overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

14 грудня 2016 року Ківерцівським районним судом Волинської області ухвалено рішення, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19 серпня 2016 року виконкомом Грем'яченської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, за актовим записом № 9 було розірвано. Позивач [PERSON] звернулась в суд із заявою, в якій просить постановити додаткове рішення по справі, в зв"язку з тим, що суд при постановленні даного рішення не зазначив, що вона після розірванню шлюбу бажає носити своє дошлюбне прізвище [PERSON] Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України їх присутність не є обов'язковою. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI, який набув чинності з 27.07.2010 року, до Цивільного процесуального кодексу України були внесені зміни, згідно яких «у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається". Таким чином, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити та ухвалити по даній справі додаткове рішення, вказавши в резолютивній частині наступне: «Після розірвання шлюбу присвоїти позивачу її дошлюбне прізвище [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

14 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували шлюбі який розірвано. Від спільного подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO]. З відповідачем шлюбні відносини припинили. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву у якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі Відповідач у судове засідання не з'явився причини неявки суду не повідомив, про час та дату розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином за допомогою оголошення у газета "Рідне Прибужжя". Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 08 квітня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] за актовим записом №58 (а.с. 6). Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Лозівською селищною радою Словяносербського району Луганської області серії [NUMBER] за актовим записом № 5 (а.с. 5). Згідно довідки №277 від 28.03.2014 року [PERSON] є студентом Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова (а.с. 3). Вивчивши матеріали справи, суд приходе до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років при умові, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) стягуються в частині від доходу його батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 84, 180,181,183,191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

14 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 14 усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 березня 2005 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, а/з № 64, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 2). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач у справі. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини ( а.с. 3). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів родини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, та отримує доходи, непрацездатних членів родини та інших утриманців не має. На підставі викладеного з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

14 квітня 2015 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В заяві зазначила, що з 22 лютого 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В силу різності характерів подружнє життя не склалося, що призводило до частих сварок та суперечок. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження сім'ї неможливе, а тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з"явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, на примирення не згодна. Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи, однак в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе на підставі ст.224 ЦПК України ухвалити зочне рішення по справі. Дослідивши докази, суд встановив наступне. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2013 року, про що відділом ДРАЦС РС Ялтинського МУЮ в автономній Республіці Крим внесено актовий запис про шлюб за №68 та видано відповідне свідоцтво (а.с.2). Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про його народження (а.с.3). Син проживає разом з позивачкою (а.с.4). Спільне життя в сторін не склалося через несумісність характерів та втрату один до одного почуття любові та поваги. Це призвело до того, що сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Між сторонами досягнуто згоди, що дитина проживатиме разом з позивачкою. Спору про поділ спільного майна між сторонами не має. Обставин, які б свідчили про можливість примирення сторін в ході судового розгляду не встановлено. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам однієї із сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Згідно ст.113 СК України до задоволення підлягає також вимога позивачки про залишення їй дівочого прізвища «[PERSON]». Відповідно до заявлених вимог та у відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача сплачений позивачкою судовий збір на її користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

14 квітня 2015 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В заяві зазначила, що з 22 лютого 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини на її користь в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі заяви й до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з"явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи, однак в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе на підставі ст.224 ЦПК України ухвалити зочне рішення по справі. Дослідивши докази по справі, суд встановив слідуюче. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу виконання обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2013 року (а.с.2). Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.3). Шлюбні відносини між сторонами припинені більше року тому, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як вимог даного закону відповідач не дотримується, то позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

14 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що сумісно проживала з відповідачем в с.Червона Зірка Снігурівського району. Від сумісного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вони припинили сімейні стосунки і проживають окремо, а дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач її вихованням та матеріальним утриманням не займається. Просила суд стягнути з нього аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши позивачку, дослідив докази, суд прийшов до наступного. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.5). На теперішній час сторони припинили сімейні стосунки, позивачка разом з дитиною проживають по [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім"ї від 13 квітня 2016 року, виданою виконкомом Червонозірської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.6). Відповідач не працює, але є працездатним, інших утриманців не має, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає і з сім"єю не проживає. Суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 551грн.20коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

14 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту приналежності трудової книжки, і свої доводи обґрунтовує тим, що його трудова книжка виписана російською мовою на «[PERSON]», а по паспорту він «[PERSON]», тому він змушений звернутися до суду. Заявник до судового засідання не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, на заяві наполягає. Представник Управління пенсійного фонду в Волноваському районі у зал суду не з'явився. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки вона заснована на законі і підтверджена матеріалами справи. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно паспорта, ідентифікаційного коду, свідоцтва про укладання шлюбу, атестату про середню освіту, військового квитка прізвище, ім'я, по - батькові заявника - [PERSON]. 04 серпня 1975р. заявник розпочав трудову діяльність у Хлібодарівському відділенні «Сільгосптехніка», але трудова книжка була виписана на прізвище "[PERSON]" російською мовою. Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що трудова книжка на ім'я «[PERSON]», належать заявнику - [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

14 липня 2001 року сторони у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Конотопу реєстраційної служби Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області зареєстрували шлюб. Шлюб у позивача перший, у відповідачки повторний. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір між сторонами не виник. 20.01.2014р. [PERSON] звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою. Обгрунтовуючи вимоги тим, що в сім"ї постійно виникали непорозуміння, сварки і це призвело до того, що з червня 2013 року спільно не проживають. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства і відновлювати їх позивач не бажає. У судовому засіданні достоменно встановлено, що подальше спільне життя цього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. За таких підстав, суд приходить до висновку, що сім'я [PERSON] розпалася остаточно і збережена бути не може, а тому їх шлюб на підставі ст. 112 СК України і потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

14 липня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив розірвати шлюб укладений 15.05.2012 року з відповідачкою [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка направила до суду заяву в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить справу слухати за її відсутності в судовому засіданні. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2012 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого виконкомом Костянтинівською селишною радою Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 8. Спільне життя між сторонами не склалося, виникли постійні сварки із-за різних поглядів на життя. Сторони припинили шлюбні відносини з травня 2013 року і проживають окремо одне від одного. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Після розірвання шлюбу відповідачка виявила бажання залишити прізвище - "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

14 липня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якій просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання маалолітньої дитини в розмірі 14 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Свій позов позивачка обґрунтувала тим, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 серпня 1998 року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання маолітньої дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Заявою до суду позивач [PERSON] просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує і прохає суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з аналогічною заявою. Заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Як з'ясовано, 15 серпня 1998 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 21. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідач не надає допомоги на утримання спільної малолітньої дитини, яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Про способи виконання обов'язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти присуджуються у частці від доходу її батьків і або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня подання позову. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На цій підставі з [PERSON] в дохід держави стягується 243 грн. 60 коп., згідно ставки встановленої п.п.1 п.1 ч.2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved