Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору старшого державного виконавця Літинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гаврилюк С.В. про часткове звільнення від сплати аліментів. Позов мотивовано тим, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 07.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 24. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . 31.10.18 року Літинський районний суд Вінницької області видав наказ № 137/1769/18 відповідно до якого з Позивача стягнено на користь Відповідача, аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 настрої від всіх його видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 30.10.2018р. і до досягнення ним повноліття. При цьому, відповідно до довідки №361 виданої 25.05.2020року Дашковецькою сільською радою Літинського району Вінницької області позивач і відповідач разом з сином [PERSON] проживали разом в період з 20.07.2018року по 28.01.2019року в [ADDRESS] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2019р. шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу в період з 28.01.2019р. по 17.01.2020року син [PERSON] проживав лише з батьком у [ADDRESS] та перебував на утриманні позивача. Рішенням Хмільницького районного суду від 11.10.2019р. позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено. 17.01.2020 року на виконання рішення, батько передав сина [PERSON] його матері за актом про передачу дитини. Після передання дитини батько одразу звернувся до матері з питанням куди яким чином перераховувати аліменти, проте на усні заяви відповіді не отримав, тому він ще двічі звертався до матері із письмовими заявами, на які також не отримав відповідь. Натомість мати звернулась до державної виконавчої служби з заявою про примусове стягнення аліментів. За таких обставин у Літинському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 137/1769/18 виданого Літинським районним судом Вінницької області 29.01.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/ 4 від усіх видів доходу але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно до його повноліття. 30.06.2020 року старшим державним виконавцем Гаврилюк С.В. по вказаному виконавчому провадженню складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2018 року по червень 2020 року складає 15893,35 грн. Ознайомившись із вищевказаним розрахунком вважаю, розрахунок вчинено всупереч закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного: за період січня - червня 2020 року батько сплатив аліменти, що підтверджується копіями квитанцій; за період з 28.01.2019 року по 17.01.2020 року нарахування [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів є таким, що суперечить закону, оскільки дитина повністю перебувала на утриманні [PERSON] , що свідчить про відсутність підстав для стягнення аліментів на користь відповідача. Просить звільнити [PERSON] від заборгованості зі сплати аліментів за період з 28.01.2019 року по 17.01.2020 року по виконавчому провадженню № 62047470 з примусового виконання судового наказу № 137/1769/18 виданого Літинським районним судом Вінницької області 29.01.2019 року. Ухвалою суду від 26.08.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 07.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 24. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . 31.10.18 року Літинський районний суд Вінницької області видав наказ № 137/1769/18 відповідно до якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 настрої від всіх його видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 30.10.2018р. і до досягнення ним повноліття. Відповідно до довідки №361 виданої 25.05.2020року Дашковецькою сільською радою Літинського району Вінницької області позивач і відповідач разом з сином [PERSON] проживали разом в період з 20.07.2018року по 28.01.2019року в [ADDRESS] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2019р. шлюб розірвано. Згідно довідок Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області №361 від 25.05.2020року та № 71 від 23.01.2020року з 28.01.2019р. по 17.01.2020року син [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] та перебував на його утриманні. Рішенням Хмільницького районного суду від 11.10.2019р. позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено. 17.01.2020 року на виконання рішення, батько передав сина [PERSON] його матері за актом про передачу дитини. У Літинському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 137/1769/18 виданого Літинським районним судом Вінницької області 29.01.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/ 4 від усіх видів доходу але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно до його повноліття. 30.06.2020 року старшим державним виконавцем Гаврилюк С.В. по вказаному виконавчому провадженню складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2018 року по червень 2020 року складає 15893,35 грн. Згідно квитанцій, що знаходяться в матеріалах цивільної справи [PERSON] за період січня - червня 2020 року сплатив аліменти [PERSON] на утримання сина. Відповідно до ч. 8 п. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За змістом ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст.181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Вважаю, що у даному випадку такою істотною обставиною, яку Суд має врахувати при звільненні батька від сплати заборгованості слугує та, що в період, за який нараховано борг дитина проживала разом з батьком і перебувала на його повному утриманні. За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З наданих суду доказів вбачається, що в січні 2020року позивач передав дитину відповідачу, а тому з моменту передачі дитини відповідачу у позивача виникає обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини саме на користь матері. Як вбачається із наданих квитанцій за період з січня по липень 2020 року позивач аліменти сплачував. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене, та те, що з січня 2019 року по січень 2020 року дитина фактично проживала разом з позивачем у його будинку та знаходилася на утриманні позивача, то вказані обставини мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів за вказаний період. За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 181, 197 СК України,

Outcome: approved