Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

27.02.2015р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, випуску 1992р., придбаного за час шлюбу з [PERSON] , вказує що з відповідачем по справі з 02 травня 2009 року знаходились у шлюбі. В грудні 2014р. відповідач без будь-яких пояснень покинув сім"ю. В період шлюбу, ними було придбано автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, випуску 1992р., який зареєстровано на відповідача [PERSON] Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, випуску 1992р., як майна набутого подружжям під час шлюбу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачка не повертає йму частку майна , яке було придбано під час шлюбу. Не заперечував, що спірний автомобіль було придбано під час шлюбу з [PERSON] Всилухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 02.05.2009 року./а.с.6/ Згідно довідки № 385552 від 07.08.2014 року автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, випуску 1992р., колір білий, об"єм двигуна 1781, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.32), отже транспортний засіб був набутий сторонами за час шлюбу. Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у справі доказами. Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час існування відповідних правовідносин передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. А відповідно до ст. 28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається із змісту ч. 3 ст. 368, ст. 369 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, закон визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розмір їх часток при поділі майна. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 27 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за певних обставин, суд може визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладені обставини, суд частково задовільняє позовні вимоги позивача, визнає за нею право власності на 1/2 частину спірного автомобілю. Вимоги позивача є обгрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню частково. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1,9) судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved