Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

18 травня 2021 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2002 по 2016 роки, від яких сторони мають неповнолітню донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю і знаходиться на повному її утриманні. Зазначає, що матеріальне становище відповідача дозволяє надавати належну матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] . Оскільки відповідачем не виконуються передбачені законом обов`язки щодо утримання дитини, позивач звернулась до суду із позовом та просить стягнути із [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 18). У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 33). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за останнім місцем реєстрації, проте судова повістка повернулась без вручення, оскільки адресат за вказаною адресою відсутній (а. с. 37 ). Крім того, відповідач належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив (а. с. 19). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням цього оголошення про виклик відповідач по справі вважається належним чином повідомлений про час, день та місце проведення судового засідання. У зв`язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 5 протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 вересня 2002 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а. с. 9). Згідно довідки про склад сім`ї від 24 червня 2021 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , [INFO] та іншими членами родини (а. с. 35). Із довідки про доходи встановлено, що [PERSON] працює на посаді сестри медичного відділення анестезіології та інтенсивної терапії у КНП СОР «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер» та має сталий дохід (а. с. 34). В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В силу положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Зі змісту вище приведеного аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою та обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України та роз`ясненнями, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на дитину може бути визначений судом у частці заробітку (доходу) матері, батька. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної дитини сторін узгоджуються з вимогами ст. 180, 181, 182 СК України про обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), при цьому підстав звільнити батька від виконання цього обов`язку суд не встановив. З огляду на вказане вище, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання спільної дитини у частці від заробітку (доходу) платника, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства із справедливих та розумних критеріїв належного розміру аліментів, суд приходить до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved