з наданих позивачем додаткових договорів за номерами 13 від 07.02.2020 до договору про надання правової допомоги від 07.02.2020, укладеного між позивачем та адвокатом Макаринським В.В., останньому передбачено вартість гонорару у розмірі 500 грн., вартість послуг (гонорара) адвокату у розмірі 1000 грн., які здійснюються на умовах 100% попередньої оплати. Однак, позивачем на виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не додано акт виконаних робіт до додаткових договорів №13 від 07.02.2020 та квитанцію або інший відповідний документ про оплату юридичних послуг у розмірі 1500 грн., а тому вимоги позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved