Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

25.03.2016 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради (надалі відповідач) про визначення часток у спільному сумісному майні. Свій позов позивач мотивував тим, що йому та його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без визначення часток) належить квартира з відповідною часткою господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. 09.08.2001 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя частки у вищезазначеній квартирі. Позивач як спадкоємець 1-ї черги за законом на майно померлої матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 19.03.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], оскільки у правоустановчому документі на квартиру частка померлої не визначена. Вказані обставини і обумовили звернення позивача до суду з позовом до відповідача, в якому позивач просив визначити за ним 1/2 частку на квартиру [ADDRESS]; також просив визначити, що за життя [PERSON] належала 1/2 частка у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] з приводу вирішення позовних вимог поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважає на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 21.09.1998 року, реєстровий номер 4510, [PERSON] та [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель, яка складає 107/10000 частин житлового залізобетонного будинку, загальною площею 4\~047,7 кв.м, позначеного на плані літерою А (а.с.4). Співвласниками (на праві спільної сумісної власності) вказаної квартири являються [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1АМ №146071, що видано міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області [PERSON] померла 09.08.2001 року, актовий запис № 2186 (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина. З копії спадкової справи №527/2015 до майна померлої 09.08.2001 року [PERSON], отриманої на запит суду, вбачається, що крім позивача, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.26 32). З постанови державного нотаріуса Третьої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 19.03.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що оскільки частка померлої [PERSON] в квартирі [ADDRESS], що є обєктом права спільної сумісної власності, не визначена, свідоцтво про право на спадщину на вказане майно видане бути не може (а.с.9). Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України\~\~від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту\~ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної\~\~особи, яка\~\~померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 2\~ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1261 ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] є належним позивачем, який не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток спадкодавця в спадковому майні. Згідно\~ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток позивача та спадкодавця у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації позивачем права на спадкування. Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель, а також ту обставину, що будь яких інших домовленостей про розмір часток у праві на квартиру між співвласниками не було, жодних доказів щодо інших домовленостей суду не надано, а невизначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності та право на спадкування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення розміру 1/2 частки померлої [PERSON] та 1/2 частки позивача [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель, яка складає 107/10000 частин житлового залізобетонного будинку, загальною площею 4\~047,7 кв.м, позначеного на плані літерою А, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved