Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2013 року. Від шлюбу дітей не мають. Поряд з тим, зазначив, що після реєстрації шлюбу, вони постійно проживали у будинку його батьків у с.Гермаківка Борщівського району Тернопільської області. Відносини між ними були спочатку нормальними. Три роки вони разом перебували на роботі у Польщі, дітей планували народити пізніше. У листопаді позивача призвали на строкову військову службу, де він пробув до 08 квітня 2020 року. За цей період відповідач декілька разів відвідувала його за місцем служби у Львівській області, також він один раз був дома у відпустці. За час служби помітив, що відношення відповідача до нього змінилось у гірший бік, вона стала холодною до нього, не уважною, не бажала з ним спілкуватися. Позивач не один раз телефонував до неї, а вона багато разів не відповідала, а коли додзвонювався та питав причину чому вона не відповідає на дзвінки, відповідала, що не зобов`язана це робити. Крім того зазначив, що останній раз бачився з відповідачем у лютому 2020 року, коли вона була у нього на службі. Потім відповідач поїхала на роботу у Польщу і з лютого 2020 року по даний час вони не бачилися, відповідач відмовляється з ним спілкуватися. Таким чином, вони не підтримують подружні відносини чотири місяці, разом не проживають, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства. Поряд з цим зазначив, що він телефонував до дружини та пропонував їй розірвати шлюб в органах ДРАЦС та обом прибути туди та подати спільну заяву про розірвання шлюбу, однак відповідач не бажає прибути в ДРАЦС. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач [PERSON] за місцем проживання відсутня. У зв`язку з чим 30 липня 2020 року [PERSON] про надходження позову була повідомлена через офіційний веб - сайт суду. Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву відповідач суду не надіслала. При цьому, судом враховано, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуальнго Кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX, і протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), не подали будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 25 листопада 2013 року Гермаківською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25 листопада 2013 року у Гермаківській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 06. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу дітей не мають. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають, подружні відносини не підтримують, спільного бюджету та господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved