Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на транспортний засіб та звільнення з-під арешту. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстровано легковий автомобіль марки ЗАЗ - DAEWOO, державний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON]. На підставі домовленості й відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом від 18.10.2012р., [PERSON] уповноважила та надала повні права з правом передоручення щодо розпорядження вказаним транспортним засобом, у тому числі на укладення будь-яких договорів (продаж, обмін, оренда, тощо). Не відаючи про всі нюанси справи та маючи намір придбати транспортний засіб для власних потреб та подальшого користування, він звернувся у квітні 2013 року до відповідача [PERSON] з проханням продати вищезазначений автомобіль, домовившись з ним за ціну купівлі-продажу автомобілю та терміни розрахунку. З цією метою в письмовій формі 22 квітня 2013 року в смт.Білокуракине Луганської області він уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого [PERSON] передав йому у власність, а він прийняв та заплатив за нього грошові кошти в розмірі 29000 гривень. На підтвердження факту отримання грошових коштів у вищевказаному розмірі відповідачем було надано на його ім'я розписку про отримання грошей. Оскільки коштів на переоформлення транспортного засобу у відповідача на той час не було, ним власноруч було підписано попередній договір купівлі-продажу від 22.04.2013р. та цього ж дня передано йому ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та безпосередньо й сам автомобіль, і за довіреністю, яка посвідчена приватним нотаріусом. На момент укладення договору даний транспортний засіб ні під забороною на відчуження, ні під арештом не знаходився та предметом позову третіх осіб не був, про що відповідачем [PERSON] було повідомлено особисто під час здійснення правочину та про що свідчить його особистий підпис в договорі. Тобто жодних обмежень на транспортний засіб на час оформлення угоди не було. З моменту укладення договору та передачі автомобіля йому останній знаходиться в повному його розпорядженні та користуванні. Він несе витрати, пов'язані з оглядом та страхуванням транспортного засобу, здійснює відповідний ремонт, обслуговування та експлуатацію. Відповідно до п.п.2.1 договору, окрім передачі транспортного засобу у власність, відповідач зобов'язаний був зняти його з обліку в органах реєстрації та оформити належним чином перехід права власності не пізніше 31 грудня 2014 року. Але до теперішнього часу відповідач відповідну перереєстрацію не здійснив та ухиляється від переоформлення, мотивуючи суспільно-небезпечною ситуацією у державі, неможливістю дістатися відповідної території та відсутністю грошових коштів, у зв'язку з чим він не може перереєструвати транспортний засіб на своє ім'я. В липні поточного року, маючи намір довести до кінцевого результату фактичну купівлю-продаж транспортного засобу та, діючи на підставі наявної у нього від відповідача довіреності, він звернувся до Старобільського відділення РЕР для з'ясування порядку зняття та перереєстрації автомобіля на своє ім'я, що йому було роз'яснено та водночас повідомлено про те, що за перевіркою по базі даних, фактично набутий ним у власність транспортний засіб знаходиться під арештом, забороною відчуження та у розшуку, який проведено відділом Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку. У перших числах серпня, діставшись до місцезнаходження установи в м.Краматорськ, звернувся до посадових осіб відділу ДВС Куйбишевського РУЮ з проханням, щоб йому роз'яснили причину арешту, затримки та розшуку транспортного засобу, фактично належному йому на праві власності з 22.04.2013р. На його усне звернення посадовими особами ВДВС було надано роз'яснення та копії процесуальних документів з приводу того, що транспортний засіб дійсно арештовано та оголошено в розшук за постановою головного державного виконавця Полякової В.І. від 08.03.2014р. по виконавчому провадженню №38413536, яке знаходиться на виконанні в їхньому відділі, відкритому 13.06.2013р. відносно боржника - [PERSON], на яку відповідно до свідоцтва про ТЗ, зареєстровано вищевказаний транспортний засіб. Вважає дані дії такими, що суперечать фактичним обставинам справи та зачіпають його конституційні права, як власника, який жодним чином не має відношення до боргів [PERSON]. Крім того, під час огляду наданих йому документів та звернення шляхом безкоштовного доступу безпосередньо до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень він дізнався про те, що накладення арешту та оголошення в розшук транспортного засобу здійснено 08.03.2014р., а фактично купівлю-продаж було здійснено 22.04.2013р. та з [PERSON] до відповідача було передано право на майно 18.10.2012р.. Тобто, предмет даного позову - транспортний засіб, на час здійснення ним правочину не знаходився під забороною, арештом чи предметом позову третіх осіб та його фактично ним було продано та передано у власність іншій особі ще до будь-яких судових чи інших тяжб, про відсутність яких було повідомлено та свідчить особистий підпис. Ці обставини і спонукали позивача звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю, надав аналогічні пояснення та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи - відділу ДВС Куйбишевського РУЮ у м.Донецьку в судове засідання не з'явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Також надав суду заперечення на позов, зазначивши, що власником автомобіля ЗАЗ - DAEWOO, державний номер [NUMBER], є [PERSON]. За даними Єдиного реєстру виконавчих проваджень, на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецьку перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 82417,39 грн.. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17.09.2015 року, арешт на рухоме майно [PERSON], накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецьку від 22.09.2010 року, тобто на момент укладання договору від 22.04.2013 даний транспортний засіб вже був під забороною відчуження. Просить відмовити у задоволенні вимог [PERSON] в частині звільнення майна з-під арешту. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила. Належним чином була повідомлена про розгляд справи шляхом розміщення оголошення у газеті "Урядовий кур'єр". Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до технічного паспорту на автомобіль [NUMBER], легковий сєдан, модель Т13110, номер шасі Y6DT1311040209488, зеленого кольору, 2004 року випуску, він належить [PERSON] (а.с.6). 18.10.2012 року [PERSON] надала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON], якою уповноважила [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися та укладати всі необхідні договори щодо розпорядженням автомобілем [NUMBER], легковий сєдан, модель Т13110, номер шасі Y6DT1311040209488, зеленого кольору, 2004 року випуску від її імені (а.с.7). 22.04.2013 року [PERSON], який діє від імені власника [PERSON], відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON], уповноважив [PERSON] та [PERSON] продати належний власнику автомобіль [NUMBER], легковий сєдан, модель Т13110, номер шасі Y6DT1311040209488, зеленого кольору, 2004 року випуску (а.с.10). Згідно попереднього договору купівлі-продажу від 22.04.2013 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] автомобіль [NUMBER], легковий сєдан, модель Т13110, номер шасі Y6DT1311040209488, зеленого кольору, 2004 року випуску (а.с.13-15), отримавши від [PERSON] грошові кошти у розмірі 29000 грн., про що власноручно написав розписку (а.с.16). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 38413536 від 13.06.2013 року [PERSON] повинна сплатити 170 грн. на користь УПФУ в Куйбишевському районі м.Донецька (а.с.17, 18-19). По зазначеному виконавчому провадженню ВП № 38413536 головним державним виконавцем Куйбишевського РУЮ у м.Донецьку [PERSON] 08.03.2014 року було накладено арешт та оголошено в розшук автомобіль [NUMBER], легковий сєдан, модель Т13110, номер шасі Y6DT1311040209488, зеленого кольору, 2004 року випуску (а.с.20-21). Цією ж датою по вказаному вище виконавчому провадженню державним виконавцем Нордіо В.В. було накладено арешт та оголошено в розшук вищезазначений автомобіль (а.с.22-24). На підставі виконавчого листа № 2-4648, виданого 13.08.2010 року Куйбишевським районним судом м. Донецька, про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ „ПриватБанк 82317 грн. державним виконавцем Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку 22.09.2010 року було відкрито виконавче провадження ВП № 21493989 та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с.47-49). Проте, зазначене виконавче провадження завершено (а.с.56-57). Згідно ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частини 3 статті 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини 1 стані 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно частини 2 статті 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.1. вищевказаного договору було визначено, що «...Продавець в момент підписання даного договору та після отримання коштів передає, а Покупець приймає транспортний засіб за місцем виконання даного договору та оплати коштів: селище Білокуракине Луганська область», а відповідно до п.8 ч.1 статті 110 ЦПК України, позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Тобто, при укладені договору купівлі-продажу транспортного засобу сторонами були дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо письмової форми даного договору, а нотаріальне посвідчення договору було обумовлено у п 2.1 вищевказаного попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (пееререєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року, державну реєстрацію транспортного засобу може бути здійснено на підставі копії рішення суду, засвідченого в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Одним із заходів виконання є арешт майна боржника та оголошення розшуку транспортного засобу, який відповідно до вказаного Закону може полягати у винесенні постанови про арешт та розшук майна. Відповідно до статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Таким чином, судом встановлено, що транспортний засіб, фактично перебуває в повному розпорядженні та користуванні [PERSON] з 2013 року, але за свідоцтвом про реєстрацію ТЗ до теперішнього часу зареєстрований за [PERSON], яка є боржником за виконавчим провадженням, відкритим у відділі Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції та на даний транспортний засіб державним виконавцем накладено арешт та оголошено в розшук, в результаті чого порушено право позивача розпоряджатися та користуватися своїм майном. За таких підстав позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, а заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді від 12.08.2015 року, підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved