Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

15.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку Ухвалою від 19.01.2015 залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON], яка є титульним власником земельної ділянки. В позовній заяві позивач вказав, що на підставі договору купівлі-продажу, йому належить житловий будинок з прилеглими господарсько-побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та незакінчений будівництвом житловий будинок з прилеглими господарсько-побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Позивач після укладення договору купівлі-продажу не звернувся до відповідних органів для переоформлення земельної ділянки. На даний час зареєструвати своє право власності на земельні ділянки позивач не може, оскільки державні акти на право приватної власності на землі за вказаними адресами зареєстровані на попередніх власників, яких позивач не має можливості знайти. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомили, відповідних заяв та документів не надали. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між [PERSON] та [PERSON] було укладено та завірено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1007 від 12.09.2000 розташованого за адресою: [ADDRESS] та договір незакінченого будівництвом житлового будинку №1008 від 12.09.2000, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок належав відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.1993, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Є. незакінчене будівництво належало відповідачу на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 05.03.1996, зареєстрованого Південною товарною біржею за №3751. 18.09.2000 житловий будинок було зареєстровано в ММБТІ на праві приватної власності за [PERSON] за реєстровим №981, незакінчене будівництво житлового будинку - зареєстроване без зазначення прізвища та реєстрового номеру. 12.09.2000 в Філії №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» були укладені договори купівлі-продажу та зареєстровані в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстровими номерами №1007 та 1008. Згідно зазначених договорів [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок з прилеглими господарсько-побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та незакінчений будівництвом житловий будинок з прилеглими господарсько-побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Усі умови вищевказаних договорів купівлі-продажу сторонами були виконанні належним чином, позивач передав відповідачу всю суму вартості нерухомого майна за договорами та прийняв вказане майно в своє користування та розпорядження, постійно проживав в ньому, проводив ремонтні роботи та сплачував комунальні витрати, проте в порушення ст. 657 ЦК України договори нотаріально не засвідчені. Рішенням Заводського районного суду від 10.06.2014 договори купівлі-продажу житлового будинку з усіма прилеглими господарсько-побутовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та незакінченого будівництвом житлового будинку з прилеглими господарсько-побутовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладені в 2000 році на біржі нерухомості - були визнані дійсними . Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 № 7 при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічні правові підстави переходу права на земельну ділянку передбачені ст.377 Цивільного кодексу України - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, зважаючи на те, що позивач набув право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, відповідно до положень ст.30 ЗК (в редакції 1990р.) до нього перейшло право власності на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості, та які були виділені у власність в установленому законом порядку попереднім власникам, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги позивача обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню.

Outcome: approved