Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

22 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Бурилівської сільської ради Кривоозерського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Судом до участі у справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Кривоозерському районі Миколаївській області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], так як була її донькою та прийняла спадщину в передбачений законом строк, подавши письмову заяву про останнє в Кривоозерську державну нотаріальну контору 04 травня 2012 року. В склад спадщини входить земельна ділянка , що розташована на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району, належна спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 15.05.2001 року Бурилівською сільською радою Миколаївської області. Посилаючись, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю виданий на ім'я спадкодавця загублений, що унеможливлює одержати свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі, позивач просить про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, уточнивши позовну заяву в частині анкетних даних позивача. Представники Бурилівської сільської ради, відділу Держгеокадастру у Кривоозерському районі в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги сільська рада визнає, третя особа не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до заповіту від 30 квітня 2009 року (а.с. 6) [PERSON] за життя склала заповіт, в якому все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось на випадок своєї смерті заповідала своїй дочці [PERSON]. -3- Згідно даних спадкової справи № 114/2012 (а.с. 18- 23), підтверджується, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], подавши 04 травня 2012 року, в передбачений законом строк, письмову заяву про прийняття спадщини в Кривоозерську державну нотаріальну контору. Факт родинних відносин між позивачем та померлою підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 12.09.1960 року Бурилівським с/ЗАГСом Кривоозерського району Миколаївської області, зміна прізвища позивача підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 22). До складу спадщини входить земельна ділянка , яка розташована на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району, належна спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Бурилівською сільською радою Миколаївської області 15.05.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 72 (а.с. 8), що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру № 29-28-99.4-239/15-15 від 02.12.2015 року (а.с. 10). Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 32-34), [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,4531 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як стверджує представник позивача оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] загублений, про що опубліковано оголошення в газеті "Кривоозерщина" від 31.10.2015 року (а.с. 9). Відсутність оригіналу державного акту на землю стало підставою для відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, належну спадкодавцеві [PERSON] (а.с. 4). Як передбачено ст. 13 Конституції України, ст.ст. 152-153 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам і юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Положеннями ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі втрати документа, який засвідчує право власності на майно, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності. Системний аналіз нормативних положень закону та приймаючи до уваги, що Бурилівська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області не заперечує проти визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -3- дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved