Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут», в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь 32878 грн. 17 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював у відповідача на посаді провідного інженера-конструктора та 09.02.2012 року звільнений з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, однак підприємство всупереч вимогам ст.ст. 116 КЗпП України в день звільнення не провело повний розрахунок. Рішеннями Сихівського районного суду м.Львова від 6 серпня 2012 року по цивільній справі №1319/5869/12 та від 01 квітня 2013 року по цивільній справі №464/856/13ц з відповідача на його користь стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку порушенням термінів її виплати в розмірі 925, 86грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 06.08.2012 року в розмірі 13580, 28грн., а всього 14506, 14грн. та середній заробіток за час затримки виплат коштів при звільненні за період з 07.08.2012 року по 29.01.2013 року в розмірі 13321, 13грн. відповідно. На підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день винесення рішення суду, тобто з 30.01.2013 р. по 24.01.2014 р. У судовому засіданні позивач позов з уточненням підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві, додатково пояснив, що розмір заборгованості з виплати заробітної плати станом на 02.11.2012 року становив 44 776, 25грн., яка виплачена відповідачем, однак відповідач не виплатив йому 925грн. 86 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати згідно виконавчого листа №1319/5869/2012 від 06.08.2012 року. У зв'язку з чим просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що Державне підприємство «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» не мало можливості провести розрахунок при звільненні позивача, оскільки на рахунки підприємства було накладено арешт, тому невиплата позивачу заробітної плати в день звільнення відбулась не з вини відповідача. Крім цього, зазначив, що з 2008 року по травень 2012 року в підприємства були фінансові труднощі, у зв'язку з чим заробітна плата за даний період виплачувалась працівникам підприємства не в повному розмірі, однак йому не відомо з яких рахунків. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення позову, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме 26 грудня 1977 р. прийнятий на роботу до відповідача та 09 лютого 2012 р. звільнений за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно статей 46, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова №1319/4410/2012 від 19.04.2012 р., з відповідача на користь позивача у безспірному порядку стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 44776,25 грн. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06 серпня 2012 року з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь позивача вирішено стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку порушенням термінів її виплати в розмірі 925, 86грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 06.08.2012 року в розмірі 13580, 28грн., а всього 14506, 14грн. Судовий наказ та рішення суду набрали законної сили, проте повного розрахунку на даний час не відбулося, що підтверджено сторонами. Згідно довідки №263 від 16.12.2013 року, виданої Державним підприємством «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» позивачем в жовтні 2012 року було отримано тільки заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 44 776, 25грн., а станом на 16.12.2013 року сума заборгованості перед позивачем становить 938,52 грн. Таким чином, матеріалами справи та поясненнями сторін в судовому засіданні встановлено факт наявності заборгованості відповідача з виплати позивачу належних сум при звільненні. Як вбачається з пояснень представника відповідача, даних в судовому засіданні, останній стверджує, що невиплата позивачу заробітної плати в день звільнення відбулась не з вини відповідача, а у зв'язку з накладенням арешту на всі рахунки підприємства. Однак, суд не приймає такі до уваги, оскільки наведене спростовується матеріалами справи, зокрема довідкою №910/4-28 від 25.11.2013 року, виданою відповідачем, з якої вбачається, що на один з рахунків відповідача, зокрема ЖКД ЛНДРТІ п/р 26005300204006 у ФЛМВ №6319 АТ «Ощадбанк» м.Львів, МФО 385048 накладено арешт з травня 2012 року, тобто більше ніж через два місяці з дня звільнення позивача. Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, вказані відповідачем обставини не свідчать про відсутність його вини та не звільняють останнього від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, представником відповідача не доведено відсутності вини відповідача у невиплаті заробітної плати позивачеві у день звільнення, а тому, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу належних сум в день звільнення відбулась з вини відповідача. Рішеннями Сихівського районного суду м.Львова від 6 серпня 2012 року по цивільній справі №1319/5869/12 та від 01 квітня 2013 року по цивільній справі №464/856/13ц з відповідача на користь позивача стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку порушенням термінів її виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14506, 14грн. та середній заробіток за час затримки виплат коштів при звільненні за період з 07.08.2012 року по 29.01.2013 року в розмірі 13321, 13грн. відповідно. Відтак, [PERSON] має право на стягнення середнього заробітку за період з 30.01.2013 року по день ухвалення судового рішення. Позивачем та представником відповідача надано суду розрахунки середнього заробітку, суми яких різняться при тому, що кількість робочих днів за останні два місяці роботи позивача збігаються. Однак, як випливає із положень КЗпП України, Закону України „Про оплату праці", середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить у фонд оплати праці, а тому будь-які відрахування з цієї суми здійснюватися не повинні. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України відвід 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Як встановлено судом, [PERSON] 09.02.2012 року був звільнений з посади провідного інженера-конструктора Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут», тому двома останніми місяцями роботи були грудень 2011 року та січень 2012 року, за які середня заробітна плата (дохід) позивача згідно довідки №266 від 24.12.2013 року становить 2785,48грн. та 2006,36грн. відповідно. Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 25.08.2010 р. №9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» встановлені наступні показники робочих днів: грудень - 22 робочих дні. Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 23.08.2011 року №8515/щ/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» встановлені наступні показники робочих днів: січень - 20 робочих днів. Однак, згідно довідки №266 від 24.12.2013 року, виданої ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут», в січні 2012 року позивач фактично відпрацював 14 робочих днів, що не заперечується самим позивачем в судовому засіданні. Отже, позивач працював в грудні 2011 р. - 22 робочих дні та в січні 2012 р. - 14 робочих дні, а відтак, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці становитиме (2785,48грн. + 2006,36грн. = 4791 грн. 84 коп.) / (22 робочих дні+14 робочих дні = 36 робочих дні) = 131 грн. 11 коп. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні, що відповідатиме „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 30 січня 2013 року до 24 січня 2014 року (включно). Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 21.08.2012 року №9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» встановлені наступні показники робочих днів: січень 2013р. - 2 робочих дні, лютий 2013р. - 20 робочих днів; березень 2013 р. - 20 робочих дні, квітень 2013 р. - 22 робочих дні, травень 2013 р. - 19 робочих дні, червень 2013р. - 18 робочих дні, липень 2013р. - 23 робочих дні, серпень 2013р. - 21 робочий день, вересень 2013р. - 21 робочий день, жовтень 2013р. - 23 робочі дні, листопад 2013р. - 21 робочий день, грудень 2013р. - 22 робочих дні. Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» встановлені наступні показники робочих днів: січень 2014р. - 15 робочих днів. Таким чином, станом на 24 січня 2014 року - 247 робочих днів. Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 30 січня 2013 року до 24 січня 2014 року буде складати: 131,11 * 247 = 32878 грн. 17 коп., де 131 грн. 11 коп. - середньоденна заробітна плата, а 247 - кількість робочих днів за даний період. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні [PERSON] всіх сум, що належали йому на день звільнення, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, який становить 32878 грн. 17 коп. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 328 грн. 78 коп. судового збору. На підставі ст.ст. 56, 116, 117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: approved