Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

25.01.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Сумської філії в якому зазначає про те, що згідно наказу №25/ос від 13.04.2018 року його прийнято на роботу на посаду заступника директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 16.04.2018 року, а відповідно до наказу «Про внесення змін у штатний розпис працівників філії на 2018 рік» №230 від 16.10.2018, виданого в.о. директора товариства зі штатного розпису виведено з 29 грудня 2018 року штатну одиницю - заступника директора, з метою підвищення ефективності роботи в організації праці та приведенням у відповідність до обсягів виконуваних робіт штатну чисельність працівників філії. 29.10.2018 року на виконання наказу №230 від 26.10.2018 року попереджено про скорочення посади заступника директора та про наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. За наказом № 76/ос від 26.12.2018 року «Про припинення трудового договору» його звільнено з посади ззаступника директора з 28.12.2018 року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням штату працівників. Що стало підставою для звільнення у наказі не зазначено. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки, скорочення може мати місце виключно в межах підприємства, установи, організації в цілому, як юридичної особи, а не в межах окремої філії. Вказує, що наказ №230 від 26.10.2018 року не містить посилань на рішення (наказ) юридичної особи щодо змін в організаційній структурі та чисельності працівників ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в цілому, а у наказі №231 від 26.10.2018 «Про попередження про звільнення» йде мова про приведення у відповідність до обсягів виконуваних робіт штатну чисельність працівників філії, а не Товариства (юридичної особи) в цілому. Затверджень змін штатного розпису в установленому порядку юридичною особою відсутні, тобто на дату звільнення не відбулося в установленому порядку затвердження ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» (юридичною особою) змін до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на 2018 рік введені з 29.12.2018 р. і тому не відбуллось змін в організації виробництва, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, як стверджує позивач, відповідачем не було запропоновано наявних вакантних посад відповідно до його професії та кваліфікації в цілому на Товарістві, не зважаючи на наявність вакантної посади директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», оскільки постійного директора на філії немає, не запропоновано вакантної посади головного інженера, як особі яка раніше виконувала обов`язки головного інженера і має відповідну освіту, а також і посади механіка не було запропоновано, як і інші посади, а саме: прийомоздавальника вантажу та багажу 2 р. Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та прийомоздавальника вантажу та багажу 3 р., тобто повинні були запропонувати всі вакансії протягом двохмісячного строку від дня попередження про звільнення до фактичного звільнення на всіх філіях та в управлінні Товариства. Відповідач зазначає, що порушено процедуру звільнення його, як одного з керівників філії передбачену пунктом 9.4.10 статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» без прийнятого рішення правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та без згоди Вищого органу товариства - Міністерства інфраструктури України. У зв`язку з цим, [PERSON] вважає, що він повиний бути поновлений на роботі на посаді заступника директора Сумської філії Притватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та повинно бути вирішено питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі. Ухвалою судді Зарічного районногор суду м. Суми від 14 лютого 2019 року справу за позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Сумської філії про визнання незаконним наказу та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на розгляд до Ковпаківського районного суду м. Суми. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження і розгляд справи призначено на 16 квітня 2019 року. У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з позовними вимогами і посилається на те, що філія є відокремленим підрозділом Товариства і немає статусу юридичної соби і здійснює від імені Товариства його господарську та іншу діяльність, а також функції представництва в межах повноважень, закріплених Положенням та здійснює управління Філією через уповноважений ним орган - Директора філії. Вважає, що філія є структурним підрозділом Товариства та має окремий штатний розпис, то і скорочення повинно бути зазначено конкретно в Філії. По другому пункту доводів позивача посилається на те, що з 01.01.2019 наказом від 27.12.2018 №287 на Філії був введений в дію новий штатний розпис, затверджений головою правління Товариства, в якому посада відповідача відсутня. Стосовно третього пункту доводів позивача зазначає, що позивач не відповідає освітньо-кваліфікаційному рівню, необхідному для зайняття посад директора Філії, головного інженера Філії, механика, що підтверджується посадовими інструкціми вказаних працівників та дипломом позивача, де зазначена спеціальність - технологія машинобудування, металорізальні верстати та інструменти. Позивачу були запропоновані всі наявні посади в підприємстві, де він працював і директор філії не має повноважень самовільно переводити працівників на інші філії Товариства. У відзиві відповідач вказує, що директор філії має достатньо повноважень для того, щоб самостійно, без погодження з Міністерством інфрастуктури України звільняти працівників, в тому числі з керівних посад Філії, тобто наказ Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 26.12.2018 №76/ос є таким, що відповідає чинному законодавству України, вимоги позивача вважає безпідставними. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та додатково повідомили, що крім його посади ніхто не був скороченим, у день звільнення йому не запропонували вільної посади - головного інженера та інші посади, на які ьули вакансії як у Філії, так на Товаристві у цілому. Під час звільнення жодним чином не зазначено про відмову від будь-яких запропонованих посад. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав вказуючи на те, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням КЗУпП, він був за два місяця попереджений про наступне вивельнення, позивачу при попередженні про наступне вивільнення були запропоновані вільні посади, від яких він відмовився. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи знаходить, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивача [PERSON] , наказом №25/ос від 13.04.2018 року прийнято на роботу з 16.04.2018 року на безстроковий термін на посаду заступника директора, категорія - керівництво (а.с. 9-10). Наказом №76/ос від 26.12.2018 року «Про припинення трудового договору» його звільнено з посади ззаступника директора з 28.12.2018 року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням штату працівників ( а.с. 13). В цьому наказі не вказано, що стало підставою для звільнення позивача. Згідно із ст.23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно ч. ч, 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначаються засади регулювання праці і зайнятості. Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають державі. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ст.3 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Таким чином, спірні правовідносини мають бути врегульовані діючим законодавством про працю. Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 221 КЗпП України вбачається, що трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України вбачається, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 1ст. 40 КЗУпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2статті 40 КЗУпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто, ця норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником. При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємство, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена або зареєстрована у встановоленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації, не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затверджених підприємством (ст.95 ЦК України, ч.4 ст. 64 ГК). За таких обставин, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників зігдно з п.1ч.1 ст.40 КЗпП України може бути скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації в цілому як юридичної особи, а не окремої філії. Положенням про Сумську філію приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» визначено, що Сумська філія створена згідно з вимогами чинного законодавства України на підставі наказу Міністерства транспорту та зв`зяку України від 26.04.2006 року №396 і є відокремленим підрозділом (а.с.42-54). Суд також констатує, що відповідно до ст. 42 КЗУпП при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва. Згідно ст.43-1 КЗУпП розірвання трудового договору з ініціативу власника або уповноваженого ним оргнау без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступника, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступника, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. Відповідно до ч. ч. 1-3ст. 49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Абзацом 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1ст.40КЗУпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 49-4 КЗпПУліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Ці вимоги законодавства керівництвом, а саме в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» виконані не були. Як убачається з подання в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» до профспілкового комітету підприємства від 28.11.2018 року про скорочення штату працівників вказується на скорочення посади заступника директора, яку обіймає [PERSON] , але не вказує з яких саме причин, а лише констатує факт того, що він працює на посаді 11 місяців, переважного права на залишення на роботі не має. Інша робота, яку б він міг виконувати за своєю кваліфікацією відсутня, Від запропонованих вакантних професій у попередженні про звільнення від 29.10.2018 відмовився. Просить дати згоду на звільнення, не враховуючи вимоги ст.43-1 КЗпП України та не запропоновано провести консультації стосовно заходів щодо запобігання звільненням або пом*якшення несприятливих наслідків звільнення (а.с.22) і протоколом за №19 від 07.12.2018 року зазначено, що головою профспілки Додаковим С.Л. роз`яснено присутнім зміст ст.43-1 КЗпП України (а.с.23). Наказом №230 від 26.10.2018 року «Про внесення змін у штатний розпис працівників філії на 2018 рік» з метою підвищення ефективності роботи в організації праці та приведенням у відповідність до обсягів виконуваних робіт штатну чисельність працівників філії наказано вивести з 29 грудня 2018 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філії посади: заступника директора та запропоновано економісту 1 категорії Додакову [PERSON] . внести відповідні зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філіі. У наказі не вказано з якої дтаи внести зміни до штатного розпису та не зазначено про вручення персонального повідомлення під підпис заступника директора про наступне звільнення з роботи та з якого числа, відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з даним наказом (а.с.17) і наказом №231 від 26.10.2018 року «Про попередження про звільнення» про наступне звільнення 28 грудня 2018 року попередити [PERSON] і старшому інспектору з кадрів [PERSON] з наказом ознайомити причетних, але під розпис [PERSON] не ознаймлений (а.с.18). 29.10.2018 року позивачу було вручено попередження про його майбутне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України і

Outcome: approved