Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Представник позивача, пояснив, що 14.05.2014 року [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 1 600 доларів США, які він пообіцяв повернути до 01 вересня 2014 року, що підтверджується розпискою, однак, у визначений сторонами строк [PERSON] не виконав свій обовязок про повернення грошей, через це позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Невиконання відповідачем свого обовязку підтверджується наявністю боргового документу розписки у позивача та відсутність іншого письмового доказу про повернення відповідачем боргу. Напис з приводу завдатку спірних правовідносин не стосується. Вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, що позивачем отримано долари Республіки Зімбабве, отже згідно звичаями ділового обороту в Україні, в обігу саме долари США, а не інші. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 34 616 грн., тобто еквівалент 1600 доларам США по курсу 2163,54 грн. за 100 доларів США на 22.06.2015 року та судові витрати. Представник відповідача позов не визнав та в судовому засіданні 31.07.2015 року пояснив, що розписка написана під впливом обману, так як гроші відповідач не отримав. В судовому засіданні 02.09.2015 року пояснив, що з позовом не погоджується так як в розписці не вказано долари якої держави отримав позивач. Як йому відомо, це могли бути долари Республіки Зімбабве. Звідки у позивача така валюта та для чого вона потрібна була відповідачеві, пояснити не може. Погодився, що частина тексту в розписці про завдаток, не стосується спірних правовідносин. Просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Частинами 1, 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник, зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Частиною 2 ст.1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання. Як вбачається з ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Згідно розписки від 14.05.2014 року, відповідач отримав 1600 доларів та зобовязався повернути їх позивачу до 01.09.2014 року.(а.с.8) Дійсно в розписці не зазначено, долари якої держави позичав [PERSON], однак враховуючи, що заперечуючи факт отримання доларів США, представник відповідача в свою чергу не надав доказів, що позичені долари Республіки Зімбабве або іншої держави, суд погоджується з представником позивача, що у відповідності до звичаю ділового обороту який має місце на території України, є усталеним обіг іноземної валюти долара США. Стаття 7 ЦК України зазначає, що відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Беручи до уваги, що відповідачем не надані докази які свідчать про повернення боргу, оригінал розписки, тобто борговий документ перебуває у позивача та досліджений в судовому засіданні, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс долара США станом на 25.12.2015 року становить 22,96 грн. за один долар США, що підтверджується витягом із офіційного сайту НБУ. Таким чином, розрахунок заборгованості: 22,96 грн. х 1600 доларів США =36 736 грн. З цієї суми слід виходити при розрахунку судового збору. Виходячи з ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Представницею позивача надана квитанція на оплату юридичних послуг які надані нею в якості фахівця в галузі права позивачеві на суму 2000 грн., однак розрахунок витрат на правову допомогу які можуть бути стягнуті з відповідача виглядає наступним чином: Мінімальна заробітна плата до 01.09.2015 року 1218 грн. х 40% :100 = 487,20 грн.: 60 хвл.= 8,12 грн./хвл. Участь в судовому засіданні 31.07.2015 року зайняла 24 хвл., тобто витрати становлять: 24 хвл. х 8,12 грн. = 194,88 грн. З 01.09.2015 року мінімальна заробітна плата - 1378 грн. х 40% :100 = 551,2 грн. : 60 хвл. = 9,19 грн./ 01 хвл. 23 хвл. х 9,19 грн.= 211,37 грн. (18 хвл, + 5 хвл.= 23 хвл. витрачених представником в судових засіданнях 02.09 та 24.12.2015 року згідно журналів судового засідання). Всього : 211,37 грн. + 194,88 грн. = 406,25 грн. Враховуючи, що обґрунтованого розрахунку витрат щодо до інших юридичних послуг наданих представником позивачеві, не надано, вони не можуть бути стягнуті з відповідача. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved