Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

28.04.2015 року позивач Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом [PERSON], [PERSON], третя особа прокуратура Голосіївського району м. Києва про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та накладення арешту на житло та майно дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, через ухилення батьків [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідачі перебували на обліку як родина, що перебуває під соціальним супроводом, з ними неодноразово проводилася профілактична робота з приводу спонукання до виконання батьківських обов'язків відносно сина, працевлаштування, припинення зловживання алкогольними напоями, приведення житлових умов д належного стану, проте вказане не надало результату. Позивач також зазначив, що внаслідок неналежної поведінки батьків, перебування їх в стані алкогольного сп'яніння, бездоглядна дитина отримала хімічні опіки І-ІІ ступенів. 21.04.2015 року малолітнього [PERSON] було виявлено на вулиці без догляду батьків, і за актом Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві поміщено до Дитячої клінічної лікарні №3 м. Києва. В зв'язку з даними обставинами, Розпорядженням від 22.04.2015 року №220 районної в м. Києві державної адміністрації було постановлено негайно відібрати дитину у батьків в зв'язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров'я, що стало підставою для звернення до суду по позовними вимогами про позбавлення відповідачів батьківських прав. Крім того, оскільки обов'язок утримувати дітей покладено на батьків, а позбавлення батьківських прав не звільняє від даного обов'язку, з урахуванням того, що відповідачі є особами працездатного віку, позивач також просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного, на користь особи чи установи, які здійснюватимуть утримання дитини [PERSON]. Також, посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], тобто має право користування даною квартирою, яка є його житлом, просили накласти заборону на відчуження даного майна до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Зазначила, що безвідповідальна поведінка відповідачів, які зловживають алкогольними на напоями, ведуть неналежний спосіб життя, за дитиною не доглядають, створює безпосередню загрозу життю та здоров'ю [PERSON]. Пояснив, що наразі дитина перебуває в спеціальному Кризовому центрі реабілітації дітей, оскільки була виявлена співробітниками правоохоронних органів бездоглядною на вулиці. Наразі [PERSON] проходить реабілітацію, оскільки надійшов до центру в поганому психоемоційному стані. Також зазначила, що мав випадок, коли дитина вдома отримала хімічний опік, мати в цей час перебувала в стані сп'яніння, батько був тверезим, проте медична допомога дитині не надавалася, швидка не викликалася до прибуття спеціаліста Служби. Вказала, що соціальна робота з відповідачами з приводу їх поведінки та виконання своїх обов'язків стосовно сина не надала результатів, дитина є занедбаною, згідно відомостей центру, рівень розвитку [PERSON], якому шість років, відповідає трирічному віку. Проти заочного розгляду справи представник позивача не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою на а.с. 36. Представник прокуратури Голосіївського району м. Києва - прокурор Збаравська Н.В., в судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду та дослідивши матеріали справи, проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 31.10.2009 року. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Наказом Голосіївської районної в м. Києва державної адміністрації №37 від 07.09.2012 року малолітнього [PERSON] взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах в зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків. Підставою для видачі наказу слугувала інформація Голосіївського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про неналежне утримання дитини, антисанітарні умови проживання, зловживання батьками спиртними напоями. Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання відповідачів та малолітнього [PERSON] від 08.04.2015 року, в квартирі прибрано, у дитини наявне ліжко, місце для власних речей, продукти харчування, проте під час огляду матір мала ознаки легкого алкогольного сп'яніння (нечітка мова, неприємний запах з порожнини рота, нестійка хода). Як вбачається з Акту органу внутрішній справ України та закладу охорони здоров'я про знайдену дитину та її доставку, 12.04.2015 року малолітнього [PERSON] було знайдено бездоглядним на вулиці. Дитина повідомила, що його звати [PERSON]. Батьки вживали вчора алкогольні напої, а він загубився. Дитину було доставлено до Дитячої клінічної лікарні №3 м. Києва. Згідно Листа заступника головного лікаря Дитячої клінічної лікарні №3 м. Києва від 22.04.2015 року, за час перебування дитини в лікарні її ніхто з родичів не відвідував. Листом Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві Службу у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації було повідомлено про даний випадок, в зв'язку з чим, Розпорядженням №220 від 22.04.2015 року районної в м. Києві державної адміністрації, було постановлено негайно відібрати дитину у батьків в зв'язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров'я, та звернутися до суду з позовними вимогами про позбавлення відповідачів батьківських прав. В подальшому, дитину було поміщено до Кризового центру соціальної реабілітації дітей «Моя родина». Допитана в якості свідка спеціаліст Кризового центру соціальної реабілітації дітей «Моя родина» [PERSON] суду пояснила, що дитина надійшла до центру у важкому фізичному та емоційно- психологічному стані з підвищеним рівнем тривожності. Після певного часу, проведеного в центрі, дитина почала заспокоюватися та почувати себе в безпеці. Рівень розвитку дитини, вік якої шість років, відповідає трирічному віку. Дитина не має мінімального набору знань та побутових навичок, які необхідні для її віку, зокрема не вмів тримати ложку, одягатися самому. Також відмітила, що дитина не пам'ятає імен батьків, не сумує за ними, відсутня емоційна прив'язаність до родини. Також, згідно наданих копій офіційного листування між соціальними органами та органами внутрішній справ Голосіївського району м. Києва, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не характеризуються позитивно, зловживають спиртними напоями, з ними постійно проводиться профілактична робота, матір явку дитини до закладів охорони здоров'я для проведення обов'язкових щеплень не забезпечує, належний догляд за сином з боку батьків відсутній. Крім того, вбачається, що мав місце випадок травмування [PERSON], а саме отримання дитиною опіків кислотою, внаслідок неналежного догляду з боку матері, яка була в стані алкогольного сп'яніння. Відповідно до Висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №100-157 від 12.01.2015 року, вбачається, що малолітній [PERSON] наразі не проживає з батьками, оскільки перебуває в Київській міській клінічній лікарні №3. Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON], періодично зловживають спиртними напоями, не забезпечують належних умов для життя та розвитку дітей, не турбуються про навчання та виховання, відмовляються від своєчасного медичного обстеження, лікування та оздоровлення дітей. 09.12.2014 року мав місце нещасний випадок з дитиною, що спричинив тілесні ушкодження, а саме опіки кислотою І-ІІ ступенів, батьки під час події та після прибуття соціальних працівників перебували в стані алкогольного сп'яніння. На засідання комісії для розгляду питання щодо позбавлення відповідачів батьківських прав [PERSON] та [PERSON] не з'явились. З огляду на таке, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, з огляду на що вбачає необхідність позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 179 СК України опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Враховуючи, що відповідачі є особами працездатного віку, разом з тим офіційні відомості про їх місце роботи відсутні, суд вважає за потрібне стягнути з останніх аліменти у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії, з кожного щомісяця, на користь особи або закладу, що утримуватимуть дитину, на утримання [PERSON], оскільки відповідачі мають фізичну можливість та визначений законодавством обов'язок утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи рішення про накладення заборони на відчуження житла малолітнього [PERSON], а саме квартири за адресою [ADDRESS], суд керувався наступним. Відповідно до ст.. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд, у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Як вбачається з Довідки Форма№3 від 20.03.2015 року за вих. №991, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], відтак, має право користування даним житлом. За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечити збереження житла малолітнього [PERSON], суд вбачає підстави для накладення заборони відчуження на вказане житло до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 88 ЦПК України, з батьків на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн., в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved