Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

21 березня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з лютого 2018 року по лютий 2019 року включно на утримання малолітнього сина в розмірі 3930 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає матеріальної допомоги, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2017 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень щомісячно, проте належним чином аліментні зобов`язання він не виконує. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 15.04.2019 року було відкрито провадження по справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, звернулась до суду з заявою, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи та відзиву на позов від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис за № 156. В період вказаного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Подружні стосунки між сторонами не склались, в результаті чого рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2017 року, справа № 521/7657/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2017 року, справа № 521/8667/17, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно, з 13.06.2017 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Через неналежне виконання своїх обов`язків зі сплати аліментів у відповідача виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 28.02.2019 року становила 20 599, 94 гривень. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2018 року, справа №520/2007/18, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню), за період з 13 червня 2017 року по січень 2018 року у розмірі 2 257, 98 гривень. Також заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2018 року, справа № 520/2131/18, визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач аліменти жодного разу не сплатив, а від так має неустойку (пеню) за порушення виконання зобов`язання, яка з лютого 2018 року по лютий 2019 року складає 3 930 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Враховуючи наведені обставини, та положення ст. 196 СК України, позивачем був вірно проведений розрахунок неустойки, який становить 3 930 грн Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. В судовому засіданні судом таких обставин встановлено не було. Суд, оглянув матеріали справи, , приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від участі у забезпеченні дитини. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 768, 40 гривень покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved