Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

26 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з 29 липня 1994 року по 18 жовтня 2001 року працював в колгоспі ім. Леніна (реорганізованого в КСП ім. Леніна, в подальшому перейменованого в Козіївське КСП, правонаступником якого є ТОВ «Козіївське») та являвсь його членом, що підтверджується записами в трудовій книжці. Із членів колгоспу [PERSON] не виходив, а тому на момент розпаювання земель Козіївського КСП перебував в його членах та відповідно до Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року мав право на земельну частку (пай), однак під час складання списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Козіївського КСП його прізвище було помилково пропущено, в зв'язку з чим [PERSON] не отримав земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, оскільки він пропущений з поважних причин, так як [PERSON] дізнався про його порушене право лише в 2016 році, коли звернувся до відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківскьої області та отримав відповідь в усному порядку, як зазначає в судовому засіданні представник позивача, про те, що його прізвище не було внесено до вищевказаного списку, визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель не витребуваних паїв, розташованої на території Козіївської сільської ради, за межами населеного пункту. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Представник третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - відділу Держгеокадастру в Краснокутському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи у відсутність представника та при розгляді справи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] 29.07.1994 року був прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна (реорганізованого в КСП ім. Леніна, в подальшому перейменованого в Козіївське КСП, правонаступником якого є ТОВ «Козіївське») та з07 травня 1998 року по 18 жовтня 2001 року працював в даному господарстві на посаді майстра - наладчика, що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника серії [NUMBER]. 29 жовтня 1997 року за №5 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт про право колективної власності на землю КСП «Козіївське» серії [NUMBER]. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час розпаювання земель КСП «Козіївське» являвся членом КСП, але з невідомих причин не був включений до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Козіївське» серії [NUMBER], про що свідчить відповідь відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 01.12.2016 №9-20.25-0.4-2290/2-16. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набув законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель був членом КСП «Козіївське», однак до списку осіб, доданого до державного акту, включений не був. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved