Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

24.02.2016 [PERSON] звернулась з позовом (уточнений 04.07.2016 року), в якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Чернігів, вул. Калинова, 21, мотивуючи тим, що останні понад один рік не проживають за вказаною адресою без поважних причин. 12.04.2016 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом, в якому просила вселити її разом з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в будинок № 21 по вул. Калиновій в м.Чернігові; зобовязати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні будинком № 21 по вул.Калиновій в м.Чернігові; зобовязати [PERSON] видати ключі від будинку № 21 по вул.Калиновій в м.Чернігові, мотивуючи позов тим, що [PERSON] чинить їм перешкоди в користуванні житловим приміщенням Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 липня 2016 року позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано, що [PERSON], [PERSON] втратили право користування будинком №21 по вулиці Калиновій в місті Чернігові Чернігівської області у зв'язку з відсутністю там без поважних причин понад однин рік. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп. Відмовлено повністю в задоволенні зустрічного позову [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції в скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість рішення суду, а також на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права. Так, заявник вказує на те, що судом не витребувано та не досліджено матеріали перевірки ЧВП ГУНП в Чернігівській області з яких вбачається вчинення перешкод в користуванні житлом. Крім того, апелянт посилається на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 13.06.2016 в якому був встановлений факт заміни [PERSON] замків на вхідних дверях будинку 21 по вул.. Калиновій в м.Чернігові. Апелянт наголошує на тому, що вона не є членом сімї [PERSON], тому спірні правовідносини не можуть регулюватися ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Позивач - відповідач та її представник послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши відповідні пояснення. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] з дітьми (як колишній член сімї позивача) втратила право користування будинком №21 по вулиці Калиновій в місті Чернігові Чернігівської області у зв'язку з відсутністю там без поважних причин понад один рік. Крім того, на думку суду, прийняте судом рішення не порушує житлових прав неповнолітніх дітей [PERSON], так як вони з моменту народження постійно мешкають в помешканні за адресою м.Чернігів, вулиця Кармелюка, 1, яке є власністю їх бабусі - [PERSON] та, маючи статус членів її родини, фактично набули юридичне право користуватися вказаним помешканням у майбутньому. Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким зустрічний позов слід задовольнити. У справі встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому щлюбі з батьком відповідача [PERSON] - [PERSON], мешкаючи в будинку №21 по вулиці Калиновій в місті Чернігів Чернігівської області (який був 21.09.2005 року оформлений на імя позивача як власника), куди у неповнолітньому віці у встановленому порядку як член сімї вселилась [PERSON], що сторони не заперечували. Малолітні діти [PERSON] - [PERSON], 24.12.2013 року та [PERSON], 03.11.2015 року також зареєстровані у [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] в позові від 23.02.2016 вказала, що [PERSON] з 2014 року разом з чоловіком та дочкою [PERSON] фактично проживає за адресою [INFO] не користуючись будинком 21 по вул. Калиновій в м. Чернігові. В заяві про зміну підстав позовних вимог від 05.07.2016 [PERSON] вказала, що [PERSON] не проживає в її будинку з грудня 2012 року. В судовому засіданні стверджувала, що відповідач виїхала з її будинку у січні 2013. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача-відповідача свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що бачили, як [PERSON] виїжджала разом із речами з будинку 21 по вул. Калиновій в м. Чернігові на початку 2013 року (на Новорічні чи Різдвяні свята). Ці свідки, точно вказуючи період від"їзду [PERSON] з будинку [PERSON] (місяць та рік), плуталися та не могли вказати деталі від"їзду, посилаючись одна на вік, а інша на відсутність цікавості. Вказуючи, що [PERSON] під час переїзду допомогав її чоловік, свідки потім вказали, що вони з чоловіком [PERSON] не знайомі. Не могли свідки пояснити, чому вказали, що [PERSON] виїжджала з будинку добровільно. Свідок [PERSON] також стверджувала, що [PERSON] замки на вхідних дверях свого будинку не змінювала. Свідок [PERSON] додала, що їй невідома точна адреса місця проживання [PERSON] З акту, що підписаний [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] не проживає в [INFO] з грудня 2012 року. Виїхала добровільно. Проживає за місцем проживання чоловіка по вул. Кармелюка,1 в м. Чернігові (а.с.75). Суд критично відноситься до даних доказів з огляду на їх суперечливість. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач [PERSON] не надала переконливих доказів того, що позивач чинила їй перешкоди в користуванні житлом, такі доводи відповідача, на думку суду, спростовуються офіційними документами дитячих лікувальних установ. Крім того, суд вказав, що неповнолітні діти відповідача фактично набули юридичне право користування помешканням своєї бабусі за адресою м. Чернігів, вул. Кармелюка,1, оскільки мешкають там з народження та мають статус членів її родини. Проте з таким висновком не може погодитися суд апеляційної інстанції. Так, в матеріалах справи міститься висновок інспектора ЧВП ГУ НП в Чернігівській області від 24.02.2016 щодо звернення 05.02.2016 [PERSON] з приводу того, що [PERSON] не пускає її до будинку і не дає ключів (а.с.41). Дане звернення мало місце до звернення [PERSON] з даним позовом. В ході перевірки інспектором була опитана [PERSON], яка пояснила, що будинок є її власністю, а [PERSON] не проживає в цьому будинку з 2014 року. З висновку від 11.12.2015 інспектора ЧВП ГУ НП в Чернігівській області про результати звернення [PERSON] (батька [PERSON]А.) від 27.11.2015 вбачається, що за словами зятя [PERSON] [PERSON], його теща змінила замки в будинку, а речі [PERSON] вивезла до нього у село (а.с.84). Факт заміни серцевини замку на вхідних дверях будинку 21 по вул. Калиновій в м. Чернігові не заперечувала і сама [PERSON] під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Таким чином, факт створення перешкод [PERSON] відповідачу-позивачу [PERSON] в користуванні будинком 21 по вул. Калиновій в м. Чернігові підтверджений належними доказами, які залишилися поза увагою суду першої інстанції. З огляду на це, висновок суду щодо відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин є хибним. Той факт, що малолітні діти [PERSON] обслуговуються в медичному закладі за адресою м. Чернігів вул. Кармелюка, 1 не має вирішального значення при вирішенні даної справи. За змістом ст.34, 38, 59 та 60 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII, кожен має право самостійно обирати собі або своїй дитині лікаря або заклад охорони здоровя. Відповідно до ч.2 ст. 161 ЖК УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом ч.4 ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишнього члена сімї права користування займаним приміщенням. Згідно статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Дана стаття кореспондується з ст. 9 ЖК УРСР. Враховуючи те, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи [PERSON] щодо наявності перешкод у користуванні спірним приміщенням, а [PERSON] не надано ґрунтовних доказів на підтвердження своїх позовних вимог та на спростування доводів зустрічної позовної заяви, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] та необхідності його задоволення в повному обсязі. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 4720,16 грн, які складаються з суми судового збору сплаченого при подачі зустрічного позову в суді першої інстанції - 551 грн 20 коп., суми судового збору, що сплачений при подачі апеляційної скарги - 1818 грн 96 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 2350 грн. При визначені розміру відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з розрахунку на а.с.85 та даних про участь представника відповідача-позивача в судових засіданнях в суді першої інстанції протягом чотирьох годин десяти хвилин (а.с.32,46,63 та 88).

Outcome: approved