Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди, мотивуючи позов тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року визнана мирова угода між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої [PERSON] зобов'язався в добровільному порядку відшкодувати йому суму боргу в розмірі 24 000 грн. протягом періоду з 01.09.2012 року по 01.03.2013 року. До цього часу [PERSON] не виконує умови даної мирової угоди та добровільно не погашає заборгованість, незважаючи на його неодноразові вимоги. Таким чином відповідач грубо порушив умови мирової угоди та відповідно до чинного законодавства зобов'язаний сплатити йому суму заборгованості за даною мировою угодою. Просить спонукати відповідача до виконання мирової угоди, визнаної Ленінським районним судом м. Вінниці 30.01.2012 року, шляхом стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 24 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав та суду пояснили, що ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року була визнана мирова угода між позивачем та відповідачем. Відповідно до мирової угоди [PERSON] зобов'язався в добровільному порядку відшкодувати позивачу суму боргу в розмірі 24 000 грн. протягом періоду з 01.09.2012 року по 01.03.2013 року. Однак, до цього часу [PERSON] не виконує умови даної мирової угоди, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, відмовляється повернути йому кошти. Вважають, що відповідач порушив умови мирової угоди і відповідно до чинного законодавства зобов'язаний сплатити позивачу суму заборгованості за даною мировою угодою. Позивач звертався до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання мирової угоди, однак постановою державного виконавця від 20.11.2012 року у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання мирової угоди було відмовлено. Просять спонукати відповідача до виконання мирової угоди, визнаної Ленінським районним судом м. Вінниці 30.01.2012 року, шляхом стягнення з нього суми боргу в розмірі 24 000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи №2-5265/11, оцінивши надані докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року в цивільній справі № 2-5265/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, визнано мирову угоду на таких умовах: відповідач [PERSON] зобов'язується добровільно відшкодувати позивачу [PERSON] суму заборгованості 24 000 грн. протягом періоду з 01.09.2012 року по 01.03.2013 року; погашення заборгованості проводиться відповідачем [PERSON], починаючи з 01.09.2012 року по 01.03.2013 року рівними грошовими частинами в сумі 4 000 грн. щомісячно, шляхом передачі вказаних сум [PERSON], а саме: вересень 2012 року - 4 000 грн.; жовтень 2012 року - 4 000 грн.; листопад 2012 року - 4 000 грн.; грудень 2012 року - 4 000 грн.; січень 2013 року - 4 000 грн.; лютий 2013 року - 4 000 грн. Провадження у справі було закрите. Ухвала набрала законної сили 07.02.2012 року. В судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідачем [PERSON] мирова угода не виконується, сума заборгованості в розмірі 24 000 грн. 00 коп. позивачу [PERSON] відповідачем не виплачена. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Однак, як встановлено в судовому засіданні, 20.11.2012 року головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Козачук І.Ю. винесено постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження (відмову в прийняттф до провадження виконавчого документа), з якої вбачається, що у прийнятті до провадження виконавчого документа ухвали 32-5265/11 виданої 30.01.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання мирової угоди було відмовлено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, тривалий час мирова угода, визнана ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року, відповідачем не виконується, жодних заходів на виконання мирової угоди відповідач не вчиняє, що призводить до порушення прав та інтересів позивача. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами у справі, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позову до суду, позов задоволено, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved