Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

19.03.2021 року представник позивача звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 29.03.2021 року на запит суду надійшли відомості щодо місця реєстрації [PERSON] та того ж дня ухвалою судді відкрито провадження по справі. В обґрунтування свого позову представник позивача зазначив, що [PERSON] , відповідно до договору № б/н від 11.07.2016 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 5300 гривень. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. [PERSON] в свою чергу не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на дату смерті позичальниці заборгованість складає - 5333,54 грн. - заборгованість за тілом кредита. Зазначив, що спадкоємцем після смерті померлої є [PERSON] , який постійно проживав разом із спадковацем на час відкриття спадщини. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.07.2016 року у розмірі 5333,54 грн. Представник позивача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до суду не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с.106-107). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог п.п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України до суду повторно не з`явився, та не повідомив суд про поважні причини неявки, відзив на позовну заяву не подав (а.с. 94, 103-104). У зв`язку з повторною неявкою відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, який не подав відзив на позовну заяву, суд відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи (а.с.106-107). Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2016 року, [PERSON] уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, що складається із анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 18). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , 01.11.2015 року відбувся старт карткового рахунку, 11.07.2016 року, відбулась зміна кредитного ліміту та встановлено кредитний ліміт у розмірі 5300 грн., 02.08.2018 року кредитний ліміт - 0,00 (а.с.17). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 11.07.2016 року та виписки по рахунку, станом на 31.10.2020 року, заборгованість за тілом кредиту, становить 5333,54 грн., на дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн., (а.с.13-16). Ухвалою Олександрівського районного суду від 08.04.2021 року в відкритті провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] , було відмовлено в зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] (а.с.61) 14.04.2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Олександрівської державної нотаріальної контори (а.с.62-63). Згідно відповіді Олександрівської державної нотаріальної контори від 16.04.2020 року за №183/01-16, після смерті [PERSON] , спадкова справа не відкривалась (а.с.64). 21.07.2020 року на адресу [PERSON] позивачем був направлений лист-претензія щодо сплати заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.07.2016 року (а.с.65-68). Відповідно до довідки Спасько-Михайлівського старостинського округу Новодонецької селищної ради від 29.03.2021 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але досить тривалий час (більше 5-ти років) за даною адресою не проживає (а.с.80). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За вимогами п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі не виконання зобов`язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку (а.с.20-57). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні, що не оспорені відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 та частиною 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1282 ЦК України передбачено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, зокрема, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, з урахуванням положень статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Із відповіді Олександрівської державної нотаріальної контори від 16.04.2020 року за №183/01-16, вбачається, що після смерті [PERSON] , її син [PERSON] протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, з заявою про відмову від спадщини до державної нотаріальної контори не звертався, а отже [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 5333,54 грн. за кредитним договором № б/н від 11.07.2016 року, підлягають задоволенню частково, оскільки згідно розрахунку заборгованості (а.с.13) та виписки з карткового рахунку (а.с.15 (зворот)) заборгованість за кредитним договором б/н від 11.07.2016 року, на дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 5000 грн., та ця сума підлягає стягненню з відповідача. Зазначена сума та обставини прийняття спадщини не спростовані відповідачем у судовому засіданні та шляхом подання відзиву на позовну заяву. Судові витрати позивача по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 1970,55 грн. (5000х2102/5333,54). На підставі зазначеного, ст. 526, 530, 610-612, 616, 1054, 1216, 1218, 1270, 1282 ЦК України, та

Outcome: approved