Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

17.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, свої вимоги обґрунтував тим, що 29.11.2011 року відповідач отримав від позивача позику у сумі 3000,00 доларів США строком на один рік, про що склав відповідну розписку. Станом на день звернення до суду з позовом відповідач повернув позивачу тільки 1000,00 доларів США та залишилась заборгованість за зазначеним договором позики у розмірі 2000,00 доларів США, що за курсом НБУ, станом на час звернення до суду, еквівалентно 46420,00 гривень. У звязку з чим позивач змушений був звернутися до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у сумі 46420,00 гривень та понесені судові витрати за сплату судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначив, що відповідач 13.09.2008 року за договором позики, який підтверджується розпискою від 13.09.2008 року, отримав від нього 3000 доларів США, строком на 6 місяців, проте зазначені кошти своєчасно не повернув, за спільною домовленістю між ними строки повернення позики були продовжені, на підтвердження цього відповідач написав позивачу розписку 29.11.2011 року, якою підтвердив отримання грошових коштів у розмірі 3000 доларів зі строком повернення в один рік. Проте грошові кошти повернув у розмірі 1000 доларів США, а залишок суми боргу до теперішнього часу не повернутий. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав з тих підстав, що позивач не довів, долари якої саме країни отримав відповідач, та з врахування того, що грошові кошти відповідач саме 29.11.2011 року не отримував у позивача, крім того розписка не має зобовязань повернути отримані кошти. Просив відмовити у задоволенні позову. Проте не заперечував, що відповідач [PERSON] 13.09.2008 року дійсно отримав у позивача за розпискою 3000 доларів строком на 6 місяців, долари якої країни відповідач отримав представнику невідомо. Зазначені кошти відповідач не повернув у зазначений період , за домовленістю між сторонами відповідач на підтвердження отримання коштів 13.09.2008 року написав позивачу розписку 29.11.2011 року, та погодили строк. Не спростовував повернення відповідачем 1000 доларів США після написання останньої розписки та написання розписок самим відповідачем. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредиторів певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено що 13 вересня 2008 року [PERSON] отримав у борг у [PERSON] 3000 доларів США строком на 6 місяців, на підтвердження зазначеного написав розписку (а.с.7, 75). У звязку з відсутністю у відповідача грошових коштів та неповерненням позики у зазначений у розписці термін, 29.11.2011 сторони погодили продовження терміну повернення позики. На підтвердження цієї домовленості відповідач написав в той день розписку, в якій підтвердив отримання в борг у [PERSON] 3000 доларів та зазначив строк їх повернення протягом одного року (а.с.7). Зазначене свідчить про визнання відповідачем боргу та обовязку його повернення. На час звернення до суду 17.11.2015 року борг у розмірі 1000 доларів США був повернутий відповідачем позивачу, що не заперечується представником відповідача. Використаний у розписці вислів "беру у борг"суд відносить як до боргових зобов'язань, Суду не надано доказів виконання відповідачем зобов'язань в повному обсязі , тобто повернення ним позичених коштів. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 17.11.2015 року 23,21 гривень за 1 долар США, що складає 46420,00 гривень та підтверджується довідкою ПАТ «КБ «Приватбанк» від 17.11.2015 року (а.с.8). Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46420,00 гривень. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 464,20 гривень. Доводи представника відповідача суд до уваги не приймає як безпідставні оскільки сторони договору позики шляхом написання відповідачем другої розписки продовжили термін дії вказаного правочину, відповідач визнав наявний борг і зобовязався його повернути. Не зазначення у розписці країни, валюта якої (долари) є предметом договору, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. З матеріалів справи вбачається, що предметом договору позики є іноземна валюта. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Незазначення в розписці, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Позивачем зазначено, що предметом договору позики була іноземна валюта - долари США. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування вказаних тверджень представником відповідача наведено не було. Крім того, ним не спростовувалося, що повернуто відповідачем позивачу за розпискою було самое 1000 доларів США. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Outcome: approved