Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

28 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради, [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: КП "БТІ", Реєстраційна служби Слов'янського МУЮ, [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті залишилася спадкова маса, яка складається з 3/5 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який був придбаний [PERSON] 20 листопада 1964 року у радгоспі ім. Шевченко згідно Постанови Ради Міністрів УРСР від 13 березня 1959 року за № 259 та за № 1463 від 09 листопада 1964 року. За життя [PERSON] не встиг зареєструвати право власності на 3/5 житлового будинку. Спадкоємцями після смерті батька є позивачка, її мати - [PERSON] та сестри [PERSON], [PERSON] Мати та її сестри відмовилися від спадщини на користь позивачки. Постановою державного нотаріуса від 18 лютого 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадщину. У зв'язку з цим, просить визнати за нею право власності на 3/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутності, позовну заяву підтримала, з підстав наведених в ній, просила її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечували. Треті особи в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа [PERSON] була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, однак заяву про згоду на участь у справі не надала, а тому суд у відповідності до ч.3 ст. 35 ЦПК України розглядає справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє із наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Миколаївка Донецької області помер батько позивачки [PERSON] (а.с. 10). [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] (а.с. 11). У відповідності до свідоцтва про народження, даних спадкової справи [PERSON] та [PERSON] являлися чоловіком та дружиною (а.с.65-91). У відповідності до переселенського акту від 20 листопада 1964 року, [PERSON] була передана квартира [ADDRESS], який перейшов до приватної власності з 01 січня 1980 року у зв'язку із погашенням кредиту(а.с. 16-17). 14 листопада 1991 року спірний будинок був прийнятий у експлуатацію (а.с.18). За даними КП БТІ, реєстраційної служби Слов'янського МУЮ право власності на 3/5 частки будинок [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України ( 254к/96-ВР ) норми Цивільного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - ЦК) застосовуються до відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми ЦК ( 2947-14 ) застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених ЦК. У відповідності до ст. 128 ЦК України в ред. 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За змістом Постанови Ради Міністрів Української РСР від 30 серпня 1973 року № 400, Ухвалено, що радгоспам, які приймають переселенців, слід: а) надавати сім'ям переселенців у рік вселення окремі жилі будинки або квартири, присадибні ділянки в установлених розмірах і протягом 2 років після вселення звільняти переселенців від квартирної плати і надавати їм безплатно паливо і комунальні послуги за діючими нормами; Держбанку СРСР надавати колгоспам і радгоспам кредити на будівництво жилих будинків з надвірними будівлями і на купівлю корів або іншої великої рогатої худоби для сімей переселенців у розмірах і на умовах погашення цих кредитів за рахунок коштів державного бюджету, коштів господарства і власних коштів переселенців згідно з додатками NN 2 і 3.( Абзац другий підпункту 6 пункту 1 втратив чинність на підставі Постанови Ради Міністрів УРСР N 327 ( 327-89-п ) від 29.12.89 ) Рекомендувати колгоспам спрямовувати на погашення кредитів кошти фонду колгоспу на влаштування переселенців. Провадити погашення кредитів Держбанку СРСР, які надані у відповідності з вказаною постановою: на будівництво для переселенців жилих будинків з надвірними будівлями - за рахунок коштів колгоспів і радгоспів після збудування цих будинків, за рахунок коштів державного бюджету після передачі їх переселенцям і за рахунок коштів сімей, які переселилися, - протягом 15 років, починаючи з шостого року після одержання кредиту; Зазначене майно переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. У відповідності до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» 1966 року, яка діяла на час придбання будинку № 9, розташованого по вул.. Шевченка позивачкою та її чоловіком, до переліку документів, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності нерухомого майна являються акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно на підставі переселенського акту, та чинного на момент передачі йому будинку законодавства набув право власності на кв.№2 (3/5 частки) будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]. У відповідності до свідоцтва про народження, позивачка являється дочкою [PERSON] За даними спадкової справи на [PERSON], позивачка являється єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після його смерті. Інші спадкоємці відмовилися від її прийняття. Вказані факти сторонами не оспорюються ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає, що квартира № 2, що складає 3/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] в силу ст. 1218 ЦК України, та належить позивачці, як спадкоємиці першої черги за законом, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. В зв'язку з цим, та оскільки право власності на квартиру № 2, що складає 3/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], зареєстроване не було, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] пройшло шість місяців, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає, слід визнати за позивачкою право власності на спірну частку будинку, як за спадкоємицею першої черги за законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved