Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

29 травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказали, що 20 листопада 1998 року між ними та [PERSON] було укладено на товарній біржі договір міни, згідно з яким вони обміняли належні їм 17/50 частин будинковолодіння [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] та набули останню у власність по ? частці кожна. Вказаний договір було укладено на Полтавській регіональній біржі нерухомості, право власності на квартиру було зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір не посвідчувався. [PERSON] та [PERSON] просять суд постановити рішення, яким визнати право власності по ? частці за кожною на квартиру [ADDRESS], отримані відповідно до договору міни від 20 листопада 1998 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості». Позивач, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність позивачки - [PERSON], інтереси якої вона представляє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі обміняли належні їм 17/50 частин будинковолодіння [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], належну [PERSON] (договір міни від 20.11.1998, а.с.4). Вказана квартира була зареєстрована Лубенським міжміським бюро технічної інвентарізації в Реєстровій книзі 45 за № 465 (а.с.6). Відповідно до вищевказаного договору міни [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] 17/50 частин будинковолодіння [ADDRESS], а остання у свою чергу передала [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ч.1, 2 ст. 241 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Біржі нерухомості «Полтавська регіональна біржа нерухомості» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1998 році. Тому на підставі ст.220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір міни дійсним. В ході судового розгляду встановлено, що позивачі є добросовісними учасниками цивільних правовідносин і повністю виконали угоду, оскільки продавцю було передано в обмін 17/50 частин будинковолодіння [ADDRESS], позивачі вступили у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняли спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на квартиру вже зареєстровано за позивачами у встановленому порядку на час укладення договору. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору міни, позивачі, набули право власності по ? частці кожна на квартиру [ADDRESS], за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню. Оскільки, позивачі не заявляли вимоги про стягнення з відповідача на їхню користь судових витрат, суд,

Outcome: approved