Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

18.11.2019 Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просив прийняти судове рішення про стягнення з [PERSON] , [INFO] , інн. код. [NUMBER] , [ADDRESS] , грошових коштів у сумі 1 727 875,00 (один мільйон сімсот двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн., за поставлені на консигнацію товари фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Судові витрати розподілити згідно ст. 141 ЦПК України. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що з 1997 року він зареєстрований як фізична особа - підприємець, основними видами діяльності якої визначено Код КВЕД 31.09 виробництво інших меблів, Код КВЕД 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (основний). Між ним - фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] 20.07.2017 року укладено договір (б/н) про передачу товару на консигнацію (надалі іменується "Договір"). Відповідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ФОП [PERSON] зобов`язався поставляти товари, визначені в п. 2 цього договору (далі - товари), ФОП [PERSON] для їх продажу, а ФОП [PERSON] зобов`язався приймати товари на реалізацію та від свого імені і за обумовлену цим Договором винагороду продавати ці товари третім особам. Відповідно п.п. 2.1., 2.2., 3.2. Договору, предметом цього договору є меблі та обладнання для ванної кімнати. Найменування, кількість, ціна ФОП [PERSON] на товари та інші характеристики товарів, що поставляються на консигнацію за цим Договором, визначаються у бухгалтерських документах (накладних) на передачу певної партії товару. Терміном консигнації товарів визначено весь строк дії договору (24 місяці) з дня укладання Договору. Після закінчення вказаного терміну консигнації ФОП [PERSON] зобов`язався оплатити повну вартість за поставлені ФОП [PERSON] товари протягом наступних 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, навіть у разі, якщо товар не буде проданий протягом терміну дії договору консигнації. Згідно п. 12.1. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом двох років. Згідно п. 7.2. Договору ФОП [PERSON] зобов`язаний перерахувати грошові кошти ФОП [PERSON] на поточний рахунок протягом п`ятнадцяти банківських днів після закінчення дії Договору. Датою поставки товару згідно п. 8.1. Договору є визначена у відповідній накладній дата передачі товару (партії товару) від ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] . На виконання умов п.п. 1.1., 2.1. - 2.5, 3.1.1. - 3.1.3., 5.1., 8, 9, 12 Договору ФОП [PERSON] накладними від 26.10.2017 року № 558, від 31.10.217 року № 564, від 02.11.2017 року № 568, від 16.11.2017 року № 611, від 21.11.2017 року № 633, від 06.12.2017 року № 653, від 12.12.2017 року № 677, від 12.12.2017 року № 678, від 20.12.2017 року № 695, від 21.12.2017 року № 697, від 21.12.2017 року № 698, від 27.12.2017 року № 721, від 29.01.2018 року № 48, від 30.01.2018 року № 50, від 07.02.2018 року № 56, від 27.02.2018 року № 95, від 06.03.2018 року № 111, від 22.03.2018 року № 128, від 04.04.2018 року № 151, від 06.04.2018 року № 161, від 11.04.2018 року № 166, від 18.04.2018 року № 175, від 23.04.2018 року № 177, від 03.05.2018 року № 194, від 14.05.2018 року № 209, від 17.05.2018 року № 214, від 24.05.2018 року № 226, від 08.06.2018 року № 243, від 26.06.2018 року № 275, від 05.07.2018 року № 286, від 19.07.2018 року № 301, від 03.08.2018 року № 324, від 1008.2018 року № 334, від 17.08.2018 року № 345, від 06.09.2018 року № 371 передав ФОП [PERSON] товари на загальну суму 1 727 875,00 (один мільйон сімсот двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. Після закінчення дії договору - 20.07.2019 року ФОП [PERSON] , в порушення умов п.п. 2.2., 3.2. Договору, протягом наступних 15 (п`ятнадцяти) календарних днів та до теперішнього часу не оплатив вартість за поставлені ФОП [PERSON] товари. Від виконання умов укладеного 20.07.2017 року Договору ухиляється, на перемовини не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає, місце його перебування невідоме. Відповідно п. 13.2. Договору якщо відповідний спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства. У випадку порушення своїх зобов`язань за Договором згідно п. 11.1. Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Частиною 3 ст. 509 України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Фактичне отримання ФОП [PERSON] товарів, визначених у п.2.1. Договору на суму 1 727 875,00 грн. підтверджується накладними від 26.10.2017 року № 558, від 31.10.2017 року № 564, від 02.11.2017 року № 568, від 16.11.2017 року № 611, від 21.11.2017 року № 633, від 06.12.2017 року № 653, від 12.12.2017 року № 677, від 12.12.2017 року № 678, від 20.12.2017 року № 695, від 21.12.2017 року № 697, від 21.12.2017 року № 698, від 27.12.2017 року № 721, від 29.01.2018 року № 48, від 30.01.2018 року № 50, від 07.02.2018 року № 56, від 27.02.2018 року № 95, від 06.03.2018 року № 111, від 22.03.2018 року № 128, від 04.04.2018 року № 151, від 06.04.2018 року № 161, від 11.04.2018 року № 166, від 18.04.2018 року № 175, від 23.04.2018 року № 177, від 03.05.2018 року № 194, від 14.05.2018 року № 209, від 17.05.2018 року № 114, від 24.05.2018 року № 226, від 08.06.2018 року № 243, від 26.06.2018 року № 275, від 05.07.2018 року № 286, від 19.07.2018 року № 301, від 03.08.2018 року № 324, від 10.08.2018 року № 334, від 17.08.2018 року № 345, і 06.09.2018 року № 37, пояснювальними записками менеджера зі збуту [PERSON] , закупника [PERSON] , бухгалтера [PERSON] . Крім того, відповідність вартості поставленого у 2017-2018 роках товару існуючим у той час оптовим цінам на аналогічні вироби підтверджена звітом суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] № 27/08-29 від 15-20.08.2019р. Згідно з Порядком продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету стрів України від 29.12.2007 року № 1409, договори консигнації - це операції з реалізації товарів, відповідно до яких одна сторона (консигнатор) зобов`язується за дорученням другої сторони (консигнанта) продати протягом визначеного часу (строку дії угоди консигнації) за обумовлену винагороду з асигнаційного складу від свого імені товари, які належать консигнанту. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений з вказівкою на подію, яка неминуче має настати, піддягає виконанню з настанням цієї події. Згідно п. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація фізичної особи-підприємця [PERSON] інн. [NUMBER] була проведена 13.08.2001 року. Видами діяльності визначено Код КВЕД 31.09 виробництво інших меблів (основний); Код КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. Останнім відомим зареєстрованим місцем проживанням та перебуванням відповідача є [ADDRESS] . Офіційним засобом мобільного зв`язку ФОП [PERSON] у ЄДР зазначено мобільний телефон № [NUMBER] . У Договорі ФОП [PERSON] зазначив мобільний телефон [NUMBER] , який також одночасно є контактним телефоном інтернет-магазину останнього. 29.09.2019 ним в порядку господарського судочинства складений позов до ФОП [PERSON] , копія якого з додатками згідно ст. 164 ГПК України направлена відповідачу. Як виявилося пізніше, з метою уникнути судового процесу ФОП [PERSON] 30.09.2019 за власним рішенням припинив господарську діяльність, через що ухвалою господарського суду Харківської області у справі № 905/1854/19 йому відмовлено у відкритті провадження із одночасним роз`ясненням розв`язання спору в порядку цивільного судочинства. З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Верховного суду України від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13). На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2019 позовну заяву передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова (т. 1 а.с. 123). 28.12.2019 матеріали позовної заяви надійшли до Київського районного суду м. Харкова (т. 1 а.с. 127). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2019 справа передана на розгляд судді Колесник С.А. (т. 1 а.с. 128). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.01.2020, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначене на 30.01.2020 (т. 1 а.с. 130). Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 11.03.2020 у справі № 643/18900/19 позовні вимоги [PERSON] задоволено.Стягнуто з [PERSON] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] заборгованість за договором від 20.07.2017 про передачу товару на консигнацію у розмірі 1 727 875,00 грн. Стягнуто з [PERSON] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605,00 грн. (т. 1 а.с. 180-182). Відповідач [PERSON] 02.07.2020 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення (т.1 а.с.193-195). Ухвалою суду від 13.07.2020 поновлено відповідачеві [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року, ухваленого по справі № 643/18900/19 за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості товарів, поставлених на консигнацію - задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року по справі за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості товарів, поставлених на консигнацію. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 217-218). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При скасуванні заочного рішення та призначення справи до розгляду судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 23.07.2021 відповідач подав до суду відзив на позов (т. 1 а.с. 235-237). Так, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ФОП [PERSON] у повному обсязі. При цьому посилається на те, що Договір від 20.07.2017 про передачу товарів на консигнацію ним з позивачем взагалі не укладався. Накладні, відповідно до яких, начебто, він як ФОП [PERSON] отримав товар, які містяться в матеріалах справи, ним не підписувалися, вони містять підпис іншої особи, але не його особистий підпис. Зазначив, що в своїй підприємницькій діяльності він ніколи не використовував та не замовляв факсимільний підпис, оскільки для цього не було будь-якої потреби. Завжди коли отримував у будь кого з партнерів товари або комплектуючі, договори та накладні підписував особисто та ставив печатку підприємця, в договорі від 20.07.2017 р. - відсутня печатка взагалі. Раніше він співпрацював із ФОП [PERSON] , але майже шість років вони разом не співпрацюють, оскільки у зв`язку з окупацією Донецько-Луганського регіону та АР Крим, його підприємницька діяльність зазнала збитку, оскільки усі налагоджені джерела реалізації та здійснення його підприємницької діяльності були у цих регіонах. При співпраці в період 2011-2013 р. між ним та ФОП [PERSON] ніколи та нікому не відпускав будь - якій особі товарів на таку значну суму, як зазначає у своїй позовній заяві по цій справі. Також вказав, що на його адресу не надходили листи з метою провести звірку між ним та ФОП [PERSON] , йому не відомо, хто отримав замість нього ці документи на які посилається позивач по справі. Крім того не зрозуміло якою нормою передбачено розшукувати його через газету « [INFO] » та яку доказову базу це містить, відповідно до діючого ЦПК України. Позовні вимоги позивача сформовані від імені ФОП [PERSON] , позовна заява підписана від [PERSON] , не зазначено серію та номер паспорту, позовні вимоги не чіткі, присутні загальні фрази та в якості доказів залучено пояснювальні записки від співробітників ФОП [PERSON] , які перебувають в трудовій залежності від позивача, до позову подано звіт, який виконала ФОП [PERSON] , яка не є акредитованим та атестованим судовим експертом, не зрозуміло з якою метою надано звіт. Позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України. Крім того, відповідно до діючих норм податкового кодексу, як станом укладання договору та отримання за накладними продукції, так і на даний час, позивач повинен був сповістити органи ДФС про перевищення ліміту фінансових операцій, на даний час направлено звернення до органів ДФС з метою перевірки обставин які зазначено у позовній заяві. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та зперечень. Позивачем до суду подано письмовий доказ, а саме майже не читабельну копію накладних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі. Досудове врегулювання спору не вживалося, хоча відносини між ФОП сформовані за правилами господарського кодексу та передбачає обов`язком досудове врегулювання, крім того ст. 16 ЦПК України передбачає досудове врегулювання спору. До суду в якості доказу були подані пояснювальні записки та пояснення, на підставі яких судом було ухвалено рішення від 11.03.2020, зазначені документи в якості належного та допустимого доказу не передбачені нормами ЦПК України, тим паче як первинний документ, який підлягає документообігу. Вважає за доцільне допитати в якості свідків осіб співробітників ФОП [PERSON] , які складали службові записки. Крім того вважає за необхідне витребувати у позивача декларацію про дохід, яку подано до органів ДФС за 2017-2019 роки та оригінал договору від 20.07.2017 та накладних за період з 06.10.2017 по 06.09.2018. Крім того вважав, що заявлений позов не підсудний суду загальної юрисдикції, оскільки взаємини, які склалися за договором від 20.07.2017 є господарськими. Витрати на правову допомогу, очікувані відповідачем, складають 70 000,00 грн., які складаються з: година роботи адвоката 1 100,00 грн.; адвокатський запит 1 500,00 грн.; вкладання відзиву, клопотання не менше 3 годин роботи 3 300,00 грн.; участь у кожному судовому засіданні мінімум 3 години роботи з урахуванням часу витраченого для місця розгляду справи не менше 3-х годин роботи 3 200,00 грн. На даний час витрачено 24 години роботи з документами, остаточний розрахунок буде надано у судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.01.2021 частково задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Сорока Олени Олексіївни про витребування доказів. Витребувано у Фізичної особи - підприємця [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) оригінал договору від 20.07.2017, укладений між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] 20.07.2017 та усі накладні на виконання вказаного договору за період з 26.10.2017 по 06.09.2018 (т. 2 а.с. 143-144). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів (т. 2 а.с. 245-246). Ухвалою суду від 20.04.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі № 643/18900/19 за позовною заявою Фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості товарів, поставлених на консигнацію за договором та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.250-251). У судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили про її задоволення. Позивач також зазначив, що при укладанні Договору від 20.07.2017 були тільки він та відповідач. У вказаному Договорі не було зазначено про те, що сторони погоджують використання відповідачем факсиміле, оскільки за час тривалих взаємовідносин з відповідачем, у позивача не було жодних сумнівів в правомірності його дій. Надані ним на обґрунтування позовних вимог накладні виготовлялися бухгалтером [PERSON] в 3-х екземплярах, після чого їх спочатку підписував він, потім відповідач, після чого забирав товар. З метою досудового врегулювання спору ним направлялися листи [PERSON] , які, згідно повідомлень Укрпошти, він отримав. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач як ФОП [PERSON] не підписував договору консигнації від 20.07.2017 та наданих позивачем накладених, товар на консигнацію не брав, в своїй підприємницькій діяльності ніколи не використовував факсимільну печатку, та те, що договір від 20.07.2017 не містить письмової згоди на підтвердження використання факсиміле. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення право-відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В00 № 969301 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] (т. 1 а.с. 173, 175). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13.11.2019 року вбачається, що 20.04.2005 до реєстру включено відомості про фізичну особу - підприємця [PERSON] та 30.09.2019 номер запису 24800060011015717 (ідентифікаційний код [NUMBER] ) проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням (т. 1 а.с. 111-114). Згідно Довідки № 351 про визначення класифікаційних даних фізична особа-підприємець [PERSON] , видами діяльності за КВЕД-2010 є: 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 23.19 Виробництво й оброблення інших скляних виробів, у тому числі технічних; 31.09 Виробництво інших меблів; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (т. 1 а.с. 174). 20.07.2017 між «Консигнантом»: ФОП [PERSON] та «Консигнатором»: ФОП [PERSON] укладений договір про передачу товару на консигнацію, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, консигнант зобов`язується поставляти, а консигнатор зобов`язується приймати товари на реалізацію та від свого імені і за обумовлену цим договором винагороду продавати ці товари третім особам (п. 1.1 договору) (т. 1 а.с. 187-188). Предметом цього договору є: меблі та обладнання для ванної кімнати. Найменування, кількість, ціна консигнанта на товари та інші характеристики товарів, що поставляються на консигнацію за цим договором, визначаються у бухгалтерських документах (накладних) на передачу певної партії товару (п. 2.1 договору). Відповідно до п. 2.2 договору термін консигнації товарів визначається весь строк дії договору (24 місяці) з дня укладення договору. Після закінчення вказаного терміну консигнації консигнатор зобов`язується оплатити повну вартість за поставлені консигнантом товари протягом наступних 15 календарних днів. Згідно з п. 5.1 договору ціна консигнанта на товари вказується в накладних, які видаватимуться в період дії договору. Консигнатор зобов`язаний перерахувати грошові кошти консигнанту на поточний рахунок протягом п`ятнадцяти банківських днів після закінчення дії договору (п. 7.2 договору). У відповідності до п. 8.1 договору, датою поставки товару вважається дата передачі товару (партії товару) від консигнанта консигнатору, яка вказана у відповідній накладній поставки. Цей договір згідно з п. 12.1 договору вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох років. Щодо посилань відповідача [PERSON] на те, що Договір від 20.07.2017 про передачу товарів на консигнацію ним з позивачем не укладався, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заперечуючи проти позову та укладення з позивачем Договору про передачу товару на консигнацію від 20.07.2017, відповідач не надав суду жодного доказу в обгрунтування своїх заперечень. Клопотань про проведення по справі експертиз, зокрема, судово-почеркознавчої експертизи, стороною відповідача також не заявлялося. Разом з цим, в ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що 22.07.2020 до ЄРДР № 12020220510001513 внесені відомості за ч. 1 ст. 190 КК України про те, що у період часу з 26.10.2017 по 06.09.2018 [PERSON] інн. [NUMBER] , шляхом обману, видаючи свою діяльність за цивільно-правові відносини, знаходячись у приміщенні офісу ФОП [PERSON] , розташованого за адресою [ADDRESS] , отримав документи (накладні), на підставі яких заволодів майном ФОП [PERSON] , завдавши останньому значну шкоду (т. 1 а.с. 100). Постановою старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області від 22.07.2020 [PERSON] , [PERSON] визнано потерпілим по кримінальному провадженню за ознаками скаду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (т. 1 а.с.101). З Висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 10/8/86СЕ-20 від 20.08.2020 за підписом судового експерта Зубцової Л.С., вбачається, що постановою слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Щербакової А.С. від 13.08.2020 у кримінальному провадженні № 12020220510001513 за ч. 2 ст. 190 КК України призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи виконаний підпис від імені [PERSON] в графі «консигнатор» на звороті сторінки № 2 договору про передачу товару на консигнацію від 20 липня 2017 року та підпис від імені [PERSON] на сторінці № 2 відзиву до Київського районного суду від 22.07.2020 року однією особою. Встановити, чи виконані підпис від імені [PERSON] у рядку « [PERSON] » в графі «КОНСИГНАТОР» договору про передачу товару на консигнацію від 20.07.2017 та підпис від імені [PERSON] у рядку «( [PERSON] )» відзиву від 22.07.2020 однією або різними особами не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю порівняльного матеіралу (т. 2 а.с. 102-112). Як вбачається з повідомлення експерта [PERSON] про неможливість надання висновку комісійної судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12020220510001513 від 16.02.2021 № 25130-25132/20-32, призначеної постановою слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Щербакової А.С. від 30.09.2020 у кримінальному провадженні № 12020220510001513 за ч. 2 ст. 190 КК України, неможливо надати висновок почеркознавчої експертизи з питання: Чи виконаний підпис у рядку « [PERSON] » в графі «КОНСИГНАТОР» договору про передачу товару на консигнацію від 20 липня 2017 року [PERSON] або іншою особою?» через не виконання в повному обсязі клопотання експерта від 19.10.2020 та недостатність порівняльного аналізу для проведення експертизи (т. 2 а.с.183-185). Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Отже, як зазначено вище, 20.07.2017 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (позивач, консигнант) та [PERSON] (відповідач, консигнатор) укладений договір про передачу товару на консигнацію. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений з вказівкою на подію, яка неминуче має настати, піддягає виконанню з настанням цієї події. Згідно п. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. На виконання умов Договору про передачу товару на консигнацію від 20.07.2017 позивачем було відпущено товар відповідачеві за накладними від 26.10.2017 № 538 на суму 41 523 грн. 00 коп., 31.10.2017 № 564 на суму 17 129 грн. 00 коп., 02.11.2017 № 568 на суму 47 688 грн. 00 коп., 16.11.2017 № 611 на суму 94 718 грн. 00 коп., 21.11.2017 № 633 на суму 91 255 грн. 00 коп., 06.12.2017 № 653 на суму 19 386 грн. 00 коп., 12.12.2017 № 677 на суму 34 604 грн. 00 коп., 12.12.2017 № 678 на суму 16 177 грн. 00 коп., 20.12.2017 № 695 на суму 56 934 грн. 00 коп., 21.12.2017 № 697 на суму 10 226 грн. 00 коп., 21.12.2017 № 698 на суму 23 199 грн. 00 коп., 27.12.2017 № 721 на суму 10 746 грн. 00 коп., 26.10.2017 № 538 на суму 41 523 грн. 00 коп., 29.01.2018 № 48 на суму 139 294 грн. 00 коп., 30.01.2018 № 50 на суму 7 131 грн. 00 коп., 07.02.2018 № 56 на суму 126 646 грн. 00 коп., 27.02.2018 № 95 на суму 14 726 грн. 00 коп., 06.03.2018 № 111 на суму 49 538 грн. 00 коп., 22.03.2018 № 128 на суму 49 902 грн. 00 коп., 04.04.2018 № 151 на суму 36 598 грн. 00 коп., 06.04.2018 № 161 на суму 20 755 грн. 00 коп., 11.04.2018 № 166 на суму 138 503 грн. 00 коп., 18.04.2018 № 175 на суму 33 696 грн. 00 коп., 23.04.2018 № 177 на суму 55 888 грн. 00 коп., 03.05.2018 № 194 на суму 34 394 грн. 00 коп., 14.05.2018 № 209 на суму 19 711 грн. 00 коп., 17.05.2018 № 214 на суму 86 527 грн. 00 коп., 24.05.2018 № 226 на суму 19 308 грн. 00 коп., 08.06.2018 № 243 на суму 217 900 грн. 00 коп., 26.06.2018 № 275 на суму 34 466 грн. 00 коп., 05.07.2018 № 286 на суму 38 544 грн. 00 коп., 19.07.2018 № 301 на суму 2 856 грн. 00 коп., 03.08.2018 № 324 на суму 35 381 грн. 00 коп., 10.08.2018 № 334 на суму 56 278 грн. 00 коп., 17.08.2018 № 345 на суму 28 732 грн. 00 коп., 06.09.2018 № 371 на суму 17 916 грн. 00 коп., всього на суму 1 727 875 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 189-232). Щодо посилань відповідача [PERSON] на те, що товар від позивача він не отримував, накладні не підписував, факсиміле не виготовляв та не використовував, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 вищевказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно пп. 2.4 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Пп. 2.5 вищевказаного Положення встановлено, що документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення. Підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів на обчислювальних машинах та інших засобах організаційної техніки, виконуються у вигляді паролю або іншим способом авторизації, що дає змогу однозначно ідентифікувати особу, яка здійснила господарську операцію. Згідно Звіту незалежного аудитора з надання впевненості щодо виконання умов договору б/н про передачу товару на консигнацію від 20.07.2017 року та проведених розрахунків між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] ТОВ Аудиторська фірма «Контур» від 31.12.2019 року, результати виконаного завдання з надання впевненості стосовно виконання умов договору б/н про передачу товару на консигнацію від 20.07.2017 року між сторонами договору фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , на підставі наданих аудитору для перевірки первинних документів надали впевненість для висловлення думки щодо його повного виконання з боку консигнанта, отримання виготовлених товарів консигнатором та не проведення розрахунків по цьому договору в подальшому. На основі роботи аудитора, описаної в цьому звіті, увагу аудитора не привернув жодний факт, який би надав підстави вважати недостовірними дані що свідчать про заборгованість фізичної особи-підприємця [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) у сумі 1 727 875,00 грн. фізичній особі - підприємцю [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) виходячи з критеріїв, зазначених у цьому звіті (т. 2 а.с. 27-99). Звітом оцінювача про оцінку майна № 27/08-29 від 15.08.2019, виконаного ФОП [PERSON] підтверджено, що вартість вищенаведеного майна у оптово-рознічних цінах станом на період 2017 - 2018рр. складає 1 727 875,00 грн. (т.1 а.с.12-107). Використання ФО-П [PERSON] факсіміле при підписанні вищевказаних накладних підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що з 11.01.2017 по 05.02.2021 вона працювала у ФОП [PERSON] на посаді бухгалтера. Їй відомо, що ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] співпрацювали разом, останній робив замовлення на виготовлення меблів, а ФОП [PERSON] виготовляв їх. ФОП [PERSON] приїздив до їхнього офісу та на складі забирав готовий товар. При цьому, коли ФОП [PERSON] забирав зі складу готовий товар, нею складалося три примірники накладних та друкувалися, один з яких залишався в офісі, а два забирав ФОП [PERSON] , які в свою чергу останній особисто не підписував, а ставив факсиміле. При цьому, до приїзду ФОП [PERSON] вказані накладні були підписані ФОП [PERSON] . Вона не була присутня 20.07.2017 при укладенні договору про передачу товару на консигнацію. ФОП [PERSON] через банківську установу перераховував кошти за зберігання товару на складі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з січня 2017 року по 23.10.2020 він працював у ФОП [PERSON] на посаді закупника. ФОП [PERSON] приїздив на склад, розташований за адресою: [ADDRESS] з двома примірниками накладних, в яких зазначено кількість та види товару, по яким було відвантажено товар. Один примірник накладної залишався на складі, а інший у ФОП [PERSON] . На кожному виробі була наліпка виробника з найменуванням товару, яку ФОП [PERSON] відривав та наклеював свою наліпку, на яку ставив факсиміле, після чого товар вантажився на автомобіль. Щодо посилань представника відповідача на те, що свідки, надаючи свої покази, є залежними від позивача, суд зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправильне показання. Більш того, як пояснив позивач в судовому засіданні, на даний час вони не працюють у ФО-П Старомужев А.В., а тому у суду відсутні підстави вважати, що вони заінтересовані в результатах розгляду справи. Щодо посилань відповідача на те, що він не мав потреби орендувати приміщення у ФОП [PERSON] , оскільки орендував приміщення у ТОВ «Оптім», суд зазначає, що надані позивачем: Акт № ИО-0000127 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.2015, Акт надання послуг № 147 від 31.08.2017 від 31.08.2017, Додаток № 3 до Договору № 7/14 від 01.01.2014, Акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.08.2016-01.09.2017 між ТОВ «Оптім» і ФОП [PERSON] , Угода від 30.08.2017 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 7/16 від 01.01.2016, Акт прийому-передачі від 01.09.2017, не спростовують наявності заборгованості відповідача перед позивачем ( т.2 а.с. 225, 226, 229, 230, 231, 232). Більш того, з мотивувальної частини Звіту незалежного аудитора з надання впевненості щодо виконання умов договору б/н про передачу товару на консигнацію від 20.07.2017 року та проведених розрахунків між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] ТОВ Аудиторська фірма «Контур» від 31.12.2019 року вбачається, зокрема, що за період з 20.07.2017 року по 21.10.2019 року від ФО-П [PERSON] на поточний рахунок ФО-П Старомужева А.В. в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 06.09.2018 року надійшли грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Згідно рахунку-фактури № 89 від 05.09.2018 року, наданого аудитору, призначення платежу «Оплата за зберігання товару відповідно до п. 3.2.2 Договору про надання товару на консигнацію від 20.07.2017р.». Надання послуг зберігання на виробництві виготовленого товару до часу його відвантаження відповідно до п. 3.2.2. договору б/н про надання товару на консигнацію від 20.07.2017 року підтверджено актом № 1 від 05.09.2018 р. Отримані кошти були своєчасно відображені ФО-П [PERSON] у книзі доходів (06.09.2018 року) (т.2 а.с.27-99). В судовому засіданні відповідач пояснив, що не пам`ятає щоб він перераховував вказані кошти позивачу. Жодних доказів, які б спростовували перерахування вищевказаної суми коштів відповідачем на рахунок позивача, суду не надано. Відповідно до п. 2.2 договору термін консигнації товарів визначається весь строк дії договору (24 місяців) з дня укладення договору. Після закінчення вказаного терміну консигнації консигнатор зобов`язується оплатити повну вартість за поставлені консигнантом товари протягом наступних 15 календарних днів. Днем укладення договору є 20.07.2017, тому строк його дії сплинув 21.07.2018. Таким чином, відповідач повинен був оплатити отриманий товар у строк до 05.08.2018 включно, але не зробив цього. Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договором від 20.07.2017 про передачу товару на консигнацію у розмірі 1 727 875,00 гривень. Доводи відповідача щодо того, що позов не підсудний суду загальної юрисдикції, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідач втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності, що не заперечував й [PERSON] в ході розгляду справи, а тому даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України та є підсудним Київському районному суду м. Харкова. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 04.12.2013 у справі №6-125цс13, відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.11.2019 у справі № 905/1854/19 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення 1 727 874,00 грн. (а.с. 118-119). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 9 605 грн. 00 коп.

Outcome: approved