Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

17.05.2021 р. позивачка звернулася у суд з позовом, у якому просить визначити з нею місце проживання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування позову послалася на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , на утримання яких згідно судового наказу Червоноградського міського суду Львівської області від 17.08.2020 р., з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу щомісячно. Зазначає, що діти прихильні до неї, вона ними опікується, а тому їх місце проживання доцільно визначити разом із нею, що буде відповідати їх інтересам. 27.05.2021 р. судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.06.2021 р. внаслідок повторного автоматизованого розподілу цивільної справи № 459/1465/21 головуючим суддею у даній судовій справі визначено суддю Отчак Н.Я.. Підготовче судове засідання було призначено на 16.08.2021 р., яке в подальшому відкладено на 06.09.2021 р.. 06.09.2021 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Разом з цим, позивачка вказала, що підтримує позовні вимоги, а відповідач зазначив, що визнає позов. Представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав, подав до суду витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 17.06.2021 р. за №86. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2006 р., який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.11.2020 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 21.10.2013 р., серії [NUMBER] від 04.09.2015 р.. Згідно судового наказу Червоноградського міського суду Львівської області від 17.08.2020 р. (справа №459/2110/20), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.07.2020 р. і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до копії довідки ОСББ «Успіх 15/17/19» від 13.05.2021 р., позивачка разом із дітьми проживає без реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 17.06.2021 р. № 86 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», крім іншого, є доцільним проживання малолітніх дітей сторін - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з позивачкою. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи, малолітні діти сторін проживають з позивачкою, остання забезпечує належні умови виховання та проживання дітей. Відповідач позов визнав, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що на даний час існують підстави для визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з матір`ю, таке рішення відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню. За таких обставин і міркувань позов підлягає задоволенню. Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд,

Outcome: approved