Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

28 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що з 16.02.1999 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] 18.02.2009 року даний шлюб розірвано. В період сумісного проживання з відповідачем, а саме\~ 23.11.2000 року за спільні кошти вони придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок, розташований по вулиці Кузьменка,4 в смт.Березнегувате Миколаївської області. Вартість зазначеного будинку становить 49778 грн. Розірвання шлюбу не припиняє права сумісної власності на майно, придбане за час шлюбу. В зв'язку з викладеним позивачка вважає, що відповідно до законодавства має право на частину житлового будинку та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 4 по вулиці Кузьменка в смт.Березнегувате Миколаївської області. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направив. Судом, у відповідності до ст.280 ЦПК України, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Як вбачається з матеріалів справи із 16 лютого 1999 року позивачка перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який вони припинили 18 лютого 2009 року шляхом розірвання у відділі реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що отримали свідоцтво серії 1-ФП № 036339 з відповідним актовим записом №5 (а.с.6, 7). За час шлюбу на спільні з відповідачем кошти вони придбали житловий будинок, розташований в смт.Березнегувате Миколаївської області по вулиці Кузьменка,4, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку зі спорудами від 23 листопада 2000 року серії АВО № 049324, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори 23.11.2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1085. Право власності на даний будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] філією МБТІ 23.11.2000 року за №1641 (а.с.8). Вартість зазначеного вище будинку, відповідно до звіту №343-18 від 26.01.2018 року, складає 49 778грн. (а.с.9-26). Згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року і діяв на час придбання сторонами житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст.28 зазначеного Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами. З огляду на наведене, суд доходить висновку що спірний житловий будинок, розташований в смт.Березнегувате Миколаївської області по вулиці Кузьменка,4, який придбано сторонами під час шлюбу 23.11.2000 року, являється їх спільною сумісною власністю і позивач має право на його частку відповідно до законодавства. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved