Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

30 грудня 2015 року [PERSON], звернулась до суду з даною позовною заявою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі який зареєстрований 01 жовтня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського МРУЮ Житомирської області, актовий запис № 587. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], яка проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося. Вони втратили почуття любові та поваги, мають різні погляди на сім'ю та ведення спільного господартва, а тому просить шлюб розірвати. Крім того, відповідач як батько дитини, добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилась, в наданій заяві позовні вимоги підтримала, і просить їх задовольнити. Відповідач в наданій суду заяві позовні вимоги визнав повністю, та просить суд розглянути справу в його відсутності. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 01 жовтня 2005 року перебувають у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] [INFO], батьком якої згідно свідоцтва про народження є відповідач. Суд, згідно ч.2 ст.112 СК України, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, а саме: свідоцтво про одруження сторін, копію свідоцтва про народження дитини, та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним та підлягаючим задоволенню, оскільки сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності до ст.105 ч.3 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів на дитину, суд, враховуючи положення ст.182, 184 Сімейного Кодексу України, з врахуванням того, що відповадач не має постійного місця роботи та заробітку, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вважає, що аліменти слід стягувати у тому розмірі, що просить позивачка, та визнав відповідач, а саме по 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. Судові витрати згідно ст.79, 81, 88 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved