Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Але вона обмежена у праві користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком, бо в ньому зареєстрований, але не проживає [PERSON]. З вересня 2014 року і по теперішній час відповідач у зазначеному будинку не мешкає, проживає за іншою адресою. Його майна в будинку немає, витрати з утримання будинку не несе, за комунальні послуги не платить. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не з'явився, хоча судом належним чином був повідомлений про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.10.2007 року, реєстр № 3168, належить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.6). За вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], що вбачається з довідки відділу АДР ГУДМС України від 05.03.2015 року (а.с.18) . Однак з вересня 2014 року відповідач не проживає за вказаною адресою, а мешкає за іншою адресою, що підтверджується актом обстеження від 09.02.2015 року (а.с.14). Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.391,392 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 наведеного Кодексу). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливі лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад 6 місяців, а саме з вересня 2014 року. Його майна в будинку немає, витрати з утримання будинку не несе, за комунальні послуги не платить. Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так за загальним правилом, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] задовольнити, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю - житловим будинком, шляхом визнаня [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 243,60 грн.. Враховуючи наведене, на підставі ст.72 Житлового кодексу Української РСР , ст.ст. 391,392,383 ЦК України ,

Outcome: approved