Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження. Дана заява обґрунтована тим, що у [PERSON] та його дружини [PERSON] [INFO] у місті Єнакієве Донецької області народилась дитина чоловічої статі - [PERSON]. При зверненні до Бахмутського (Артемівського) міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області щодо реєстрації факту народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] [PERSON], [PERSON] отримав відмову у проведенні державної реєстрації народження, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставинах заявник просить суд встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] [INFO] у місті Єнакієве Донецької області, матір'ю якої є [PERSON], [INFO], громадянка Республіки Азербайджан, батьком якої є [PERSON], [INFO], громадянин Республіки Азербайджан. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Артемівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області - в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, [PERSON], встановив наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 2571 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно з копією посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] (а.с.5) [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. За копією паспорту [PERSON] є громадянином Республіки Азербайджан (а.с.6-8) та копією паспорту [PERSON], [INFO], є громадянкою Республіки Азербайджан (а.с.10-12). 17.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] представництвом виконавчої влади села Агаликенд Виконавчої влади Білясуварського району Азербайджанської Республіки зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с.13,14). Згідно з копією медичного свідоцтва про народження № 37 від [INFO] (а.с.17) та обмінною карткою пологового будинку, пологового відділення лікарні (а.с.18) [PERSON], [INFO], у місті Єнакієве Донецької області, народила дитину чоловічої статі. За свідоцтвом про народження (а.с.19,26), що видане Єнакіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ч.2, ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно з ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до вимог ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Листом № 3025/3.2-06-131 від 06.09.2016 року Бахмутський (Артемівський) міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області (а.с.20) відмовив [PERSON] у проведенні державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] [PERSON], оскільки для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з ст.14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту народження дитини орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для державної реєстрації народження доньки та отримання соціальної допомоги по догляду за дитиною. З огляду на встановлене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] про встановлення факту народження дитини слід задовольнити, встановивши факт народження дитини чоловічої статі [PERSON], [INFO] у місті Єнакієве Донецької області, матір'ю якої є [PERSON], [INFO], громадянка Республіки Азербайджан, батьком якої є [PERSON], [INFO], громадянин Республіки Азербайджан. На підставі викладеного,

Outcome: approved