Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2013 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, які позивачем 16 липня 2013 року було усунуто. Позивач у своєму позові посилалася на те, що [INFO] помер [PERSON], яким 30 липня 2011 року на ім'я позивача було видано заповіт на все належне на день смерті заповідача рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось. Після його смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS], право власності на зазначену частину домоволодіння було визнано за померлим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2008 року. Позивач є єдиним спадкоємцем після його смерті: з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася у встановленому порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості, оскільки право власності, визнане рішенням суду від 17 грудня 2008 року, за життя [PERSON] зареєстровано не було. Позивач у своєму позові просила визнати за собою право власності на 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. У своїй заяві до суду представник позивача справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11 червня 1976 року, виданого на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих № 354§1 від 2 червня 1976 року, [PERSON] належала ? частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 10). Право власності у встановленому порядку 15 червня 1976 року було зареєстровано в ДМБТІ (а.с. 40). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2008 року з метою узаконення самовільних будівель та споруд було визнано за [PERSON] право власності на 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 12). Право власності у встановленому порядку за цим рішенням суду [PERSON] в КП «ДМБТІ» за життя не зареєстрував. 13 липня 2011 року [PERSON] заповідав усе своє рухоме та нерухоме майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалося, [PERSON] Заповіт у встановленому порядку було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2405 (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. Таким чином, на теперішній час позивач є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину за законом їй видано не було через те, що право власності, визнане рішенням суду від 17 грудня 2008 року за [PERSON] на спірну частину домоволодіння, за життя ним зареєстровано не було. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS] позивач немає можливості, оскільки право власності, визнане рішенням суду від 17 грудня 2008 року за [PERSON] на спірну частину домоволодіння, за життя ним зареєстровано в КП «ДМБТІ» не було, тому іншим шляхом, крім як визнання права власності в порядку спадкування у судовому порядку, у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 153,2 м2, житловою площею 95,9 м2, з прибудовою літ. А'-1, прибудовою А"-1, погріба літ.п А'-1, площею 11,4 м2, погрібу літ. п А"-1, площею 11,4 м2, сіней літ а-1, площею 8,7 м2, літньої кухні літ. Б, площею 19,7 м2, сараю літ. Ж, площею 6,5 м2, душу літ. Н, площею 3 м2, убиральні літ. Е, площею 1 м2, гаражу літ. Г, площею 38 м2, погрібу літ. З, площею 15,5 м2, гаражу літ. В, площею 21,2 м2, гаражу літ. В', площею 21,5 м2, см. ями, площею 2,7 м2, сараю літ. М, площею 4,8 м2, літньої кухні літ. И, площею 11,7 м2, погрібу літ. п и, площею 7 м2, входу до погрібу літ. К, площею 3,6 м2, душу літ. П, площею 3 м2, вбиральні літ. О, площею 1 м2, № 1 - воріт, № № 2, 3, 6, 7, 10 - огорож, № № 4, 8 - хвірток, № 5 - ями вигрібної, І, ІІ - вимощення, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved