Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

18.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача Миколаївської міської ради про визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 га., розташовану на території Миколаївської міської ради за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог пояснив те, що 14.07.1994 року його рідна бабуся - [PERSON], відповідно до договору дарування, завіреного державним нотаріусом П"ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленкок С.І., подарувала батькові позивача, тобто своєму синові - [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року помирає [PERSON] у віці 87 років, 27.12. 2004 року, батько позивача [PERSON], відповідно до договору дарування, завіреного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М.. подарував зазначений будинок позивачу - [PERSON]. 22.03.2017 року позивач зареєстрував зазначений договір у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є єдиним власником зазначеного будинку. Після реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, позивач дізнався про те, що [PERSON] було проведено приватизацію земельної ділянки під означеним вище житловим будинком і відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року, таким чином спірна земельна ділянка на теперішній час так і оформлена на неї. На теперішній час добровільно переоформити зазначену земельну ділянку не має можливості, оскільки власник зазначеної земельної ділянки помер. Батько позивача - [PERSON], не має можливості переоформити зазначену земельну ділянку на користь позивача, оскільки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року він не є власником зазначеної землі. На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач - [PERSON], надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідач - Миколаївська міська рада, повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з»явився, проте надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 14.07.1994 року рідна бабуся позивача - [PERSON], відповідно до договору дарування, завіреного державним нотаріусом П"ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленкок С.І., подарувала батькові позивача, тобто своєму синові - [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року помирає [PERSON] у віці 87 років, 27.12. 2004 року, батько позивача - [PERSON], відповідно до договору дарування, завіреного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М.. подарував зазначений будинок позивачу - [PERSON]. 22.03.2017 року позивач зареєстрував зазначений договір у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є єдиним власником зазначеного будинку. Після реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, позивач дізнався про те, що [PERSON] було проведено приватизацію земельної ділянки під означеним вище житловим будинком і відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року, таким чином спірна земельна ділянка на теперішній час так і оформлена на неї. 22.03.2017 року позивач зареєстрував зазначений договір у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є єдиним власником зазначеного будинку. На теперішній час добровільно переоформити зазначену земельну ділянку не має можливості, оскільки власник зазначеної земельної ділянки помер. Батько позивача - [PERSON], не має можливості переоформити зазначену земельну ділянку на користь позивача, оскільки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року він не є власником зазначеної землі. В судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, не заводилась. Проте відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Судом також встановлено, що при зверненні позивачем до Міського виконавчого комітету для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивачу було відмовлено в наданні акту з підстав передбачених ст. 120 ЗК України, а саме з того, що з 01.01.2002 року право приватної власності на земельні ділянки об'єкту нерухомості набувається тільки на підставі окремих цивільно правових угод, а оскільки позивач не має окремої угоди на дарування йому земельної ділянки, а має тільки договір дарування на нерухомість, яка розташована на зазначеній земельній ділянці, позивачу не надають документи які підтверджують його право власності на земельну ділянку. Договір дарування нерухомості, розташованої на спірній земельній ділянці було здійснено 14.07.1994 року, на той час був чинним Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, де ст. 30 було передбачено перехід права власності на земельну ділянку у випадку переходу права власності на нерухомість розташовану на цій земельні ділянці. Відповідно до ст. 120 ЗК Україн та ст. 377 ЦК України, що діють на теперішній час, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того суд вважає, що сторони при укладенні договору дарування будинку усвідомлювали, що передається у власність і земельна ділянка, тому що нотаріус роз'яснив цю обставину сторонам та сторони були згодні з переходом права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки зберігають право на ці ділянки. Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Пункт 2 ст. 158 Земельного кодексу України передбачає, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved