Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє представник-адвокат [PERSON], звернувся в суд з позовом до Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. 13 листопада 2018 року позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник-адвокат [PERSON], подав до суду заяву про зміну підстав позову та зміну позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги в дані заяві мотивовані тим, що дід позивача [PERSON] був головою колгоспного двору,у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS], що стверджується довідкою Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 24.10.2018 року № 584. За вказаним господарство закріплено земельну ділянку площею 0,25 га. [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме вищевказаний житловий будинок. За життя, [PERSON] залишив заповіт, згідно із яким все своє майно заповів своєму внукові [PERSON]. Після смерті діда, позивач звернувся до Городенківської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, згідно із Постанови в.о. державного нотаріуса від 06.11.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на підставі відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу. Технічним паспортом на житловий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS], його інветнаризаційна вартість становить 76 247,00 грн. Позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник-адвокат [PERSON] просить прийняти подану 13.11.2018 року заяву про зміну підстав позову та зміну позовних вимог та проводити подальший розгляд справи з урахуванням змінених підстав, предмету позову та уточнених позовних вимог посилаючись на те, що обставини, які лягли в основу для зміни підстав, предмету та прозовних вимог, стали відомі позивачу тільки після закриття підготовчого провадження, а саме довідки Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 589 про допущення помилки в написанні номера будинку, яку позивач отримав 24.10.2018 року, а підготовче провадження було закрито ухвалою суду 11.10.2018 року, про що подав заяву 13.11.2018р. В судове засідання учасники справи не з'явилися. Від представника позивача - адвоката [PERSON] до суду 29.11.2018р. поступила заява про розгляду справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Незвиська сільська рада 19.09.2018 року подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок заперечень немає. 20.11.2018 року від Незвиської сільської ради до суду поступила заява про те, що сільська рада заперечень щодо зміни підстав позову та зміну позовних вимог [PERSON] немає. Передбачених ч.1 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.222 ЦПК України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Заяву позивача [PERSON], в інтересах якого діє представник-адвокат [PERSON] подану 13.11.2018 року про зміну підстав позову та зміну позовних вимог та проводити подальший розгляд справи з урахуванням змінених підстав, предмету позову та уточнених позовних вимог слід прийняти. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Довідкою № 586, виданою 24.10.2018р. виконкомом Незвиської сільської ради стверджується, що [PERSON] був головою колгоспного двору в житловому будинку по [ADDRESS]. Станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку по [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою № 584 виданою виконкомом Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Довідкою № 587, виданою 24.10.2018 року Незвиською сільською радою стверджується, що в [ADDRESS] у житловому будинку, який належав [PERSON], були зареєстровані і проживали такі члени господарства згідно по господарської книги №4 за 1990 рік - голова двору [PERSON], [INFO], за 1991-1995 роки - голова двору [PERSON], [INFO], дружина внука [PERSON], [INFO], зареєстрована з 06.03.1993 року, правнук [PERSON], [INFO], зареєстрований з 06.03.1993 року, правнук [PERSON], [INFO] зареєстрований з 06.03.1993 року. За заповітом, посвідченим 3 січня 1995 р. секретарем виконкому Незвиської сільської ради Городенківського району, [PERSON], що мешкають в с. Незвисько на випадок своєї смерті, все своє майн хата, стайня, прибудови, земельна ділянка та все інше, що за законом належить йому і належатиме на день його смерті заповів своєму внукові [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 1. [PERSON] помер [INFO] року у віці 90 років в с. Незвисько, актовий запис № 29 від 22.12.2003 р., що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 22 грудня 2003 р. Незвиською сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З відповіді в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь від 28.09.2018 року слідує, що згідно інформаційної довідки № 53438249 від 25.09.2018 року зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва на спадщину) після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадкова справа не заведена. Довідкою № 585, виданою 24.10.2018 року виконкомом Незвиської сільської ради доводиться, що на день смерті ([INFO]) [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: внук [PERSON], [INFO], дружина внука [PERSON], [INFO], правнук [PERSON], [INFO], правнук [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] народився [INFO] року в с. Незвиського Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 20, його батьками є [PERSON] та [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20.03.1964 року Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Батьками матері позивача, [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу 06 лютого 1963 року з [PERSON], прізвище дружини [PERSON] змінено з [PERSON] та [PERSON]. З наведеного слідує, що позивач є онуком [PERSON] по маминій лінії, і він як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після смерті діда [PERSON]. Мати позивача, [PERSON] померла [INFO] року у віці 76 років в с. Незвисько, актовий запис № 1 від 13.01.2014р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13.01.2014р. Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звертався до Городенківської районної державної нотаріальної контори. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 3499/02-31 від 06 листопада 2018 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Городенківського району з посиланням на те, що спадкоємець [PERSON] не надав оригінал свідоцтва про право власності спадкодавця на вищезгаданий спадковий будинок. Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1960 року, господарські будівлі збудовані в 1961 році, їх інвентаризаційна вартість становить 76 247. За даним господарством закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,3600 га; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 0,5000 га, до підтверджується довідкою № 588, виданою 24.10.2018 року виконкомом Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Після смерті діда позивач прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, однак, через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на цей будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивач правомірно набув право власності на будинок та господарські будівлі і споруди по вул. Стависька,20 в с. Незвисько, а отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно не може через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на цей будинок, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 328, 392, 1216, 1222,1233, 1268, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved