Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

27 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що у період з 2002 по 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час донька навчається на І курсі денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ. Зазначає, що оскільки донька навчається на денному відділенні, та немає змоги офіційно працевлаштуватись і мати самостійний заробіток, а тому у зв`язку із обов`язковими витратами на навчання, проживання, харчування та інші життєво необхідні потреби до завершення навчання потребує матеріальної підтримки з боку батьків. При цьому вказує, що її доходи у повній мірі не забезпечують потреби дитини, які полягають у вказаних витратах. Зазначає, що відповідач одержує заробітну плату та пенсію, у зв`язку із чим має змогу утримувати спільну дитину. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання чи досягнення двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих обставин настане першою, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 14). У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує (а. с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає ( а.с. 18). У зв`язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 грудня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 5). Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище) є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). На підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] (а. с. 7-8). Зі змісту довідки Національної академії внутрішніх справ м. Києва від 13 травня 2021 року вбачається, що [PERSON] навчається на І курсі денного відділення закладу за спеціальністю «Право» із кінцевим терміном навчання 04 липня 2024 року (а. с. 9). Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] , 2003 року народження здобуває освіту, та не може самостійно заробляти собі на життя, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.\~199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Відповідно до\~ч.\~1\~ст. 200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим не має власного заробітку, а тому виходячи із спільного обов`язку батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно із положенням ст. 5 Закону України "Про судовий збір",\~необхідно стягнути\~з відповідача\~на користь\~держави судовий\~збір у\~розмірі 908\~грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved