Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

19.10.2016 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] в м. Татарбунари Одеської області помер [PERSON], який був для позивачів чоловіком (для [PERSON]) та батьком (для [PERSON] та третьої особи [PERSON]), який за життя заповіту не вчиняв. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 4,11 га, розташована на території Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Татарбунарськом районною державною адміністрацією 28.09.2004 року на ім'я [PERSON]. Вказану земельну ділянку позивачі мають право успадкувати в порядку першої черги за законом, однак при зверненні до приватного нотаріуса, їм було відмовлено в прийомі заяви про відкриття спадкової справи у зв'язку з тим, що останні не надали достатніх доказів прийняття ними спадщини, а також у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, на думку позивачів, вони вважаються такими, що прийняли спадщину у зв'язку з тим, що на день відкриття спадщини постійно проживали з спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], будучи зареєстрованими за вказаною адресою, де періодично проводили ремонт будинку, обробляють присадибну ділянку. Доказом фактичного вступу у спадщину є також те, що позивач [PERSON] отримує по сьогоднішній день орендну плату за користування земельною ділянкою спадкодавця від ТОВ «Агрофірма Південна». Позивачка [PERSON], що є донькою спадкодавця, на момент відкриття спадщини була неповнолітньою, тому вважається такою, що фактично вступила у спадщину нарівні з матір'ю. Третя особа [PERSON] також є донькою [PERSON], тому мала право на успадкування вищезазначеної нерухомості, однак на день смерті спадкодавця проживала за іншою адресою, хоча була зареєстрована в його будинку, тому фактично в управління спадковим майном не вступила. Позивачі вважають, що вони фактично вступили в управління спадковим майном, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадку, оскільки не відмовились від спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця в установлений законом строк, мають на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну ділянку спадкодавця, відразу після смерті спадкодавця [PERSON] розпорядились деяким належним останньому рухомим майном. Зазначені обставини стали причиною звернення останніх до суду з вказаним позовом про визнання за ними права власності на земельну ділянку на праві спільної часткової власності. В судове засідання позивачі не з'явились, але направили до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 28 ). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечувала (а.с.25). Представник Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.29). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON], коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на, належну останньому, спадкову земельну ділянку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору вони не мають можливості у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів фактичного прийняття спадку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.19). Дослідивши в сукупності матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2003 року (а.с. 9) підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] в м. Татарбунари Одеської області. Копіями повторних свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 26.03.2009 року (а.с.10), та серії [NUMBER] від 09.08.1990 року (а.с.11), відповідно, підтверджується, що батьками [PERSON] та [PERSON], є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] від 11.02.1990 року (а.с.12), 11.02.1990 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований Вишнівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 1. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.11.2005 року (а.с.13) видно, що позивачка [PERSON] у 2005 році уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище "[PERSON]". З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.11.2007 року (а.с.14) видно, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у 2007 році уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]». Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.15) підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,11 га, розташована на території Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із довідки за №827, виданої Вишнівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 13.09.2016 року (а.с.16) слідує, що [PERSON] по день своєї смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. Крім нього в будинку були зареєстровані: дружина - [PERSON], 1954 року народження, донька - [PERSON], 1981 року народження, донька - [PERSON], 1986 року народження та теща - [PERSON], 1927 року народження. Донька [PERSON], 1981 року народження зареєстрована, але на момент смерті батька за даною адресою не проживала. Із довідки за №828 від 13.09.2016 року, виданої Вишнівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.16а) слідує, що згідно запису в погосподарській книзі №5, особовий рахунок [NUMBER] по Вишнівській сільській раді за 2001-2005 роки значиться житловий будинок за померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Довідкою ТОВ «Агрофірма Південна» за №160 від 22.09.2016 року (а.с.17) підтверджується, що [PERSON] отримує орендну плату за земельний пай, який належить [PERSON], з 2008 року, згідно договору оренди землі. Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за № П-856/0-293/6-16 від 30.09.2016 року (а.с.18) вбачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 4,1124 га (ріллі), розташованої на території Вишнівської сільської ради Татарбунарського району, власником якої є [PERSON], складає 173663 грн. 08 коп. Листом нотаріуса№909/01-16 від 13.09.2016 року про відмову у відкритті спадкової справи (а.с.19) підтверджується, що позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено в прийомі заяви та відкритті спадкової справи після смерті [PERSON], у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45836363 від 18.11.2016 року (а.с.34) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] - інформація відсутня. Відповідно до ст. 527, ч. 1 ст. 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, у тому числі усиновлені, дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а також якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана вище спадкова земельна ділянка належала [PERSON] на законних підставах, хоча за життя він і не встиг одержати на своє ім'я відповідний державний акт, і є спадковим майном. Отже, на час відкриття спадщини спадкоємці, що закликаються до спадкоємства, як за законом, так і за заповітом, незалежно від своєї волі, набувають право на придбання спадщини. Разом з тим, для здійснення свого права спадкоємства не достатньо відкриття спадщини та покликання до спадкоємства, а необхідно ще бажання спадкоємця прийняти цю спадщину. Для того, щоб придбати спадщину, спадкоємець повинен здійснити певні дії, які свідчать про прийняття ним спадщини. Такі дії чітко визначені законодавством. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо довів, що він вступив в управління або користування спадщиною. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] (а.с.9) на належну останньому на праві приватної власності спадкову земельну ділянку, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.15) . За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, за відсутності заперечень відповідача(а.с.29) та третьої особи [PERSON] (а.с.25), суд вважає, що права позивачів мають бути захищені шляхом визнання за ними, як спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], на праві спільної часткової власності по 1/2 частці земельної ділянки площею 4,11 га, розташованої на території Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Татарбунарською райдержадміністрацією 28.09.2004 року на ім'я [PERSON], померлого [INFO]. При цьому, судом враховується, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт фактичного вступу в управління та володіння майном спадкодавця позивачами, оскільки вони на день відкриття спадщини постійно проживали з спадкодавцем, де були зареєстровані в установленому законом порядку, не відмовилися від спадщини, мають на руках правовстановлюючий документ на спадкове майно, від якого позивач [PERSON] отримує прибуток у вигляді орендної плати від ТОВ «Агрофірма Південна» (а.с.17), відразу після смерті [PERSON] розпорядились деяким належним останньому рухомим майном, а, крім того, позивачка [PERSON], на момент відкриття спадщини була неповнолітньою, тому вважається такою, що фактично вступила у спадщину нарівні з матір'ю.

Outcome: approved