Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

31.07.2015 ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд в рахунок виконання зобовязання щодо оплати заборгованості [PERSON] у розмірі 1649382 гривні 21 копійка, з яких: тіло кредиту - 1391012 гривень 11 копійок, відсотки 135119 гривень 23 копійки, пеня 112685 гривень 51 копійка, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту 6105 гривень 13 копійок, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по процентам 4459 гривні 23 копійки, - за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки №49.12/02/197/08 від 07.02.2008 року, а саме: - садовий будинок, загальною площею 251,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, та належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності №1930 від 10.12.2007 року, право власності на який зареєстроване згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації за номером 1027139 від 12.12.2007 року, реєстраційний номер 21358859; - земельну ділянку площею 0,0706 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, за кадастровим номером 3220882600:04:002:0561, та належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 954513 від 31.10.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010732301214, - шляхом визнання права власності на нього за позивачем; -а також визнати за позивачем право власності на садовий будинок, загальною площею 251,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, та земельну ділянку площею 0,0706 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, за кадастровим номером 3220882600:04:002:0561; всі судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 07.02.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.48/02/08-Сн, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 416431,00 доларів США з розрахунку 14,55% річних в іноземній валюті, 13,53 % річних в національній валюті за користування кредитом на строк з 07.02.2008 року по 06.02.2017 року. Банк свої зобовязання за Договором кредитної лінії повністю виконував, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки передбачені Договором кредитної лінії. 26.06.2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. У порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Станом на 10.07.2015 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 1649382 гривні 21 копійка, з яких: тіло кредиту - 1391012 гривень 11 копійок, відсотки 135119 гривень 23 копійки, пеня 112685 гривень 51 копійка, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту 6105 гривень 13 копійок, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по процентам 4459 гривні 23 копійки. Позивач також посилається, на те, що для забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 07.02.2008 року було укладено іпотечний договір №49.12/02/197/08, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно - садовий будинок, загальною площею 251,6 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0706 га, за кадастровим номером 3220882600:04:002:0561, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у призначені судові засідання повторно не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за останнім відомим реєстрації та проживання, а також через оголошення у пресі, про, про причину неявки суд не повідомила, письмових пояснень чи заперечень до суду не направила. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що 07 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.48/02/08-Сн (а. с. 7-14). Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Кредитного договору, банк відкриває позичальнику мультивалютну траншеву кредитну лінію у національній валюті України та/або в іноземній валюті в межах загальної суми 416431 долар США за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту, а позичальник зобовязується повернути не пізніше 06 лютого 2017 року надані кредити на умовах та у порядку, що передбачені Договором. Сукупна заборгованість позичальника перед банком за кредитами, наданими відповідно до цього договору не може перевищувати 416431 долар США за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту. Відповідно до підпункту 2.1.1 п.2.1 Кредитного договору, кредитні кошти надаються на споживчі цілі. Згідно п. 2.2. Кредитного договору, для обліку виданих кредитів банк відкриває позичковий рахунок № 22039020200001. Пунктами 2.4., 2.5. Кредитного договору визначено, що процентна ставка за кредитом: на споживчі цілі відповідно до п. 2.1.1. цього договору, дорівнює 14.55 процентів річних в доларів США; на споживчі цілі відповідно до п. 2.1.1 цього договору дорівнює 13.53 процентів річних в гривнях. Згідно п. 2.6. Кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань за цим Договором є іпотека садового будинку, загальною площею 251,6 кв.м та земельної ділянки площею 0,0706 га, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9 згідно з іпотечним договором № 49.12/02/197/08 від 07 лютого 2008 року. Відповідно до умов підпункту 4.1.1 пункту 4.1 Кредитного договору позичальник зобовязався забезпечити погашення отриманих коштів в такому порядку, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний в п.2.2 цього Договору, або на мовах, передбачених п.2.9 цього Договору, у період з 01 по 10 число включно кожного календарного місяця, таким чином, щоб станом на «11»-те число календарного місяця заборгованість за кредитом не перевищувала наведені в таблиці суми заборгованості. Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, позичальник зобовязується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітнім, а також 06 лютого 2017 р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів зі свого поточного/карткового рахунку на рахунок, вказаний в п. 2.5. Договору, або на умовах передбачених п. 2.9. Договору. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 2.5. Договору. Кредитний договір та договір про внесення змін підписані сторонами та скріплений печаткою банку ( а. с. 14). В період 2009-2011 року між сторонами договору було укладено ряд Додаткових угод до кредитного договору №49.48/02/08 від 07.02.2008 року, які є невідємною частиною Кредитного договору, якими в тому числі змінювались умови щодо розмірів обовязкових платежів, в тому числі Додатковим договором №7 від 08 листопада 2011 року було викладено вищезазначений Кредитний договір №49.48/02/08 від 07 лютого 2008 року в новій редакції (а.с.15-38, 39-51). Так, п.4.4 Додаткового договору №7 передбачено, що за порушення строків повернення кредитів, наданих відповідно до умов Додаткових договорів та визначених такими Додатковими договорами, порушення строків сплати процентів за користування кредитами, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки визначений Додатковим договором, на підставі якого було надано кредит, строк повернення якого або строк сплати процентів за користування яким Позичальником було прострочено, але не більше подвійної ставки НБУ(а.с.39-51). Факт отримання відповідачем [PERSON] кредиту в сумі 416431 долар США, еквівалентній 2102976 гривням 55 копійка, а також факт сплати позичальником комісії в сумі 42059 доларів США 53 центів підтверджується долученими до матеріалів справи заявою на видачу готівки №TR08022 від 07 лютого 2008 року та квитанцією №28_2 від 07 лютого 2008 року відповідно(а.с.109). Судом встановлено, що ВАТ «Кредитпромбанк» отримало ліцензію Національного банку України, дозвіл та додатку до дозволу, які надавили банку здійснювати операції з валютними цінностями в зазначений позивачем період (а.с.123-128). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. А саме, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд також враховує, що згідно з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також встановлено, що 07 лютого 2008 року між ВАТ «Кредипромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 49.12/02/197/087, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 343 (а.с.56-60). За змістом вказаного Іпотечного договору предметом іпотеки є садовий будинок, загальною площею 251,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, та належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності №1930 від 10.12.2007 року, право власності на який зареєстроване згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації за номером 1027139 від 12.12.2007 року, реєстраційний номер 21358859; земельна ділянка площею 0,0706 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, за кадастровим номером 3220882600:04:002:0561, та належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 954513 від 31.10.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010732301214. За змістом п.4.1 Іпотечного договору за рахунок майна Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із про строчкою виконання Іпотекодавцем зобовязань за Кредитним договором, витратами, повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами, повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна та іншими витратами, обумовленими виконанням цього договору. Відповідно до умов п.4.5 Іпотечного договору реалізація майна здійснюється Іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а уразі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». В подальшому у звязку із внесенням змін до Кредитного договору №49.48/02/08 від 07.02.2008 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено Договір №1 від 09.12.2008 року реєстровий № 3796 та Договір №2 від 19.10.2009 року реєстровий №6374 по внесення змін до вищевказаного Іпотечного договору № 49.12/02/197/087, які є невідємною частиною Іпотечного договору (а.с.58-60). За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та згідно ч. 1,2 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню; застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому за змістом ч.4 ст.577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Так, відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. За змістом ч.6 вказаної статті у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Крім того, за змістом п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі іпотека. Встановлено, що сторонами при укладенні договору іпотеки було дотримано вищенаведених вимог закону щодо предмета іпотеки та державної реєстрації іпотеки, що підтверджується витягами з про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 07.02.2008 року (а.с.182,183) . У судовому засідання також встановлено, що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1441 (а. с. 70-75). Відповідно до якого продавець надав кредити позичальникам за кредитними договорами, продавець бажає продати (відступити) а покупець бажає купити (прийняти) права вимоги за винагороду та на умовах, що визначені у цьому договорі та продавець і покупець бажають встановити у цьому договорі умови, на яких продавець продає (відступає), а покупець купує та приймає права вимоги. Згідно п. 2.3. Договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання передачі Прав вимоги. Відповідно до витягу з додатку № 1 до вказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором 49.28/02/08-Сн від 08.11.2011 та Іпотечним договором № 49.12/02/197/08, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (а. с. 76). Фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту станом на 26.06.2913 року (прострочена заборгованість за тілом) становила 82\~393,32 долари США (а.с.76). Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 22.10.2014 року приватним нотаріусом [PERSON] здійснено реєстрацію змін про державну реєстрацію обтяжень на підставі договору іпотеки від 07.02.2008 щодо іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується наданими позивачем [PERSON] довідками з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек від 15.12.2015 (а.с.177-180) . Відповідно до розрахунку суми заборгованості та довідки ПАТ «Дельта Банк» (а.с.63,112-113) встановлено, що станам на 10.07.2015 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 1649382 гривні 21 копійка, з яких: тіло кредиту - 1391012 гривень 11 копійок, відсотки 135119 гривень 23 копійки, пеня 112685 гривень 51 копійка, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту 6105 гривень 13 копійок, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по процентам 4459 гривні 23 копійки. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових документів, відповідачу [PERSON] було направлено лист-вимогу про сплату суми заборгованості, що підтверджується відповідним листом ПАТ «Дельта Банк» від 10.04.2015 року вих. 31.4-08/36113/15, реєстром поштових відправлень та фіскальним чеком пошти від 15.04.2015 (а. с. 64-54). За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та згідно ч. 1 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник, або третя особа (майновий поручитель). Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 35 вказаного Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки, предметом іпотеки може бути, в тому числі, нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Судом також враховано розяснення, наведені в п.п.39,41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовівдносин»,відповідно до яких, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. А також, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як зазначено Пленумом Вищого спеціалізованого суду України, оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Відповідно до змісту ч. 6 ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п.1.4 Іпотечного договору заставна вартість майна за згодою сторін становить 2346820 гривень (житловий будинок) та 320900 гривень (земельна ділянка) (а.с.53). За змістом п.4.3 Іпотечного договору ціна договору купівлі-продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в п.1.4 даного Договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки субєктом оціночної діяльності, визначеного Іпотекодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». В разі зниження вартості майна Іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки (а.с.55-56). Відповідно до Звіту про оцінку, складеного 20.11.2015 ТОВ «Експертна компанія «ПРОФЕСІОНАЛ» на замовлення позивача АТ «Дельта Банк» ринкова вартість садового будинку, загальною площею 251,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0706 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, сільська рада Гнідинська, «Млиново» урочище, вул.Ранкова, буд.9, становить 1614447 гривень. Обєктивність та правильність проведеної оцінки у суду не викликає сумнівів, будь-яких доказів на спростування даних оцінки належного відповідачу іпотечного майна суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. З урахуванням даних оцінки суд вважає, що сума заборгованості за кредитним договором 1649382 гривні 21копійка є співмірною з вартістю іпотечного майна 1614477 гривень. Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання про обґрунтованість, законність та доведеність заявлених позовних вимог, в звязку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в редакції закону, що діяла на момент звернення з позовом до суду, був звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду (а.с.80-82), відповідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 3654 гривень по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved