Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

15.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] який успадкувала після померлого [INFO] року чоловіка - [PERSON]. У вказаному будинку зареєстровані: вона, [PERSON], 1990 року народження, [PERSON], 1989 року народження та [PERSON], 2013 року народження. Відповідачів вона зареєструвала, так як [PERSON] - внук брата її померлого чоловіка, перебував у шлюбі з [PERSON], і після народження у них доньки [PERSON] дитину необхідно було зареєструвати. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21.06.2016 року шлюб між названим подружжям розірвано. Відповідачі не проживають у її будинку з лютого 2015 року, але в добровільному порядку з реєстрації не знялися. Реєстрація у домоволодінні [PERSON] та [PERSON] заважає їй, як власнику майна, оформити субсидію на комунальні послуги, вільно розпоряджатися майном. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. В заяві до суду вказала, що добровільно знялася з реєстрації в будинку позивача ще у червні 2016 року, тому визнала позов частково - лише в частині вимоги щодо доньки [PERSON]. Представники третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - Глобинської міської ради, служби у справах дітей Глобинської райдержадміністрації у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності та взаємозв'язку встановив наступне. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 21.10.1992 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1917, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Нумерація вказаного будинку на підставі рішення виконкому Глобинської міської ради № 7 від 15.01.1988 року змінювалася - з номера 16 на номер 7. Згідно дослідженої у судовому засіданні довідки відділу з питань державної реєстрації виконкому Глобинської міської ради Полтавської області від 30.03.2017 року № 369, у будинку по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], уродженка с.Франківка Чорнобаївського району Полтавської області. Записи у домовій книзі по вказаному житловому будинку свідчать, що [PERSON], [PERSON] зареєстровані в ньому з 22 червня 2013 року та з 2 серпня 2013 року відповідно і з реєстрації не зняті. Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], з лютого 2015 року однією сім»єю не проживають, спільного господарства не ведуть. Вказана обставина в рамках даної справи доказуванню не підлягає, оскільки встановлений факт має преюдиційний характер. Дослідженими письмовими доказами: поясненнями свідків - [PERSON], та [PERSON] (сусідів позивача), а також актом комісії виконкому Глобинської міської ради від 10 березня 2017 року підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] в будинку по [ADDRESS] не проживають більше року. За ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. За приписом ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.2, ч.3 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом (ст. 321 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За ч.2 ст.156 ЖК до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК, згідно яких плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Ч.1 ст.158 ЖК передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї у житлі, що належить громадянинові на праві приватної власності за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача, наймачем її будинку, що між нею та власником будинку не існує будь-яких договірних відносин з приводу користування житлом. Будучи зареєстрованою в будинку позивача, [PERSON] разом з донькою [PERSON] більше року в ньому не проживають, їх фактичним місцем проживання є с. Франківка Чорнобаївського району Черкаської області. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Заперечення відповідача [PERSON] на позов до уваги не взяті, оскільки вбачається , що відмітка в паспорті про зняття її з обліку у названому будинку була зроблена посадовою особою без додержання встановленої процедури і відповідні відмітки в домовій книзі, у відділі з питань державної реєстрації виконкому Глобинської міської ради не зроблені.

Outcome: approved