Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

20.05.2019 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить: встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною сестрою батька позивача - [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті тітки [PERSON] ; визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в ПСП «Огульчанське», належного [PERSON] згідно Сертифікату серії ХР №028897, зареєстрованого 28.07.1996 року за №223, в порядку спадкування за законом після її смерті; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що після смерті тітки на законних підставах очікувала, що матиме право на спадкове майно, але через різницю в написанні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », а також відсутність оригіналу свідоцтва про народження батька, не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Представник позивача [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, при цьому позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Веретельник А.О. повідомив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову, просить розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Неявка в судове засідання учасників справи у відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 10.09.2008 року відділом РАЦС Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №16. Згідно архівної довідки №01-29/331 від 13.11.2019 року, в архівному фонді Бюро записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про народження по Огульцівській сільській раді Валківського району Харківської області за 1926 рік є запис від 05.01.1926 року за реєстраційним №2 про народження [INFO] « [PERSON] », батьками якого вказані « [PERSON] » та « [PERSON] ». [PERSON] 16.07.1951 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , після чого останній присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 06.02.1958 року, актовий запис №23. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.11.1952 року Огульцівським сільським ЗАГС, батьками [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №61. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Шарівською сільською радою Валківського району Харківської області, [PERSON] 17.07.1991 року уклав шлюб з [PERSON] , після чого останній присвоєно прізвище [PERSON] , актовий запис №5. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 30.03.2019 року відділом ДРАЦС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №4052. Зі змісту рішення опікунської ради Огульцівської сільської ради №05 від 14.10.2008 року вбачається, що до опікунської ради зверталася [PERSON] із проханням дати їй згоду на нотаріального оформлення договору довічного утримання її племінницею [PERSON] на умовах передачі їй свого будинку. Зі слів [PERSON] , через похилий вік вона потребує догляду з боку своїх родичів, найближчою з яких є її племінниця [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.05.2010 року Огульцівською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис №11. За інформацією державного нотаріуса Кобзар Н.Я., спадкоємцем по праву представлення щодо майна померлої [INFO] [PERSON] є її племінниця [PERSON] , яка спільно проживала зі спадкодавцем з 2008 року до дня її смерті та здійснювала необхідний догляд, що підтверджується актом Шарівської сільської ради Валківського району Харківської області №02-20/268 від 19.06.2018 року складеним за участі представників сільської ради та сусідів, які проживають поряд із домоволодінням [ADDRESS] . Однак, місцем реєстрації спадкодавця [PERSON] є [ADDRESS] . Заяву про прийняття спадщини до органів нотаріату відповідно до вимог ст.ст.1268-1270 ЦК України до 01.11.2010 року [PERSON] не подавала. Відомості про відкриття спадкової справи щодо вказаного спадкодавця та/або відомості про наявність посвідченого заповіту у Валківській ДНК відсутні. До складу спадкового майна входить право власності на земельну частку (пай) у землі колишнього КСП «Огульчанське» Валківського району Харківської області згідно сертифікату серії ХР №028897, зареєстрований 28.07.1996 року та зберігається в Міжрайонному управлінні Держгеокадастру у Валківському та Коломацькому районах (інформація №31-20-0.23,141-650/121-18 від 06.07.2018 року), а також житловий будинок з будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить померлій [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.09.2008 року, виданого на підставі рішення виконкому Огульцівської сільської ради від 22.08.2008 року №59. Як зазначає нотаріус, у зв`язку із відсутністю факту прийняття спадщини [PERSON] щодо майна померлої [INFO] тітки [PERSON] та не підтвердженим родинним зв`язком зі спадкодавцем, нотаріальна контора не може оформити спадкові права [PERSON] , дане питання може бути вирішене виключно в судовому порядку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 ЗК України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.2-4 ст.1273 цього Кодексу. Особа, яка управляє спадщиною, відповідно до ч.2 ст.1285 ЦК України має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з`явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.11 Постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку звернутися з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. (ст.285 ЦПК). З огляду на викладене, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог представника позивача, оскільки надані докази свідчать, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною тіткою позивача, але у зв`язку із відсутністю оригіналу свідоцтва про народження батька позивача (брата [PERSON] ) та відмінності в написанні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » позивач позбавлена можливості оформити спадкові права в передбаченому законом порядку, тому встановлення факту родинних відносин є обґрунтованим, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України. Враховуючи, що позивач володіє належним спадкодавцю майном, що свідчить про факт прийняття нею спадщини після смерті тітки [PERSON] , від даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичної особи, але законом не визначено іншого порядку його встановлення, тому суд задовольняє заяву, що відповідає положенням ч.2 ст.315 ЦПК України. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлою права на спадкове майно судом не встановлено, суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача щодо визнання права на земельну частку (пай) та житловий будинок, що входять до спадщини, яка залишилася після померлої [PERSON] , так як досліджені докази свідчать про неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку через відсутність державної реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved