Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

15 березня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.06.2016 року позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]; стягнуто з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 09.09.2016 року скасоване заочне рішення суду від 16.06.2016 року та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Позивач після скасування заочного рішення подала заяву про зменшення позовних вимог та в заяві від 24.10.2016 року просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], проте відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Крім того, оскільки відповідач не приймає участі в утриманні дитини, яка проживає з позивачем, з відповідача мають бути стягнуті аліменти. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відносно сина; проте не заперечував проти сплати аліментів в зазначеному розмірі та пояснив, що після того, як він буде отримувати дохід, він буде сплачувати і більшу суму аліментів. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, відповідача та їх представників, представника третьої особи, свідків, позивача як свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.2002 року по 20.12.2006 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Його батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стаття 184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.. Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація у своєму висновку від 13.06.2016 року № 109/02/40-4979 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. Висновком від 26.10.2016 року за №109/03/40-8821 Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація зазначила, що відсутні підстави для перегляду висновку від 13.06.2016 року. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач не виконує батьківські обов'язки з народження дитини, після розірвання шлюбу між сторонами батько дитини бачив сина декілька раз та передавав подарунки відразу після розірвання шлюбу. Свідок [PERSON], зокрема в судовому засіданні пояснив, що в той час, коли він зустрічався з відповідачем - для оформлення дозволу на виїзд дитини за кордон - він жодного разу не запитав про сина, не цікавився його здоровям, його інтересами, навчанням в школі та не повідомляв, що мати сина не надає можливості поспілкуватися з сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік бажає спілкуватися з сином, проте мати не надає можливості спілкуватися з ним. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу між сторонами, вони жодного разу не бачили, щоб відповідач зустрічався з сином. Також свідки зазначили, що вони не були присутні при розмові батьків дитини з якого можна було б зробити висновок, що мати не надає можливість спілкуватись з дитиною; про ту обставину, що мати не надає можливості спілкуватись з дитиною свідкам відомо лише зі слів відповідача. Крім того, відповідач в судовому засіданні пояснив, що він дійсно лише декілька раз після розірвання шлюбу з позивачем бачився з сином та передавав йому подарунки. Відсутність спілкування з дитиною відповідач пояснив, що він повідомляв позивача, що у випадку коли буде можливість поспілкуватись з сином щоб вона подзвонила йому та повідомила про це. Проте в судовому засіданні встановлено, що відповідач з часу проживання сина з позивачем, участі у вихованні, спілкуванні та розвитку не приймав, святкових заходів за участю дитини не відвідував, його життям не цікавився, доказів з'ясування місця проживання сина та усунення, у випадку наявності, перешкод у спілкуванні з сином не надав (пояснення відповідача щодо тієї обставини, що позивач чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином суд сприймає критично, як суб'єктивну думку відповідача), не звертався до служби у справах дітей з приводу чинення йому перешкод позивачем у спілкуванні з дитиною. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач проявляв повну бездіяльність по відношенню до свого обов'язку по утриманню та вихованню власної дитини не цікавився дитиною та не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не надає матеріальну допомогу, за тривалий період після надходження позову до суду, скасування заочного рішення та до постановлення рішення судом він не намагався зустрітися з сином, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Крім того, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час участь в утриманні дитини не приймає, відповідні докази суду надані не були, кошти на його утримання не надає, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення ним повноліття в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров'я дитини (доказів, що на даний час дитина перебуває на обліку чи потребує спеціального лікування немає), відповідач має двох дітей від іншого шлюбу на утриманні, не має постійного місця роботи та постійного доходу, враховуючи засади розумності та справедливості, визначає розмір аліментів в розмірі 500,00 грн. щомісячно на утримання [PERSON], [INFO] з моменту подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. На підставі статті 367 ЦПК України суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved