Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

25.03.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свій позов\~позивач\~мотивує\~тим,\~що\~21.10.2016 він надав власне житло для проживання своїй доньці [PERSON] , яка відповідно була зареєстрована в його будинку. З листопада 2016 року [PERSON] разом зі співмешканцем залишила місце свого проживання по [ADDRESS] та стали проживати окремо в інших місцях. Останнє відоме місце проживання відповідача в [ADDRESS] . Спільного господарства сторони не ведуть. За період з листопада 2016 року по даний час, відповідач жодного разу не з`явився в місці своєї реєстрації, постійно виїжджає на заробітки, проживає в різних людей, винаймаючи житло. Всі обов`язки по утриманню будинку, ведення господарства лежать на позивачеві. Факт відсутності відповідача в місті реєстрації понад один рік підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON] . Вимоги позивача про реєстрацію за фактичним місцем проживання відповідач ігнорує, тому позивач вимушений звернутись до суду для захисту свого права . У судове засідання позивач з`явився, позов підтримав, надав пояснення аналогічні до змісту позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відзив до суду не подав, причини неявки до суду не повідомив. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29.03.2019 було відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 13.06.2018 було закрите підготовче засідання та призначено справу для розгляду по суті. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Шполянською міською радою 12.11.1999 на підставі рішення виконкому Шполянської міської ради від 27.10.1999, будинок, що розтошований в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с. 4). Згідно з технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником вказаного будинку є [PERSON] . Водночас, на земельній ділянці за вказаною адресою розташовані такі будівлі: жилий будинок (літ. А), пристройка (літ. а), сарай (літ. Б), погреб (літ. а/д) (а.с. 5-8). Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] з 28.10.2016 (а.с. 9-11). Відповідно до підтвердження голови вуличного комітету [PERSON] , ствердженого підписом секретаря Шполянської міської ради ОТГ Герус Т.Б., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але на даний час за цею адресою не проживає (а.с. 14). Згідно з поясненнями свідків: [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Господарство веде самостійно. У вказаному домоволодінні зареєстрована його донька [PERSON] , яка за місцем своєї реєстрації не проживає. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] підтвердив свої письмові покази та повідомив, що відповідач протягом трьох років не проживає з позивачем. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 41,\~55 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391\~ЦК\~України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~ст.\~405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до ст.6\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір\~місця\~проживання\~в\~Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7\~цього\~ж\~Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач, який є донькою позивача, дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з`ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України\~втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред`явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Позивач просить судові витрати залишити на його рахунку. На підставі ст.ст.\~41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 321, 391, 405 ЦК\~України,\~

Outcome: approved