Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

15 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він являється власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.07.1996 року. Право власності на дану квартиру зареєстроване за ним в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №12664332 від 07.06.2018 року. В належній йому на праві власності квартири також зареєстрований його син - відповідач по справі [PERSON], [INFO] Однак, у 200 р. відповідач виїхав на постійне місце проживання за кордон. З того часу, в квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає, особистих речей в квартирі немає. На проханнях позивача відповідач відмовлявся знятись з реєстрації місця проживання, оскільки проживає за кордоном і не має змоги заради цього приїхати до України. \~ \~ \~ \~ У звязку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплата та комунальних платежів за відповідача, неможливість оформити субсидію на сплату комунальних платежів та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійснення свого права при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. На підставі наведеного, просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втрати право користування житловим приміщенням КВ.№145 в буд. №172 по вул. Героїв Майдану в м. Чернівці, так як останній не проживає більше року за даною адресою. В судове засідання позивач не зявився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником квартири №145 в будинку № 172, що знаходиться по вул. Героїв Майдану в м. Чернівці, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло від 17.07.1996 року, виданим Представництвом Фонду державного майна України в м. Чернівці (а.с.6). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за позивачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126664332 від 07.06.2018 р. (а.с.7). З 17.06.1997 року за згодою позивача у вищевказаній квартирі зареєстрований син позивача відповідач по справі [PERSON], [INFO], що підтверджується Довідкою №717 від 01.06.2018 р. про склад сім'ї та реєстрацію, видана ОСББ «Майдан -172» (а.с.9). Відповідач не проживає в даній квартирі з моменту виїзду за кордон тобто з 2000 року, по даний час, особисті речі відповідача в ній відсутні, що підтверджується Актами №39 від 16.01.2016 р. та за № 56 від 01.06.2018р., що складені у присутності сусідів та завірені печаткою житлово-експлуатаційної організації - ОСББ «Майдан -172» ( а.с.10-11). \~ \~ \~ \~ У звязку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплата та комунальних платежів за відповідача, неможливість оформити субсидію на сплату комунальних платежів та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійснення свого права при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає, тобто був відсутній більше року у згаданій вище квартирі. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (ст. 405 Цивільного кодексу України). Отже, відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Крім того, відповідно до ч.2 ст.385 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати .усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивач, як власник квартири № 145 в будинку № 172, що знаходиться по вул. Героїв Майдану у м. Чернівці, має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно вимог ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved