Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS], яка йому належить на підставі свідоцтва на право власності від 20.05.2004 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ за номером запису 1952 в книзі 8. Відповідно даних зазначених у довідки про склад сім'ї та акту про не проживання, відповідач зареєстрований у вищезазначеній квартирі, з 2000 року в ній не проживає, особистих речей не має, утриманням квартири не займається, участі в оплаті комунальних послуг не бере. Позивач у судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у заяві по суті спору позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечував. У відповідності до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.05.2004 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ від 20.05.2004 року №3632254 (за номером запису 1952 в книзі 8), [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Актом складеним Головою ОСББ «Ракета», та членів комісії в присутності свідків, встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований в квартирі [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає з 14 січня 2000 року. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не є власником спірної квартирі, у неї не проживає, особистих речей не зберігає, його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved