Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

25 квітня 2016 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання. У позовній заяві зазначено, що вона з 20 квітня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного проживання в шлюбі в них 21 вересня 2014 року народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Вони з відповідачем припинили спільне проживання. [PERSON] добровільно коштів на утримання дитини не надає, не бере участі у вихованні дочки. На даний час вона здійснює догляд за малолітньою дочкою, не працює, потребує утримання від чоловіка. Просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно і по 850 грн. щомісячно на її утримання. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги. Оскільки відповідач працює, має постійне місце роботи, просила стягувати аліменти на утримання дитини в 1/3 частці від усіх видів заробітку відповідача, щодо части заробітку відповідача на її утримання покладалася на розсуд суду. Додатково пояснила, що самостійно не спроможна утримувати малолітню дочку, позбавлена можливості працювати, а тому потребує утримання від відповідача по справі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Пояснив, що надає утримання дочці та дружині. Крім того, працює рамником у ТОВ «Укрлісекспорт», а тому має можливість плачувати аліменти у частці від заробітку. Не заперечував щодо сплати аліментів на дитину в 1/3 частці від усіх видів його заробітків, щодо сплати аліментів на утримання дружини заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія 1-НМ №079189, виданого виконавчим комітетом Подільської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, 20 квітня 2010 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №1. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] народилася 21 вересня 2014 в м.Рогатині Івано-Франківської області. Батьки дитини [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №266228, виданим 26 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується довідкою №20/294/16, виданою 27 квітня 2016 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. За частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме матеріальне становище, стан здоровя сторін по справі, ту обставину, що позивач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, позивачка неспроможна самостійно забезпечити дитині прожиткового мінімуму, оскільки здійснює догляд за малолітньою дочкою до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує, передусім, мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти, за можливістю, той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з обома батьками. А тому позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення в 1/3 частці від заробітку відповідача. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Для виникнення права на одержання аліментів від чоловіка необхідні такі юридичні факти наявність зареєстрованого шлюбу, виховання дружиною спільної дитини, яка не досягла трьох років, наявність у чоловіка достатніх коштів. У судовому засіданні встановлено, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, виховує спільну дитину, яка не досягла трьох років через що не може самостійно себе забезпечувати. Частиною 2 ст.18 Сімейного кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) відповідно до ст.181 СК України щодо сплати аліментів на утримання дитини та позивачки, як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін у судовому засіданні між сторонами у справі не досягнуто. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини підлягає до задоволення в 1/6 частці від усіх заробітків відповідача щомісячно. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved