Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовами про стягнення на користь позивача солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в сумі 6500 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому Національним Банком України на день ухвалення рішення, як суми боргу за укладеними між позивачем і відповідачами 13 травня 2013 року договорами позики, та стягнення на користь позивача солідарно з відповідачів втрати від інфляції за весь час прострочення повернення боргу та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, а також відсотків за користування грошовими коштами за однією із розписок. В подальшому неодноразово збільшував позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно борг за розпискою від 13.05.2013 у сумі 91 118 гривень 95 копійок, що становить 3250 доларів США та 3% річних у сумі 13 720 грн. 27 коп. та борг за розпискою від 13.05.2013 у сумі 91 118 гривень 95 копійок, що становить 3250 доларів США та 287 992,23 грн. відсотків за користування грошовими коштами. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 травня 2013 року між ним та Відповідачами у простій письмовій формі були укладені договори позики, оформлені розписками, відповідно до яких Відповідачі отримали від Позивача в борг грошові кошти в сумі 3250 доларів США з кінцевою датою повернення боргу 13 жовтня 2013 року та грошові кошти на таку ж суму і з тією ж датою повернення боргу, але зі сплатою відсотків у розмірі 3% щомісячно, а в разі не повернення боргу в строк з підвищення відсотків на 2 % щомісячно. Однак станом на дату звернення до суду грошові кошти не повернули, тому просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач безпосередньо пояснив, що в травні 2013 року його знайомий [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити значну суму коштів для розвитку бізнесу пояснивши, що зі своїми знайомими [PERSON] та цивільною дружиною [PERSON] хочуть заснувати бізнес з пошиву взуття. Оскільки [PERSON] часу від часу позичав у нього гроші, він погодився. Так, 13 травня 2013 року до нього додому приїхав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і позичили у нього 3250 доларів США на що [PERSON] написав власноручно розписку, а кожен навпроти свого прізвища поставив підпис. Через деякий час, в цей же день, всі втрьох знову приїхали до нього додому та попросили ще ж таку суму коштів, оскільки коштів не вистачало для відкриття бізнесу, але вже під проценти. Він знову погодився надати таку ж суму коштів, але складаючи другу розписку, яку власноручно писав [PERSON], вказали, що кошти зобов'язуються повернути з відсотками і кожен поставив підпис навпроти свого прізвища. В подальшому забравши грошові кошти, вони поїхали, але кошти до теперішнього часу не повернули, тому просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно зі своїм знайомим [PERSON] та його цивільною дружиною [PERSON] вирішили заснувати бізнес з пошиву взуття, а тому позичили грошові кошти в доларах США у знайомого [PERSON] - [PERSON] Зазначив, що 13 травня 2013 року, вони втрьох дійсно двічі приїжджали до [PERSON] та отримували від нього грошові кошти, які забирав [PERSON], який займався розвитком бізнесу. З впевненість зазначив, що всі втрьох ставили підпис у розписках, але борг не повернули, оскільки заснувати бізнес не вдалося. Відповідач [PERSON] повністю заперечувала проти задоволення позову, заперечивши факт підписання боргових розписок. Пояснила, що вона з [PERSON] дійсно позичали кошти у [PERSON], але це було раніше і саме тоді вона надавала свою ксерокопію паспорту. Знає, що [PERSON] з [PERSON] позичали у позивача кошти на розвиток бізнесу, проте вона не була присутня і свого підпису не ставила. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку статті 128 ЦПК України (пункт 2 частина сьома) відзиву на позов не надіслав у судові засідання не з'явився. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши учасників провадження, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно розписки від 13.05.2013 року, складеної власноручно, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] взяли в борг у [PERSON] 3250 доларів строком на 6 місяців до 13 жовтня 2013 року та згідно розписки від 31.05.2013 року, складеної власноручно, таку ж суму коштів на той же строк, але під 3 % відсотки в місяць, а у випадку порушення строку повернення грошових коштів зі зростанням відсотків на 2 % в місяць (а.с. 190-191 т.1). У зв'язку із запереченням відповідача [PERSON] про факт проставляння підпису в боргових розписках, судом була призначена судова почеркознавча експертиза, за висновком якої від 23.01.2018 № 19/119/6-6/105е досліджувані два підписи від імені [PERSON] в наданих на дослідження двох розписках від 13 травня 2013 року, ймовірно виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 160-231 т.1). Водночас, як встановлено при допиті в судовому засіданні експерта [PERSON], останній для надання категоричного висновку про виконання підписів в боргових розписках від імені [PERSON] не вистачило графічного матеріалу та підпис є простим за своєю будовою, а тому остання надала ймовірно негативну експертизу. У зв'язку із неможливістю експерта надати категоричний висновок про те, ким саме виконані підписи в боргових розписках навпроти прізвища [PERSON] та пояснень позивача і відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] особисто ставила підписи, судом була призначена повторна судова почеркознавча експертиза. За висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи від 08.08.2018 № 7421/15863 підписи від імені [PERSON] серед іншого у боргових розписках від 13.05.2013 під рукописним текстом, в рядку «[PERSON]Н.» другий за підписом навпроти прізвища [PERSON] виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON] (а.с. 68-91 т.2). За таких обставин, суд оцінюючи вказаний висновок експертизи за правилами статті 110 ЦПК України, відповідно до якої висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу та враховуючи пояснення позивача та відповідача [PERSON], згідно яких [PERSON] в їх присутності особисто ставила підписи на боргових розписках, суд приходить до висновку, що саме відповідач [PERSON] розписувалась у боргових розписках, а тому має солідарно, разом з іншими відповідачами, відповідати за боргові зобов'язання перед [PERSON] Колегія суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в Постанові від 18 січня 2017 року (справа №6-2789цс16), вказала, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обов'язки. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Частиною другою статті 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 № 6-63цс13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Тобто, наявний оригінал розписки підтверджує боргове зобов'язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. У відповідності зі статтею 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тому повернення відповідачами позивачеві боргу є їх обов'язком. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Між тим, Відповідачі у справі взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином та у встановлений строк не виконали, що є підставою для задоволення позову. Згідно з частиною другою статті 524 ЦК України та частин першої та другої статті 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті; грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пленум Верховного суду України в пункті 14 постанови «Про судове рішення у цивільний справі» від 18 грудня 2009 року № 14, вказав, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті лише у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Отже, судом встановлено невиконання Відповідачами свого зобов'язання щодо повернення грошового боргу Позивачу, тому суд вважає необхідним стягнути солідарно з Відповідачів на користь позивача борг за борговою розпискою від 13.05.2013 у розмірі 91 118 гривень 95 коп., що еквівалентно 3250 доларів США, за курсом 2803 гривень 66 коп. за 100 доларів США станом на 19.10.2018 та борг за борговою розпискою від 13.05.2013 у розмірі 91 118 гривень 95 коп., що еквівалентно 3250 доларів США станом на 19.10.2018. Щодо стягнення відсотків за борговими розписками суд зазначає, що відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин процентиза борговою розпискою від 13.05.2013, згідно якої відповідачі зобов'язувались повернути борг до 13 жовтня 2013 року та сплачувати 3% в місяць, а в подальшому у разі не повернення боргу, відсотки зростають на 2 % в місяць, та періоду заборгованості за вказаним договором з 14 жовтня 2013 року по 19 жовтня 2018 року та необхідності сплачувати відсотки в розмірі 3% в місяць за період з 14.05.2013 по 13.10.2013, в подальшому сплачувати 5% в місяць, сума процентів, що підлягає стягненню з відповідачів становить 287 992 гривень 23 коп., що еквівалентно 10 272,01 доларів США, за курсом НБУ 2803 гривень 66 коп. за 100 доларів США станом на 19.10.2018, а також враховуючи період заборгованості за борговою розпискою від 13.05.2013 в якій відсутній визначений сторонами розмір процентів, сума процентів, що підлягає стягненню з відповідачів становить 13 720 грн. 27 коп., що еквівалентно 489,37 доларів США, за курсом НБУ 2803 гривень 66 коп. за 100 доларів США станом на 19.10.2018 (3250 доларів США х 1832 дні прострочення х 3 %/365 днів). Крім того, при вирішенні питання про заперечення представника Відповідача [PERSON] про те, що в боргових розписках не визначено валюту зобов'язання, суд враховує пояснення самого позивача та відповідача [PERSON], які пояснили, що грошові кошти надавались саме в доларах США, а не в будь-якій іншій валюті, що позначається знаком «$», і в суду не виникає сумніву, що грошові кошти бралися саме в доларах США. Крім того, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача згідно статті 141 ЦПК України слід стягнути в рахунок відшкодування судових витрат, суму коштів у розмірі 816 грн. 08 коп. судового збору по 272 грн. з кожного та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 10 153,00 грн. по 3 384 грн. 33 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved