Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2275. Після збільшення позовних вимог позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В., зареєстрований в реєстрі за №2275; визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі за №1292; скасувати рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. №19335288 від 13.02.2015 р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є спадкоємцем померлих [PERSON] та [PERSON], які були власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 67,3 кв.м. 21.06.2006 р. між [PERSON], [PERSON] та невідомою особою [PERSON] у м. Києві укладено договір дарування квартири, який позивач вважає недійсним, оскільки за інформацією позивача такий договір його родичами не укладався і такий договір не міг бути укладений, оскільки його нотаріальне посвідчення відбулося за відсутності документів, наявність яких є обов'язковою для укладення правочину з відчуження нерухомого майна, а саме - без витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витягу з Реєстру прав на нерухоме майно. У позивача на руках наявниий оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, який мав бути вилученй нотаріусом у випадку посвідчення договору відчуження квартири; договір дарування, який начебто був укладений 21.06.2006 р. не був зареєстрований КП "ОМБТІтаРОН", після спливу 9 років після посвідчення договору дарування реєстрація права власності на ім'я [PERSON] відбулася лише напередодні подальшого відчуження квартири на ім'я [PERSON] Вказані обставини на думку позивача свідчать про те, що договір дарування від 21.06.2006 р. є підробленим. Оскільки договір дарування від 21.09.2006 р. є підробленим, то і наступний договір купівлі-продажу від 13.02.2015 р., що був укладений [PERSON] на підставі договору дарування, позивач також вважає недійсним. В подальшому позивач уточнив обгрунтування позову і зазначив, що він вважає оскаржувані договори недійними з тієї підстави, що [PERSON], який є стороною двох оспорюваних нотаріально посвідчених договорів, помер [INFO] р., тобто за рік до дати укладення першого з двох договорів, а приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. повідомлено, що договір дарування від 21.09.2006 р. нею не посвідчувався. Оскільки право власності на квартиру до [PERSON] перейшло незаконним шляхом на підставі підробленого договору, позивач вважає це підставою для скасування рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представники у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Заперечення на позов та докази на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання [PERSON] або її представниками не надані. [PERSON] звернулась до суду з заявою про відкладення судового засідання оскільки вона припинила відносини з адвокатом та через погане самопочуття у зв'язку з вагітністю не може бути присутня у судовому засіданні. Суд вважає, що вказані причини не є поважними для відкладення судового засідання, оскільки [PERSON] не надала медичну довідку на підтвердження стану здоров'я та не надала доказів відмови від послуг адвоката Байрактарь В.О. Крім того, відповідач [PERSON] має іншого представника на підставі довіреності - [PERSON], яка приймала участь у розгляді даної справи. Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Заперечення на позов та докази на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання нотаріусом Тополян О.В. не надані. Судові повістки направлялись також на адресу реєстрації відповідача [PERSON], що вказана у копії паспорта громадянина України [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи. Листом кур'єрської служби «Даймекс» від 11.04.2015 р. сповіщено суд про те, що за адресою: [ADDRESS] кур'єру повідомлено, що така особа як [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Суд, заслухавши представників позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, та надавши їм оцінку у сукупності, доходить наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.09.1995 р. [NUMBER] були власниками квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 67,3 кв.м. Право власності на квартиру було набуто [PERSON] та [PERSON] у порядку приватизації державного житлового фонду у Приморському районі м. Одеси, про що на підставі розпорядження органу приватизації 12.09.1995 р. №1065 видано свідоцтво про право власності. [PERSON] померла [INFO] р., її син [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] р. серії [NUMBER] та свідоцтвом про смерть від [INFO] р. серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа №8/2014, про що свідчить лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бєльтюкової Є.М. від 24.03.2015 р. №73/02-14. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], та померлий [PERSON], [INFO], є двоюрідними братами. Батьком позивача [PERSON] записаний [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.05.1963 р. Батьком померлого співвласника [PERSON] записаний [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.08.1965р. Оригінали вказаних свідоцтв про народження оглянуті судом у судовому засіданні 24.03.2015 р. Батько позивача - [PERSON] та батько померлого власника - [PERSON] є рідними братами. Відповідно до актового запису №2070 від 28.06.1950 р. та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження №00015086177 від 24.02.215 р. та відповідно до актового запису №883 від 12.06.1951 р. та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження №00015085920 від 24.02.2015 р. батьком [PERSON] та батьком [PERSON] є [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є рідним дідом позивача та померлого співвласника квартири [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.1965 р. [PERSON] є матір'ю померлого [PERSON]. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Ухвалюючи рішення у справі про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не була стороною оспорюваного договору, суд повинен встановити яке невизнане чи оспорюване цивільне право позивача було порушено. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 роз'яснено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що передбачено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти, як прагнення до користування конкретними матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним суб'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14 оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) (1618-15), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З наявних у спаві доказів вбачається, що позивач [PERSON] перебував у родинних відносних з померлими власниками квартири, та за заявою позивача відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] Суд доходить висновку про те що [PERSON] як спадкоємець у результаті укладення невідомими йому особами договору дарування від 21.09.2006 р. та договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р. був позбавлений права на отримання у спадщину нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, на думку суду [PERSON] є належним позивачем по даній справі та має правові підстави для звернення до суду з вимогами про визнання недійсними договору дарування від 21.09.2006 р. та договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р.. Ухвалою суду від 23.02.2015 р. у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. витребувано завірену копію нотаріальної справи з усіма документами, що стали підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2015 р. На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Тополян О.В. надано документи на підставі яких нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 13.02.2015 р. З вказаних документів вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р. правоустановчим документом, на підставі якого був встановлений факт належності продавцю [PERSON] квартири на праві власності квартири, був договір дарування, укладений між [PERSON], [PERSON] як дарувальниками та [PERSON] як обдарованим, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за реєстровим №1292. Ухвалою суду від 23.02.2015 р. у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. витребувано завірену копію нотаріальної справи з усіма документами, що містяться у ній, які стали підставою для укладення договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] від 21.09.2006 р. за реєстровим № 1292. В матеріалах справи наявний лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. від 27.02.2015 р. №62/01-16, у якому повідомляється про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., 21 вересня 2006 року за реєстровим № 1292 не посвідчувався ніякий правочин. 21 вересня 2006 року нотаріусом Єгоровою М.Є. було вчинено нотаріальні дії з реєстрового номеру №3383 по реєстровий №3389. Відповідно до листа начальника Слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.03.2015 р. №31/4-6АЗ повідомляється що в ході розслідування кримінального провадження №12015160500001201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в Київському РВ м. Одеси ГУМВС України в Одеській області була отримана інформація згідно якої [PERSON] [INFO], [NUMBER], виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 18.02.2004 р. помер [INFO] р. про що зроблено актовий запис від 13.09.2005 р. Листом Управління держаної реєстрації ГТУ юстиції в Одеській області від 08.04.2014 р. 31036/08.1.1-08 повідомлено про наявність актового запису №8342 про смерть гр. [PERSON], вчиненого 13.09.2005 р. Ухвалою суду від 02.04.2015 р. з Відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби ГУ юстиції в Одеській області витребувано копію актового запису про смерть [PERSON], який народився [INFO] р., м. Одесі, останнє відоме місце реєстрації: [ADDRESS], ідентифікаційний номер: [NUMBER], та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] У відповідь на ухвалу суду від 02.04.2015 р. повідомлено, що [PERSON] помер [INFO] р. від алкогольної енцефалопатії, про що зроблено актовий запис про смерть №8342 від 13.09.2005 р. Вказані обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00015251715 від 08.04.2015 р. та копією відповідного актового запису. У витягу від 08.04.2015 р. зазначається, що паспорт померлого [PERSON] в установленому законом порядку не було здано. На підставі встановлених обставин суд доходить висновку про те, що оскільки [PERSON], який зазначений як сторона в обох оспорюваних правочинах з відчуження квартири помер [INFO] р., договір дарування укладений 21.09.2006 р., а договір купівлі-продажу укладений 13.02.2015 р., то вказана померла особа не могла бути стороною та підписувати вказані оспорювані договори. Також, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що додатковими доказами того, що оскаржуваний договір дарування від 21.09.2006 р. є підробленим і не міг бути укладений та нотаріально посвідчений, є факт відсутності документів без яких неможливим було оформленян правочину з відчуження квартири 21.09.2006 р. Так, станом на дату укладення договору дарування від 21.09.2006 р. був чинний Наказ Міністерства юстиції України від «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 03.03.2004 року №20/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. за №283/8882 Відповідно до п. 38 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р. (у редакції, чинній станом на 21.09.2006 р.) правочини про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Відповідно до п. 27 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р. документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії з них, які необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Під час судового засідання, що відбулось 24.03.2015 р. представником позивача було надано для огляду оригінал свідоцтва на ім'я [PERSON] та [PERSON] про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 67,3 кв.м, виданого 12.09.1995 р. на підставі розпорядження органу приватизації від 12.09.1995 р. №1065. У тому випадку, якби дійсно відбулось нотаріальне посвідчення договору дарування від 21.09.2006 р. то оригінал вищевказаного свідоцтва про прав власності на квартиру, відповідно до п. 27 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р., повинен був бути вилучений у дарувальників та залишитись у матеріалах нотаріальної справи нотаріуса Єгорової М.Є. Листом КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 06.03.2015 р. №120/01-09 повідомлено, що дублікат свідоцтва про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] не видавались. Пунктом 63 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р (у редакції станом на 21.09.2006 р.) встановлюється що крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року №84/5. Наказом Міністерства юстиції України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20.09.2002 р. №84/5 встановлено, що бюро технічної інвентаризації, які підключені до електронного Реєстру прав, здійснюють видачу витягів про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витягів з Реєстру прав та оформлення свідоцтв тільки на спеціальних бланках за зразком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 червня 2002 року N 55/5 «Про затвердження зразків та описів спеціальних бланків для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтв про право на власність», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 червня 2002 року за N 519/6807. Таким чином, у випадку якби дійсно відбулось нотаріальне посвідчення договору дарування від 21.09.2006 р., то для укладення договору дарування приватному нотаріусу необхідно було додатково надати витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та витяг з реєстру прав. У відповідь на ухвалу суду від 25.02.2015 р. листом КП «БТІ Одеської міської ради» від 05.03.2015 р. №453299.67 повідомлено, що відомості про квартиру за адресою: [ADDRESS] не внесені до електронного реєстру, відповідні витяги не видавались. Невнесення даних до електронного Реєстру прав унеможливлює надання витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та витягу з реєстру прав. Станом на дату укладення договору дарування від 21.09.0206 р. був чинний Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» від 07.02 2002 р. №7/5. Відповідно до п. 4.1.2. Наказу №7/5 реєстраційна справа відкривається на нерухоме майно, право власності на яке підлягає реєстрації. Реєстраційна справа містить інформацію про видані витяги з Реєстру прав. У якості додатка до листа КП «БТІ Одеської міської ради» від 05.03.2015 р. №453299.67 додана копія інвентаризаційної справи №1058 на квартиру, з якої вбачається, що будь-які витяги на квартиру в реєстраційній справі відсутні, а отже органом БТІ не складались на та не видавались. Враховуючи, що договір дарування від 21.09.2006 р. не посвідчувався нотаріусом, документи, що необхідні для укладення договору дарування не складались і не видавались, враховуючи що [PERSON], який вказаний стороною договору помер [INFO] р., тобто за один рік до укладення оспорюваного договору, суд вважає, що наявні підстави для визнання договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] від 21.09.2006 р. недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Враховуючи викладене, у [PERSON], який помер за рік до дати укладення оспорюваного правочину, не могли виникнути права та обов'язки, що виливаюсь з недійсного договору дарування від 21.09.2006 р. Договір дарування не породив будь-яких юридичних наслідків та не призвів до виникнення речових прав на квартиру. У зв'язку з цим, договір купівлі-продажу від 13.02.2015 р., що був укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 21.09.2006 р., також слід вважати недійним. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При цьому зібраними по справі доказами підтверджується, що оскільки [PERSON] помер [INFO] р., тобто до укладення оскаржуваних договору дарування від 21.09.2006 р. та договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р., тобто фізично [PERSON], який зазначений як сторона в обох оспорюваних договорах, такі договори не міг укладати, його воля на укладення правочинів та набуття і відчуження права власності на квартиру була відсутня, а його правосуб'єктність припинилась у зв'язку зі смертю до дати укладення оспорюваних правочинів, то [PERSON] не вважається таким, що вступив у будь-які матеріальні правовідносини. Жодні права та обов'язки у зв'язку з укладенням оскаржуваних договорів у [PERSON] не виникали, а отже і не можуть виникнути у його правонаступників. Натомість на думку суду мав місце факт використання невстановленими особами паспорту померлого [PERSON] (який після його смерті не був зданий у встановленому порядку) для оформлення підроблених документів та здійснення спроби заволодіння квартирою, за фактом якого порушене кримінальне провадження. На підставі викладеного суд доходить висновку, що оскаржувані договори дарування та купівлі-продажу укладені з порушенням ч. 1, 2, 3 та 5 ст. 203 ЦК України, а тому повинні бути визнанні недійсними Після посвідчення 13.02.2015 р. договору купівлі-продажу квартири приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19335288 від 13.02.2015 р. об 17:20:59. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На підставі вказаного рішення до Реєстру прав внесено запис про право власності №8726231. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У зв'язку з тим, що рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. за індексним номером 19335288 від 13.02.2015 р. прийняте з метою реєстрації права, отриманого на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р., вказане рішення підлягає скасуванню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Outcome: approved