Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

27 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 21 квітня 2000 року мати позивача - [PERSON], [INFO] вийшла заміж за [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис за № 169 Відділом реєстрації громадського стану Виконкому Жовтневої районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та разом проживали в його будинку № 124 по вул. Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровській області. 13 березня 2008 року, позивачка стала проживати разом зі своєю матірю - [PERSON] та вітчимом - [PERSON] в їх будинку № 124 по вул. Паризька Комуна, так як мати стала хворіти і потребувала стороннього догляду. 19.08.2010 року мати позивача - [PERSON], померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1472 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. 30 серпня 2010 року позивач, [PERSON], [INFO], по обоюдній домовленості з вітчимом [PERSON], [INFO], стали проживати однією сім'єю в його будинку № 124 по вул. Паризька Комуна у м. Кривому Розі та доглядала за ним як за людиною хворою та похилого віку, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. За домовленістю з вітчимом [PERSON], позивачці було обіцяно , що в разі здійснення позивачкою його догляду за життя , та здійснення відповідних витрат на поховання у разі смерті , то за це [PERSON] передасть позивачці [PERSON] у вічне користування свій приватний будинок по вул. Паризька Комуна № 124 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. 27 квітня 2013 року [PERSON] помер, за свої кошти позивач поховала його на «Западному» кладовищі у Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON], надалі - «Спадкодавець», відкрилася спадщина до складу якої також увійшов будинок № 124 по вул. Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. За життя спадкодавець будь яких заповітів не складав, спадкоємців за законом від спадщини не усував. На час його смерті, позивач проживала разом з ним в будинку № 124 по вул. Паризька Комуна в м. Кривому Розі, що підтверджується відповідним актом. Враховуючи відсутність у [PERSON] спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг відповідно до ст.1264 ЦК України, позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, який проживав однією сім'єю більше п'яти років разом із Спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину та протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, має для позивача юридичне значення, оскільки наявність цього факту є обов'язковою умовою для отримання мною права власності на спадщину в порядку спадкування. Єдиним шляхом підтвердження спільного проживання із Спадкодавцем на момент його смерті є встановлення відповідних фактів в судовому порядку, що має для [PERSON] юридичне значення оскільки підтвердження цих фактів є обов'язковою умовою для здійснення нею права на спадкування та права власності належного оформлення прав на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, послались на обставини, що зазначені у позові. В попередніх судових засіданнях представник відповідача по справі [PERSON] позов не визнала, послалась на його безпідставність. За\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні під час розгляду справи, заслухавши думку сторін по справі, вислухавши показання свідків, що були дані в судовому засіданні та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав . В судовому засіданні судом встановлено, що 27 квітня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ №536721, що видане Довгинцівським відділом ДРАЦС Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року та міститься в матеріалах справи. Судом встановлено, що 20 липня 2013 року, державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори була зареєстрована спадкова справа № 489/2013 року, номер у спадковому реєстрі №54765777, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 27 квітня 2013 року, що підтверджується копією спадкової справи, що долучена до матеріалів справи. В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON], 19 червня 2013 року звернулась до Другої криворізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 27 квітня 2013 року, що підтверджується копією спадкової справи яка долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що 03 липня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прізвище після державної реєстрації дружини [PERSON], що підтверджується матеріалами цивільної справи. Допитані в судовому засіданні під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знає близько 30 років. Померлого [PERSON] також знає. Вона живе в будинку №118, а померлий [PERSON] жив в будинку №124 по вулиці Паризька Комуна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. [PERSON] мешкала разом з [PERSON] в будинку №124 по вулиці Паризька Комунапісля смерті матері, [PERSON] продовжувала там мешкати разом з [PERSON] по вулиці Паризька Комуна у м. Кривому Розі. [PERSON] та померлий [PERSON] мешкали як вітчим та падчерка, або донька та батько. [PERSON] разом з [PERSON] мешкала з січня - березня 2008 року. Всі ремонтні роботи по будинку проводила [PERSON], кришу перекрила, вхідні двері поміняла та зробила огорожу. [PERSON] піклувалась за вітчимом з 2010 року по дату смерті [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає, померлий [PERSON] купив у ії батьків будинок де мешкав разом з [PERSON]. [PERSON] разом мешкала з померлим [PERSON] з початку 2008 року по дату смерті [PERSON]. Померлий [PERSON] мешкав разом з [PERSON] як донька з вітчимом. Всі ремонтні роботи по будинку робила [PERSON], позивачка хоронила покійного. Після смерті матері, [PERSON] продовжувала мешкати з [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, вона була знайома з матірю позивача. Мати померла 2010 році. Позивачка [PERSON] переїхала на початку 2008 році жити до [PERSON] та своєї матері. В 2008 року [PERSON] зробила прибудову до будинку, кришу будинку, двері, огорожу будинку та багатого іншого. Після смерті матері, [PERSON] продовжувала мешкати з [PERSON] та поховала його. Судом встановлено, що відповідно Договору купівлі продажу житлового будинку від 01 листопада 1984 року та довідки від 26 листопада 2013 року №1300127, що видана КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», будинок №124 по вулиці Паркомуни, міста Кривого Рогу Дніпропетровської області належить та зареєстрований за [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи, що долучена до матеріалів справи та вказаними документами. В судовому засіданні судом встановлено, що постановою Державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 20 листопада 2015 року, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 27 квітня 2013 року [PERSON], у звязку неможливості встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON]. Так, згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4\~ст. 60 ЦПК України\~установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Відповідно до\~ст. 214 цього Кодексу\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1264 ЦК України , у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом встановлення фактів або його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, або в інших випадках, якщо позасудовим шляхом вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно є неможливим. В [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Відповідно до узагальнення судової практики, викладеної в [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішими причинами звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, з причин неналежним чином оформлених право встановлювальних документів та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки непоодинокі, мають масовий характер і суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на спадкове майно при наявності обґрунтованих підстав. При вирішенні спорів по справах про спадкування за законом судам необхідно враховувати, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, якщо тільки спадкоємці за усною домовленістю між собою не змінили розмір частки когось із них в спадщині, яка складається з рухомого майна; за письмовою угодою (договором), посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортного засобу, не змінили розмір часток в спадщині когось із них. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 23\~\~ постанови від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за правилами позовного провадження.. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Під місцем постійного проживання розуміється те місце, де громадянин розмістився в силу життєвих обставин. Як роз'яснив [PERSON] спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753\\0\\4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1. умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартири, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання, [PERSON], однією сім'єю, понад п'ять років, разом із [PERSON] в будинку № 124 по вулиці Паризька Комуна у місті Кривому Розі з 13.03.2008 року включно до дня смерті останнього, тобто 27.04.2013 року підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] та [PERSON] мешкали однією сім'єю, як вітчим та падчерка, враховуючи ту обставину, що раніше покійний [PERSON] був одружений на матері позивачки [PERSON], та вік вказаних осіб та такі, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи показання свідків, що були наданні в судовому засіданні. Враховуючи наданні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за [PERSON], [INFO], як спадкоємцем четвертої черги за законом, права власності на будинок № 124 по вулиці Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 27 квітня 2013 року, підлягають задоволенню, як такі, що знайшли своє підтвердження та ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved