Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

20 жовтня 2014 року Національна академія Національної гвардії України, яка є правонаступником усіх цивільних прав та обов'язків Академії внутрішніх військ МВС України (надалі Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 1 серпня 2011 року наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України № 437 ,,Про зарахування на навчання курсантів 1 - го курсу Академії" та [PERSON] (далі Відповідач) був зарахований курсантом першого курсу та поставлений на усі види постачання. Під час навчання в академії Відповідач знаходився на повному державному забезпеченні. 1 вересня 2011 року Відповідач уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України про проходження військової служби. Контракт було укладено на чотири роки. Згідно з контрактом обов'язком Відповідача було: проходити військову службу (навчання) в Академії внутрішніх військ МВС України протягом строку дії контракту; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення контракту. Натомість Відповідача було відраховано з Академії внутрішніх військ МВС України за власним бажанням наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України від 14 травня 2014 року № 92 с/ч за п ,,и'' ч. 6 ст. 26 Закону України ,,Про військовий обов'язок та військову службу'' та виключення з усіх видів забезпечення. Згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за період з 1 серпня 2011 року по 14 травня 2014 року становить 25 563 гривень 16 копійок. Посилаючись на зазначені обставини та норми чинного законодавства, які регулюють відповідні правовідносини, Позивач просив стягнути з Відповідача [PERSON] на користь Національної академії Національної гвардії України 25 563 гривень 16 копійок та покласти на нього судові витрати. Представник позивача, відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали до суду письмові заяви, в яких просять слухати справу у їх відсутності, що на думку суду є можливим, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. Проаналізувавши матеріали справи, приймаючи до уваги думку сторін, викладену в письмових заявах на ім'я суду, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 цього України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який порушив зобов'язання (стаття 623 ЦК України), має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір яких доказується кредитором. Судом встановлено, що 1 вересня 2011 року Відповідач уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України про проходження військової служби. Контракт було укладено на чотири роки. Згідно з контрактом обов'язком Відповідача було: проходити військову службу (навчання) в Академії внутрішніх військ МВС України протягом строку дії контракту; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення контракту. У разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідно п. п. ,,е'', ,,є'', ,,ж'', ,,і'', ,,и'' ч. 6 ст. 26 Закону України ,,Про військовий обов'язок та військову службу", відшкодовують фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України від 14 травня 2014 року № 92 с/ч за п ,,и'' ч. 6 ст. 26 Закону України ,,Про військовий обов'язок та військову службу'' відповідача [PERSON] було звільнено з Академії внутрішніх військ МВС України за власним бажанням та виключення з усіх видів забезпечення. Довідкою - розрахунком Академії внутрішніх військ МВС України, яка затверджена в установленному законом порядку, доведено, що витрати пов'язані з утриманням [PERSON] в данному навчальному закладі становлять 25 563 гривень 16 копійок. Виходячи із наведених доказів і вимог чинного законодавства, суд вважає що дана сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь Національної академії Національної гвардії України, оскільки вона виникла з його вини в силу невиконання ним умов контракту. З відповідача [PERSON], відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 255 гривень 63 копійки.

Outcome: approved