Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

26.02.2021 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, стверджуючи, що спільне життя з відповідачем неможливе через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів: кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, чинить фізичне та психологічне насилля відносно позивача, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких є діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожний раз спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. Шлюбні відносини в них фактично припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - які проживають зі своєю матір`ю - з позивачем [PERSON] . Сторони надали суду заяви, якими просять не надавати їм строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу, з наданих суду доказів не вбачається підстав, що перешкоджають задоволенню позовних вимог. Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно наданих суду матеріалів вбачається, що 29.05.2007р. Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області між гр.гр. [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 29.05.2007р., а/з №10), дружині було присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с.7). Від цього шлюбу в сторін народилися діти: 11.10.2009р. - [PERSON] (свідоцтво про її народження видане 05.11.2009р. відділом РАЦС Болградського районного управління юстиції Одеської області, а.с.173), та 24.06.2013р. - [PERSON] (свідоцтво про народження видане 02.07.2013р. відділом РАЦС Болградського районного управління юстиції Одеської області, а.с.93)- які, на твердження позивача, проживають зі своєю матір`ю - з нею, позивачкою [PERSON] . Позивач надала суду заяву, якою просила не надавати їй строку для примирення з відповідачем, бажаючи юридичного оформлення розірвання шлюбу та наполягаючи на цьому, стверджуючи у позовних вимогах, що між нею та відповідачем з першого грудня 2020р. шлюбні відносини фактично вже припинені, між ними втрачені почуття любові та поваги, оскільки відповідач часто вживає алкогольні напої, після чого стає агресивним і не контролює себе, чим створює вкрай напружену психологічну обстановку в родині, влаштовує скандали, що негативно впливає на дітей. З наданих суду доказів не вбачається підстав, що перешкоджають задоволенню позовних вимог. Так, відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, що ухвалена Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948р., згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, так і під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється лише внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, стверджуючи, що сторони фактично не проживають разом, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ч.2ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу в разі, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам хоча би одного з них, - що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про спільне майно подружжя та місце проживання дітей, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам чинного законодавства, тому, беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання позивача на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: ч.2ст.114 СК України регламентовано, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; а ч.3ст.115 СК України - що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved