Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

23 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що при зверненні на початку липня 2015 року до МРЕО ДАІ з питань зняття з реєстрації належного їй на праві власності транспортного засобу автомобіля марки MAZDA 3, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], їй стало відомо, що на автомобілі існує обтяження у вигляді арешту та заборони на відчуження. Арешт було накладено постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 23.07.2013 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу на користь КПТМ «Криворіжтепломережа». Позивач зверталася до державного виконавця із заявою про зняття арешту, але отримала відмову виконуючого обовязки начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, який посилався на ст.ст. 47, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» та було запропоновано звернутися до суду. На даний час позивач не може скористатися своїм правом на користування та розпорядження автомобілем, тому змушена звернутись до суду з даним позовом та просить зняти арешт з належного їй автомобіля. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи, викладені у поданій до суду позовній заяві, просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] в судове засідання не зявилася, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, про що надала до суду відповідну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] на початку липня 2015 року звернулася до МРЕО ДАІ з питань зняття з реєстрації належного їй на праві власності транспортного засобу автомобіля марки MAZDA 3, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], де їй повідомили, що на автомобілі існує обтяження у вигляді арешту та заборони на відчуження. Арешт було накладено постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 23.07.2013 року (а.с. 8) в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с. 6). На своє звернення до відповідача про зняття арешту [PERSON] отримала лист, в якому вказано, що виконавче провадження завершене 24.12.2014 року у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що майно боржника - автомобіль, не розшуканий протягом року і дана обставина не є підставою для зняття арешту (а.с. 5, 9, 20). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Так, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений вичерпний перелік умов, за яких скасовуються вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Тобто, в разі завершення виконавчого провадження згідно п. 7 ч. 1 ст. 47 цього Закону, заходи примусового виконання, вжиті в ході виконавчого провадження державним виконавцем, не скасовуються. Отже дії державного виконавця не суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що арешт на майно [PERSON] був накладений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 435/1424/12 (2н-435/324/12), виданого суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] 21.02.2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суми боргу по оплаті за теплову енергію, та судового збору, а також те, що на час звернення до суду із заявою про зняття арешту з майна, належного [PERSON], заборгованість останньої перед КПТМ «Криворіжтепломережа» повністю погашена, і що інших обтяжень на майно [PERSON] немає, суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі ст. 391 ЦК України, ст.ст. 47, 50 Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: approved