Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] та просив зобов`язати відповідача виконати заміну пошкоджених частин паркану батінат, облаштованого за договором поставки від 15.04.2019р. №15/04 за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач просив стягнути судові витрати. В обгрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що сторони 15.04.2019р. уклали договір поставки з відповідачем, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання в обумовлений термін у власність позивача бетонний збірний паркан батінат, а позивач оплатити вартість за договором. 17.05.2019р. розпочато роботи, а в повному обсязі закінчено 31.05.2019р., позивачем було сплачено вартість наданих послуг в сумі 63805,00 грн. та отримано у власність бетонний збірний паркан батінат, тобто виконані всі зобов' язання згідно п.1 договору. Відповідачем згідно п.2.1 договору було надано гарантію на вищезазначений паркан строком 12 місяців та відповідно до п.2.2 у випадку пошкодження паркану відповідач зобов`язувався здійснити заміну пошкоджених частин паркану. 24.02.2020р. частину бетонних плит та стовпців паркану було зруйновано, в частині плит появились тріщини, паркан втратив міцність, що обумовило неможливість його подальшого використання .Як вважав позивач, п5.1 (форс-мажор) щодо ненастання відповідальності сторін по договору не можна застосувати при виниклих обставинах, оскільки руйнування сталося після виконання зобов`язань в повному обсязі, а при даних умовах застосовувати слід п.2.2. договору. Позивач в телефонному режимі 25.02.2020р. інформував відповідача про руйнування та просив поновити паркан, та 10.02.2020р. на адресу відповідача надіслав претензію, в якій запропонував поновити пошкоджені частини паркану. Станом на дату звернення до суду відповіді на претензію не отримано. Ухвалою судді від 01.06.2020р. прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 27.07.2020р. на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , в якому він позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки, як зазначає відповідач, 24.02.2020р. на території Одещини сталися обставини непереборної сили - ураган « Юлія », а тому відповідно до розділу 5 договору поставки, сторони не несуть відповідальності за невиконання зобов`язань по договору. Як вказано у відзиві, для підтвердження вказаних обставин відповідач звернувся за отриманням довідок до торгівельно-промислової палати, на думку відповідача, дані обставини є загальновідомими та не потребують доказуванню. 11.02.2021р. надійшла відповідь [PERSON] на відзив, в якій він зазначає, що єдиним підтвердженням настання обставин непереборної сили є сертифікат засвідчення форс-мажорних обставин згідно ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014р, який надається торгово-промисловою палатою за зверненням суб`єкту господарської діяльності протягом 7 робочих днів з дня подання відповідної заяви, а посилання відповідача на інтернет-джерела є лише припущенням щодо можливих причин руйнування паркану, а не належним доказом. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавав. В силу вимог ч.7 ст.128 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, котрі про розгляд справи сповіщені належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справичи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з нормами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно договору поставки №15/04, укладеному 15.04.2019р. між фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який надалі іменується «Поставщик» та [PERSON] , який надалі іменується «Покупець», поставщик зобовязався надати в обумовлені строки у власність покупцю бетонний збірний паркан БАТІНАТ, відповідно до специфікації №1, а покупець повинен був сплатити за нього 63805,00 грн. Поставщик надав гарантію на залізобетонний паркан 12 місяців з моменту відгрузки товару, за умови виконання монтажу кваліфікованим монтажниками та при правильній експлуатації покупцем (п.2.1 договору). Згідно п.5.1 договору, сторони не несуть відповідальності за невиконання зобов`язань по цьому договору, якщо таке невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, таких як:повінь, землетрус, епідемія та інші обставини, підтверджені довідкою ТПП України, які можуть вимникнути після укладення договору та не могли бути передбачені сторонами в момент його підписання.(а.с.9-10). Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, сторонами були виконані умови договору: позивач сплатив грошову суму, обумовлену договором від 15.04.2019р. в сумі 63805,00 грн., роботи по облаштуванню паркану відповідачем було закінчено 31.05.2019р. Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як визначено вимогами ст.1209 ЦК України про підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, робіт (послуг): 1. Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах. 2. Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) звільняються від відшкодування шкоди, якщо вони доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення потерпіли. Згідно з ч.1 ст.1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.1211 ЦК України, шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, робіт (послуг), підлягає відшкодуванню, якщо її завдано протягом встановленого строку служби (строку придатності) товару, результатів робіт (послуг), а якщо він не встановлений, - протягом десяти років з дня виготовлення товару, виконання роботи (надання послуги). Як визначено у п.2.1 договору, постачальником було надано гарантію на залізобетонний паркан строком 12 місяців з моменту відгрузки товару та відповідно до п.2.2 у випадку поломки чи неякісного функціонування продукції з вини постачальника на протязі гарантійного строку відповідач зобов`язувався здійснити заміну пошкоджених частин продукції. 11.03.2020р. на адресу [PERSON] була направлена претензія щодо заміни пошкоджених конструкцій (а.с.31-32,30). Згідно п.3.Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України (далі -ТПП України)та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили),форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Відповідно до п 4.1 Регламенту, ТПП України відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП України. Як зазначено в п.5.1 Регламенту, ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб. П 6.5 -тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк. Нормами ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. З боку відповідача суду не надано жодного доказу, який би спростовував обставини та доводи, викладені позивачем, тому суд вважає за необхідне зобовязати ФОП [PERSON] виконати заміну пошкоджених частин паркану батінат, облаштованого за договором поставки від 15.04.2019 р. №15/04 за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 810,80 грн., а на користь держави 30 грн., як різницю між сплаченим позивачем розміром та розміром який підлягав сплаті на час звернення з позовом (840,80 -810,80 грн.).

Outcome: approved