Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

16.02.2017 року позивач звернулась до районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя між ними не склалося через різні характери, різні погляди на сімейні цінності, що ганебно вплинуло на їхні стосунки як подружжя. Відповідач створив іншу сім"ю, шлюбні відносини перестали існувати з січня 2017 року та сторони не підтримують будь-яких стосунків. Від даного шлюбу є неповнолітні діти. Питання щодо проживання дітей біля матері вирішено добровільно. Позивач в судове засідання не з"явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти заочного розгляду не заперечує. Просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON]». Відповідач до суду не з'явився з невідомої суду причини, хоча повідомлявся про судовий розгляд двічі належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України - за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи сторони уклали шлюб 05 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 14 ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2013 року). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу з дошлюбного «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]». Подружжя [PERSON] не підтримують сімейних відносин з січня 2017 року та шлюб носить формальний характер. З вказаного часу чоловік та дружина проживають окремо один від одного. Сторони не ведуть спільного побуту. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які за згодою батьків проживають біля матері. Як вказала позивач, спору щодо проживання дітей у них немає. Спору про поділ майна у сторін немає. За вимогами ст. 112 СК України, суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 3 СК України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. ( ст. 21 СК України) На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу спору про розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 650 грн., що складаються з 640 грн. судового збору, 10 грн. - комісії за переведення платежу у банківській установі. При прийнятті рішення суд керується ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved