Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

22.05.2015 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 913,15 грн., інфляційну складову та 3% річних в сумі 321,98 грн., а також суму судового збору в розмірі 243,60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS], де проживає відповідач, позивачем відкрито особовий рахунок одержувача електроенергії №08055101502. Станом на 01.02.2015 року у відповідача утворилася заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 913,15 грн., яка виникла внаслідок несплати рахунків за фактично спожиту електроенергію. Відповідно до ст. 625 ЦК України сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 321,98 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача при заочному розгляді справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 1 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, вказані правила регулюють відносини між громадянами (споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. "Правила" обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що на ім'я відповідача відкрито особовий рахунок одержувача електроенергії №08055101502. Згідно ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Так, взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до «Правил користування електричною енергією для населення» від 26.07.1999 року №1357. Наявність відносин між сторонами, а отже і виникнення цивільних прав й обов'язків, підтверджується діями сторін: постачання електричної енергії споживачеві, електроспоживання, надання рахунків на його оплату та їх оплата у встановленому порядку. Відповідно до п. п. 19, 21 «Правил користування електричною енергією» затверджених Постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Іншими словами, кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно відповідачем за фактичними показаннями приладу обліку електроенергії Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у періоді, за який здійснюється оплата. Згідно п. 28 «Правил», у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність. Однак подібних звернень від відповідача на адресу позивача не надходило. Пунктом 42 вищевказаних «Правил» передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно із п. 48 «Правил», користування електричною енергією для населення споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до п. 53 цих «Правил», якщо між споживачем і енергопостачальником не досягнуто згоди щодо користування електричною енергією, її оплати, збереження приладів обліку тощо, спірні питання вирішуються в установленому законодавством порядку. Судом встановлено, що за особовим рахунком відповідача станом на 01.02.2015 року у відповідача утворилася заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 913,15 грн., яка виникла внаслідок несплати рахунків за спожиту електроенергію, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином, за період з 01.02.2012-01.02.2015 р.р. з відповідача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 97,75 грн. та інфляційна складова суми боргу в розмірі 224,23 грн. (а.с.6). Згідно вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 1235,13 грн. (913,15 грн. + 97,75 грн. + 224,23 грн. = 815, 95 грн.). Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved