Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 04 березня 1992 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено запис за №287. В шлюбі народилось троє дітей, двоє з яких неповнолітні на даний час, а саме: дочка - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони тривалий час не проживають разом, втратили спільні інтереси та почуття. Спору відносно майна немає. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04 березня 1992 року (а.с. 3) сторони зареєстрували шлюб 04 березня 1992 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис за №287. В шлюбі народилось троє дітей, двоє з яких неповнолітні на даний час, а саме: дочка - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, які міститься в матеріалах справи (а.с. 4,5). Ч 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], повинно визначатися не рішенням суду про розірвання шлюбу між батьками, а неповнолітньою самостійно, а суд вправі вирішити тільки питання щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], якого вважає за доцільне залишити проживати з матір'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітнього сина - [PERSON], [INFO], залишити проживати з матір'ю, після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище " [PERSON]". На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч 2 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved