Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

21.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселити останніх з зазначеного жилого приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2008 року він та його дружина [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Зазначену квартиру вони придбали у [PERSON], яка здійснила продаж за згодою свого чоловіка [PERSON] Згідно п.13 зазначеного Договору відповідач до 08.08.2008 року мала передати їм ключі від квартири, а до 15.08.2008 року всі зареєстровані в квартирі особи мали знатись з реєстрації. Однак відповідачами умови договору виконані не були, ключі від спірної квартири їм так ніхто й не передав, з реєстрації вони не знялись, а навпаки, до цього часу продовжують проживати у квартирі. Своїми діями відповідачі порушують його права, як власника спірної квартири. Врегулювати спір в досудовому порядку не вдається, на численні прохання віддати ключі від квартири, відповідачі не реагують, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 14 січня 2017 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], треті особи без заявлення самостійних вимог - [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.01.2018 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову до розгляду в одному провадженні з первісним позовом у зазначеній справі, оскільки спільний розгляд є недоцільним. 04.04.2017 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просить позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та виселити їх з зазначеної квартири. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 04.07.2018 року пояснив, що 04.08.2018 року сторони уклали договір купівлі-продажу квартири, який був належним чином посвідчений у нотаріуса та зареєстрований в Олександрійському БТІ. Пунктом 13 Договору передбачено, що відповідачі зобов'язуються передати позивачу ключі та знатись з реєстрації. На даний час договір жодною із його сторін не оскаржений. Позивач свою частину договору виконав, передав відповідачам грошові кошти за покупку квартири, про що зазначено в самому договору купівлі-продажу. В період з 2008 року по 2016 рік покупці чекали, що колишні власники виїдуть з квартири самостійно, натомість останні до цього часу з реєстрації в квартирі не знялись, ключі власникам не передали, а навпаки продовжують проживати в спірній квартирі, відмову виконати умови договору нічим не мотивують, спілкування уникають. Чи є у відповідачів інше житло - йому не відомо. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 04.07.2018 року пояснила, що одного разу, перебуваючи в приміщення банку «Надра» від знайомого, який там працює, вони дізнались, що на мікрорайоні Перемога м.Олександрія продається квартира і власник зазначеної квартири якраз знаходиться в банку. Тоді вони вперше побачили [PERSON] та відразу ж домовились про дату та час коли вони з чоловіком можуть приїхати та подивитись квартиру. Коли вони, в обумовлений час приїхали, їм показали квартиру, яка їх влаштувала, тому вони дали відповідачці за неї завдаток, про що остання написала розписку. 04.08.2008 року вони вже зустрілись в нотаріуса та належним чином все оформили. Коли укладали договір [PERSON] сказала їм, що має ще трикімнатну квартиру, однак на даний час закінчує там ремонт і попросила дати їй трохи часу, місяць-два, щоб виселитись з купленої ними квартири, вони не заперечували. Однак, коли пройшов тривалий час, а ключі їм так ніхто й не передав, вона поїхала до квартири, однак поспілкуватись з відповідачами їй не вдалось, вони весь час цього уникають. За цей час, що минув з моменту укладення договору, вона кожну свою відпустку намагалась поспілкуватись з відповідачами: їздила за адресою, де знаходиться квартира, і через сусідів передавала прохання передати ключі від квартири, і навіть на роботу до [PERSON] ходила, однак всі її спроби були марними, ні з ким із відповідачів їй так поспілкуватись не вдалось. Їй достовірно відомо, що відповідачі на даний час проживають в квартирі, про це їй сказали сусіди. В судовому засіданні 18.07.2018 року представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. 18.07.2018 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] та третьої особи [PERSON] надійшли заяви про подальший розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання 18.07.2018 року не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважаються такими, що про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на позов не подали. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], третьої особи [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Судом встановлено, що 20.08.1982 року Палацом урочистих подій м.Олександрії Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до договору купівлі продажу від 04.08.2008 року, який було укладено між [PERSON] та [PERSON], остання придбала квартиру [ADDRESS] Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №6327335 від 04.08.2008 року відчужувачем квартири [ADDRESS] в .[PERSON] області є [PERSON], а набувачем - [PERSON] Право власності [PERSON] на вказану квартиру також підтверджується технічним паспортом на приватизовану квартиру [ADDRESS]( інвентаризаційний номер по архіву 10131). Згідно п.4 договору купівлі-продажу квартири від 04.08.2008 року Продавець квартиру продала за згодою чоловіка [PERSON], яку викладено в заяві, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. 04.08.2008 року за реєстровим №3184. Квартира була придбана Покупцем у спільну власність з чоловіком [PERSON], яку викладено у заяві, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. 04.08.2008 року за реєстровим №3191. Відповідно до п.7 зазначеного Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 19500грн., які Продавець отримав готівкою повністю від Покупця під час оформлення цього договору. Як зазначено в п.13 Договору Продавець зобов'язалась передати Покупцю ключі від відчужуваної квартири до 08.08.2008 року та здійснити виписку зареєстрованих у відчужуваній квартирі осіб до 15.08.2008 року. Разом з тим, як свідчить довідка КП «Житлогосп» від 15.01.2016 року №69, відповідачі, станом на дату видачі довідки, в спірній квартирі зареєстровані. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона в 2008 році купила квартиру [ADDRESS]. Через деякий час, вона випадково побачила як з вікна припаркованого біля її будинку автомобіля визирає [PERSON], яку вона знала візуально в обличчя, оскільки остання раніше працювала разом з її сином на одному підприємстві. Вона підійшла та запитала в [PERSON], що трапилось. [PERSON] сказала їй, що купила квартиру в цьому ж будинку, однак колишні власники до цього часу не віддали їй ключі та попрохала її, свідка, по можливості, сходити до вказаної квартири. Вона погодилась та пообіцяла, що сходить. [PERSON] та її сина вона знала в обличчя, а чоловіка навіть ніколи не бачила. Того ж дня, ввечері, вона пішла до квартири, однак їй ніхто не відчинив двері. Наступного дня, коли вона сиділа на лавці у дворі будинку, то побачила, що син [PERSON] гуляє з собакою і сказала йому щоб передав матері прохання [PERSON] про передачу ключів від квартири. Одного разу, через деякий проміжок часу, вона та ще декілька жінок сиділи в дворі будинку на лавці та розмовляли. Потім хтось із присутніх сказав їй, що йде жінка, яку вона розшукувала, тобто [PERSON] Вона підійшла до останньої та сказала їй про прохання [PERSON] про передачу ключів. В будинку [ADDRESS] вона проживала до 2010 року, [PERSON] більше не бачила, декілька разів бачила сина останньої. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] вона знає дуже давно, років двадцять, їхні діти ходили до одного дитячого садочка. Крім того, вони проживають практично в сусідніх будинках, тому часто зустрічаються на вулиці, в магазині. Вона проживає в будинку [ADDRESS], а відповідачі в будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою вона живе з 2000 року. Їй відомо, що [PERSON] продали квартиру, однак продовжують чомусь там проживати, про це знає не тільки вона, а практично весь двір. Вона може з впевненістю сказати, що [PERSON] і на даний час проживають в спірній квартирі, оскільки часто бачить як вони ходять через двір її будинку до своєї родички, яка проживає в приватному секторі. Квартира є двокімнатною, проживають в ній [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхній син [PERSON]. Про те, що [PERSON] продали квартиру [PERSON] вона дізналась від останньої: вона, свідок, працює в аптеці, а [PERSON] є фактично клієнтом цієї аптеки. Одного разу коли [PERSON] зайшла купити якісь ліки вона її попросила зробити це швиденько, оскільки запізнювалась на автобус. [PERSON] запитала тоді в неї де вона живе, коли дізналась, що на мікрорайоні Перемога м.Олександрія, то розповіла про куплену у [PERSON] квартиру. Мікрорайон Перемога є невеликим і практично всі його мешканці один одного знають. Таким чином, суд вважає встановленим, що Продавцем [PERSON] не виконано умови п.13 Договору про знаття з реєстрації та передачу ключів Покупцеві. Проживання відповідачів в спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною йому на праві спільної власності квартирою, відповідно до ст.ст.319, 383 ЦК України. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Стаття 3 ЦК України встановлює, що однією з основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності та судовий захист цивільних прав. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно цього закону власник майна має право вимагати свого права, яка перешкоджає користування ним, в тому числі і шляхом виселення. Таким чином після придбання [PERSON] у спільну власність з [PERSON] спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2008 року відповідачі перестали бути власниками зазначеної квартири. Враховуючи, що колишні власники залишилися проживати в квартирі і не припинили свою реєстрацію в квартирі позивач обґрунтовано вимагав поновити його порушене право користування та розпорядження власним майном. Враховуючи те, [PERSON] та [PERSON] є власниками спірної квартири в якій відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї відповідачами, то останні порушують права власників. Отже, відповідачі не є власниками зазначеного житлового приміщення, крім того, останні також не є членами родини власника. У правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16 зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч.3ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки відповідачі без будь-яких підстав з мешкають у квартирі [ADDRESS] який належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], не бажають в добровільному порядку виселитися, не є членами сім'ї власника, таким чином чинять власникам перешкоди у користуванні належним їм майном, вони підлягають виселенню зі спірної квартири. У рішенні ВСУ №825/1335/13-а від 01 березня 2016 року вказується, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до змісту ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Законодавство розрізняє зняття з реєстрації особи, що є членом сім'ї власника та зняття з реєстрації особи, що не є членом сім'ї. Відповідно до норм Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення належать: чоловік або дружина власника, їх діти та батьки; членами сім'ї власника жилого приміщення може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Так, якщо особа, яка не є членом сім'ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення, можете звернутись до відповідних органів із заявою та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, інформаційна довідка та ін.). Вказані документи є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналіз цих норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Ніким не заперечується, що відповідачі спільно з власником квартири не проживають, спільним побутом ніколи пов'язані не були; власниками чи членами сім'ї власника не являються, однак у добровільному порядку, шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації, з реєстраційного обліку не знімаються, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідачів створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду. При вирішенні спору суд виходив з того, що в силу положень ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК УРСР відповідачі не були членом сім'ї власника спірної квартири, оскільки ніколи не проживали разом з ним, не вели спільного господарства. Отже, відповідно до положень ст.391 ЦК позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачі добровільно не відмовилися від користування чужою власністю. Позивачем належними доказами доведені підстави для позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою та виселення. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1102 грн. 42 коп. Після набрання судового рішення законної сили власнику житлового приміщення необхідно звернутись з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа.

Outcome: approved