Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

26 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON], зареєстрований товарною біржею "Українська біржа Нерухомості" 24 січня 2002 року за № 667, та визнати за нею право власності на вказане майно. В обґрунтування цих вимог вказувала, що 24 січня 2002 року в день підписання вищевказаного договору вона передала продавцю обумовлену суму вартості квартири, а відповідачка звільнила квартиру від належних їй речей та знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою, тобто всі істотні умови договору виконали. У вказаній квартирі вона мешкає із своєю родиною до цього часу, провела поліпшення житлових умов, робить поточні та капітальні ремонти. В листопаді 2013 року вона вирішила розпорядитись цим майном, але при огляді нотаріусом наданих нею документів, в тому числі вищевказаного договору, позивачці було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальних дій на підставі вказаного договору, оскільки останній не був посвідчений нотаріально, що нині перешкоджає їй реалізувати свої права як власника. Оскільки фактичне місце проживання відповідачки їй невідоме, то вона позбавлена можливості нотаріально посвідчити укладений між ними договір, через що за захистом своїх прав як власника вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримала та просила справу розглянути у їх відсутність. Відповідачка [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, проте про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу, 24 січня 2002 року № 667, [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.3 Договору, вказана квартира належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на житло, видане АО «Таврія-сахар» від 01.09.2000 року №3-808, зареєстрованого в Миколаївському БТІ 23.08.1995 року за № 247. Згідно п. 5 Договору, кошти отримані продавцем вказаної квартири до посвідчення цього договору (а.с. 12). Дані про належність вказаного майна продавцю [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва підтверджуються відомостями Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, та також за даними ММБТІ, вказане майно станом на 28.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки Первомайської селищної ради від 20.03.2013 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] з 19.05.1976 року та знялася з реєстрації 28.01.2002 року, як вказує позивач, відповідно до досягнутої ними домовленості у зв'язку з продажем цього майна (а.с. 15) . За відомостями державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, дані про заборону щодо відчуження вказаного майна відсутні (а.с. 21). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Як слідує з досліджених письмових доказів, сторони дійсно домовилися про продаж вказаного майна, про що свідчать умови договору від 24.01.2002 року, дані про зняття відповідачки з реєстраційного обліку за цією адресою через декілька днів після підписання договору купівлі-продажу, однак через юридичну необізнаність, на час укладення вказаного договору сторони не провели дій з його нотаріального посвідчення. З цих же підстав позивачка не здійснила дій щодо державної реєстрації її прав щодо придбаного нерухомого майна. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене, а також встановивши, що сторони правочину узгодили всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі й ціну, та виконали його, проте нотаріальне посвідчення цього договору на даний час неможливе за вищевказаних обставин, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved