Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

31.07.2020 [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом. В обґрунтування кого вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме 42/100 частина квартири [ADDRESS] та належала батькові позивач на підставі договору купівлі- продажу. Інша частина квартира 58/100 частини належить матері позивача [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем за законом, крім нього спадкоємцем першої черги є [PERSON] , яка 26.12.2019 відмовилась від прийняття спадщини після померлого. 24.07.2020 приватним нотаріусом прийнято постанову про відмову у виді свідоцтва про право на спадщину, яку мотивовано тим, що договір купівлі - продажу, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та малолітніми [PERSON] та [PERSON] . На час укладення договору купівлі- продажу діяло законодавство, яке передбачало, що членами товарної біржі можуть бути фізичні особи, які мають повну цивільну дієздатність. Крім того, в постанові нотаріус вказує, що не надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про належність [PERSON] 42/10 часток у праві власності на квартиру. Посилаючись на норми ЦК України позивач просить визнати за ним право власності на 42/100 квартири [ADDRESS] , загальною площею 221,4 кв.м., житловою площею 129,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Позивачем та його представниками надано заяву, у якій просять розглянути позовну заяву у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, по день та час розгляду справи булла повідомлена судом своєчасно та належним чином, звернулась з заявою в якій просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання представник третьої особи Акціонерне Товариство Харківська Універсальна Біржа не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 18.11.1995 між [PERSON] , [PERSON] та малолітніми, на дату здійснення угоди купівлі - продажу квартири [PERSON] ( свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 10.12.1982 р. Палацом новонароджених м. Харкова), [PERSON] ( свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 05.03.1987 р. Палацом новонароджених м. Харкова ), та [PERSON] в Акціонерному Товаристві Харківська Універсальна Біржа було укладено договір купівлі - продажу 42/100 частин квартири [ADDRESS] , та зареєстрований на вказаній біржі з записом у реєстровій книзі № П-1-14899 . Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі - продажу [PERSON] придбав у власність 42/100 частини квартири, що складало з кімнати з житловою площею 61,2 кв. м. , загальною площею 91,1 кв. м. за ціною 200 000 000 ( двісті мільйонів карбованців), копія якого міститься в матеріалах цивільної справи. Вказаний договір купівлі - продажу був зареєстрований 20.11.1995 р. в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , про що є відмітка на договорі купівлі - продажу, та є довідка в матеріалах цивільної справи про наявність реєстрації права власності на 42/100 частини квартири за [PERSON] , видана КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 27.05.2020, що також підтверджується копією технічного паспорту. Згідно з діючим законодавством на час укладання договору купівлі - продажу вказаної вище квартири, цей договір був зареєстрований в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації » Харківської міської ради, про що свідчить відповідний запис у технічному паспорті в графі даних щодо власників квартири . Відповідно до довідки про інвентаризаційну вартість квартири [ADDRESS] від 09.07.2020 , видану ПП «Міським центром нерухомості» за станом обстеження від 21.05.2020 інвентаризаційна вартість квартири складає 903 653 грн, відповідно 42/100 частини становлять 379 534,26 грн. За наслідками укладення договору купівлі - продажу вказаної частини квартири продавці отримали грошові кошти в сумі 200 000 000 ( двісті мільйонів карбованців), а покупець отримав частку квартири. Таким чином [PERSON] став новим власником 42/100 частин квартир [ADDRESS] . У відповідності з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » Вимоги про визнання правочину недійсним на підставі статей 221 - 223 ЦК можуть заявлятися як батьками (усиновлювачами), опікуном чи піклувальником, а також бабою і дідом (частина друга статті 258 Сімейного кодексу України), так і будь-якою заінтересованою особою, а також самою неповнолітньою особою або особою, цивільна дієздатність якої обмежена, відповідно до частини другої статті 29 ЦПК. Згідно з ч. 1 ст. 221 Правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. З 18.11.1995 після здійснення угоди купівлі - продажу вищевказаної частини квартири жодна зі сторін правочину не зверталась до суду з позовом про визнання правочину недійсним, угода ніким не оспорювалась . На час укладення договору купівлі-продажу у листопаді 1995 сторони правочину діяли в рамках законодавства яке існувало на той час. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на придбану ним частину квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на листопад 1995 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.11.2019 серія [NUMBER] , виданого Генеральним консульством України в Гуанчжоу, актовий запис № 1. З матеріалів спадковї справи № 45, яка зареєстрована 26.12.2019, вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Палацом новонароджених м.Харкова від 06.06.1985, актовий запис № 5403, а також даними про прийняття ним спадщини у встановлений законом строк, копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 26.21.2019. Спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] у визначений законом термін звернулась з заявою до нотаріуса та відмовилась від спадщини на користь свого сина [PERSON] позивача по справі, що підтверджується заявою [PERSON] , поданою приватному нотаріусу [PERSON] , яка знаходиться в матеріалах спадковї справи. Ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. ст.1218 ЦК Україна передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. За правилами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Приписами ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] немає можливості оформити спадкове майно за законом у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно у вигляді 42/100 частини квартири [ADDRESS] . Враховуючи наведене , суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] обґрунтован та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного Позивач, в разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на його користь понесені ним судові витрати по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved