Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

26 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, посилаючись на те, що вона проживала з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач на підставі їх спільної заяви, поданої в порядку п.1 ч.2 ст.125 СК України. Дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач на теперішній час проживає окремо від них, не турбується про добробут сина, не забезпечує необхідними речами, ухиляється від батьківських обовязків по матеріальному забезпеченню дитини. Позивачка з дитиною знаходиться у важкому матеріальному становищі, однак відповідач не бажає щомісячно в добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина, тому остання вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. У судове засідання позивачка не зявилась, надавши заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позов підтримала та просила винести заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача (а.с.13 ). Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки відділу з адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 27.10.2017 року (а.с.7), [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO]. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, однак повернулися до суду з поміткою: «адресат не проживає» (а.с.12, а.с.15). В силу п.3 ч.7 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки вважається день проставлення в поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлено ухвалу суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає біля матері [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Вказане підтверджується: - копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 492187 (а.с. 2), згідно якого батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]; - довідкою, виданою Татарбунарським УСЗН Одеської області (а.с.3), із якої вбачається, що позивачка отримує одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 860 гривень щомісячно; - довідкою, виданою Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.5), із якої вбачається, що на утриманні [PERSON], [INFO], знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO]; Враховуючи, що відповідач не надає щомісячно в добровільному порядку позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, вона звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення з останнього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина [PERSON]. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпе- чення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку - з 26.09.2017 року. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, беручи до уваги положення ч.2 ст.182 СК України, зі змінами, внесеними відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2037-VIII від 17.05.2017 року, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], щомісячно у частці від свого заробітку, що становить 1/4 його частину, та розмір сплачуваних аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2017 року, до повноліття дитини. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved