Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту та просив зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 24 грудня 1993 року № 1026, йому та [PERSON] у спільну часткову власність, по 1/2 частки, була передана квартира [ADDRESS]. 14 квітня 1987 року в зазначеній квартирі був зареєстрований (прописаний), але не вселявся [PERSON] З того часу позивач з [PERSON] не спілкувався. Як пізніше стало відомо, 02 лютого 1996 року останній виписався з квартири. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй частину квартиру, однак оформити спадщину позивач немає можливості, оскільки виявилось, що вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 липня 1996 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочинів і йому присуджена конфіскація всього його особистого майна в дохід держави. В жовтні 1996 року на підставі вказаного вироку суду був виписаний виконавчий лист, в якому місцем проживання боржника було зазначено квартиру позивача. 30 жовтня 1996 року судовим виконавцем Ленінського районного суду м. Вінниці було складено акт про неможливість стягнення через відсутність майна у боржника [PERSON] та виконавчий лист повернутий. Однак, на підставі листа відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції в м. Вінниці від 03 січня 1997 року, яким вказано про заборону проведення операцій з майном [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 20 лютого 1997 року накладена заборона за реєстром № 10-45 на квартиру позивача. За таких обставин просив зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2014 року до участі в справі як співвідповідача було залучено Вінницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. Представник відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області також не з'явився в судове засідання. Разом з тим, подав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести у його відсутність зважаючи, що висвітленні питання не відносяться до їхньої сфери. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 24 грудня 1993 року № 1026, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS] (а.с. 4). [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на частку в вказаній квартирі. При оформленні права на спадщину спадкоємцем [PERSON] з'ясувалось, що 03 січня 1997 року відділом Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці до Першої Вінницької державної нотаріальної контори було направлене повідомлення із вимогою про непроведення жодних операцій з майном [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], на підставі якого 20.02.1997 року Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою було накладено заборону за № 10-45 на вказану квартиру. [PERSON] 14 квітня 1987 року за згодою [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі, але до неї не вселявся і в ній не проживав, а 02 лютого 1996 року він був знятий з реєстрації за цією адресою. Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 липня 1996 року [PERSON] було визнано винним у вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 140 ч.2, 81 ч. 2 КК України та засуджено до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі зазначеного вироку, 02 жовтня 1996 року Замостянським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист № 1-35/96 із зазначенням місця проживання боржника: [ADDRESS]. (а.с. 11). 30 жовтня 1996 року судовим виконавцем Ленінського районного суду м. Вінниці було складено акт про неможливість конфіскації у [PERSON] майна через його відсутність, затверджений Ленінським районним судом м. Вінниці 30 жовтня 1996 року (а.с. 14,13), а 15.01.1998 року вказаний виконавчий лист №1-35/96 про конфіскацію майна [PERSON] був повернутий як виконаний до Замостянського районного суду м. Вінниці (а.с.12). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлені обставини справи, а саме, що вказана квартира [ADDRESS] ні на момент ухвалення вироку Замостянським районним судом м.Вінниці, тобто 02 липня 1996 року, ні на момент накладення заборони - 20.02.1997 року, не належала [PERSON], тому суд прийшов до висновку, що накладення арешту на квартири [ADDRESS] порушує та обмежує права позивача як власника та спадкоємця, а тому позов підлягає задоволенню. Щодо твердження представника відповідача щодо не віднесення до їх сфери вказаного питання, то суд звертає увагу, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису", в тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved