Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2018 року він уклав договір позики з відповідачем на суму в розмірі 400000 грн., яку останній зобов`язувався повернути до 15 травня 2019 року. Проте, до цього часу відповідач зобов`язання за договором не виконав. На підставі наведеного просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь суму боргу за договором позики в розмірі - 400000 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. До судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач також до судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 15 травня 2018 року [PERSON] відповідно до договору позики, позичив у [PERSON] суму в розмірі 400000 грн., яку відповідач зобов`язувався повернути до 15 травня 2019 року (а.с. 21). Згідно з п. 2 договору позики, надання позики здійснюється в готівковій формі, одночасно з підписанням даного договору сторонами. Відповідно до п. 6 договору позики, за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством. Однак, кошти до даного часу за договором позики від 15 травня 2019 року [PERSON] не повернув [PERSON] , тобто, умови договору не виконав. Таким чином, відповідач істотно порушив вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 536, 549, 550, 554, 1049 ЦК України, умови договору позики в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 400000 грн. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки, відповідач визнав позовні вимоги позивача повністю та у зв`язку з тим, що позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі 4000 грн., тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 2000 грн. на користь держави.

Outcome: approved