Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

25 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» в особі арбітражного керуючого, ліквідатора Венської О.О., [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником майнових прав на нерухоме майно, право власності на яке виникне в майбутньому, у багатофункціональному офісному центрі з торгово-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться на перетині [ADDRESS] , а саме на: - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. №1 в осях А-В: 9-12 на нульовому поверсі, загальною проектною площею 151,08 кв.м. (Приміщення №1), що належить на підставі Договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 11 квітня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №730 та Договору пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгово-офісного центру №1083/304-12 (р) від 29.03.2005р.; - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. №2 в осях А-В: 7-12 на першому поверсі, загальною проектною площею 327,83 кв.м. (Приміщення №2), що належить на підставі Договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 11 квітня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №731 та Договору пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгово-офісного центру №1084/304-13 (р) від 29.03.2005р.; - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. №3 в осях А-В: 7-12 на другому поверсі, загальною проектною площею 368,1 кв.м. (Приміщення №3), що належить на підставі Договору пайової участі у будівництві №0108/304-85 від 14 березня 2012 року; - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. № 4 в осях А-В: 6-12 на третьому поверсі, загальною проектною площею 469,05 кв.м. (Приміщення №4), що належить на підставі Договору пайової участі у будівництві №0107/304-84 від 14 березня 2012 року; - частку пайовика у вигляді сходів і сходових кліток в осях А-Б: 12-12, що з`єднують приміщення на 0,1,2,3 поверхах (Приміщення №5), що належить на підставі Договору пайової участі у будівництві №0106/304-83 від 16 березня 2012 року. Однак з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що рішенням суду від 28.04.2016 року у справі № 200/5548/16-ц незаконно визнано за [PERSON] право власності на вищеназвані об`єкти нерухомості. 02 лютого 2017 року [PERSON] подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Проте 15 травня 2017 року [PERSON] здійснив відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна на користь [PERSON] Постановою суду апеляційної інстанції від 28.12.2017 року скасовано рішення суду від 28.04.2016 року у справі № 200/5548/16-ц, та прийнято нове рішення,я ким у позові [PERSON] відмовлено. Отже, на сьогодні об`єкти незавершеного будівництва незаконно перебувають у власності [PERSON] , оскільки вибули поза волею позивача, законного власника майнових прав на ці об`єкти. Позивач просив суд: -витребувати у [PERSON] та ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» нерухоме майно, а саме: - об`єкт незавершеного будівництва, офісне приміщення №1 в осях А-В:8-12, літ. А на 0-му поверсі загальною площею 151,08 кв.м., за адресою: [ADDRESS], приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 932133512101); -об`єкт незавершеного будівництва, офісне приміщення №2 в осях А-В:7-12, літ. А на 1-му поверсі загальною площею 327,83 кв.м., за адресою: [ADDRESS], приміщення 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 932149012101); -об`єкт незавершеного будівництва, офісне приміщення №3 в осях А-В:7-12, літ. А на 2-му поверсі загальною площею 368,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS], приміщення 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 932160012101); -об`єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №4 в осях А-В:6-12, літ. А на 3-му поверсі загальною площею 469,05 кв.м., за адресою: [ADDRESS], приміщення 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 932252112101); - скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень: індексний номер:35287627 від 22.05.2017, індексний номер:35287425 від 22.05.2017, індексний номер:35287307 від 22.05.2017, індексний номер:35287525 від 22.05.2017, прийняті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Ліаною Леонідівною. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання на 29.05.2018 року . Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] . Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 квітня 2019 року. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач чи його представник в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги, такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником майнових прав на нерухоме майно, право власності на яке виникне в майбутньому, у багатофункціональному офісному центрі з торгово-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться на перетині [ADDRESS] , а саме на: - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. № 1 в осях А- В: 9-12 на нульовому поверсі, загальною проектною площею 151,08 кв.м. (Приміщення №1), що належить на підставі Договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 11 квітня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №730 та Договору пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгово-офісного центру №1083/304-12 (р) від 29.03.2005р.; - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. №2 в осях А-В: 7-12 на першому поверсі, загальною проектною площею 327,83 кв.м. (Приміщення №2), що належить на підставі Договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 11 квітня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №731 та Договору пайової участі у фінансуванні будівництва багатофункціонального торгово-офісного центру №1084/304-13 (р) від 29.03.2005р.; - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. №3 в осях А-В: 7-12 на другому поверсі, загальною проектною площею 368,1 кв.м. (Приміщення №3), що належить на підставі Договору пайової участі у будівництві №0108/304-85 від 14 березня 2012 року; - частку пайовика у вигляді торгово-виставкового приміщення буд. № 4 в осях А-В: 6-12 на третьому поверсі, загальною проектною площею 469,05 кв.м. (Приміщення №4), що належить на підставі Договору пайової участі у будівництві №0107/304-84 від 14 березня 2012 року; - частку пайовика у вигляді сходів і сходових кліток в осях А-Б: 12-12, що з`єднують приміщення на 0,1,2,3 поверхах (Приміщення №5), що належить на підставі Договору пайової участі у будівництві №0106/304-83 від 16 березня 2012 року. Позивачем надано довідки Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «КОНСОЛЬ ЛТД», з яких вбачається, що пайові внески було внесено в повному обсязі. Внесення паю по Договорам пайової участі у будівництві також підтверджується розписками від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - чоловіка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - дружини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Таким чином, суд вважає, що знайшли підтвердження посилання позивача, що він є власником майнових прав на частку пайовика у вигляді Приміщення №1, Приміщення №2, Приміщення №3, Приміщення №4, Приміщення №5, право власності на яке виникне в майбутньому, у багатофункціональному офісному центрі з торгово-виставковими площами «Цивілізація», що знаходиться на перетині [ADDRESS] . Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно статті 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі № 6-251цс15, від 18.01.2017 року у справі № 6-2776цс16. В свою чергу, як вбачається з ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. У листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року по справі №200/5548/16-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва було задоволено позов [PERSON] , та визнано право власності на об`єкти незавершеного будівництва, майнові права на які належать [PERSON] Однак, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року по справі №200/5548/16-ц. Прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволені позову в повному обсязі. З наведеного суд приходить до висновку про те, що об`єкти незавершеного будівництва офісних приміщень за адресою: [ADDRESS] , вибули з володіння поза волею законних співвласників майнових прав на ці об`єкти - [PERSON] , та ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД». Судом також встановлено, що 18 травня 2017 року [PERSON] , як особа яка стала власником об`єктів незавершеного будівництва на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року по справі №200/5548/16-ц, здійснив відчуження нерухомого майна на користь [PERSON] на підставі: Договору купівлі-продажу, посвідченого 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1716, Договору купівлі-продажу, посвідченого 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1715, Договору купівлі-продажу, посвідченого 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1714, Договору купівлі-продажу, посвідченого 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №1713. Постановою Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14 передбачено, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Суд приходить висновку, що майно повинно бути витребувано у останнього набувача [PERSON] , який отримав це майно від [PERSON] за договорами купівлі-продажу від 18.05.2017 року, без визнання цих угод щодо спірного майна недійсними, оскільки це майно вибуло з володіння Позивача поза його волею. Суд, вирішуючи питання щодо витребування майна у Відповідача на користь Позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» виходить з наступного. Як встановлено судом, відповідно до Договорів пайової участі у будівництві, за умови належного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 3.1. договору (щодо внесення паю), пайовик повністю набуває право на пайову (дольову) участь у будівництві та майнове право на отримання в свою приватну власність після введення Об`єкту в експлуатацію «Частки Пайовика», а ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» втрачає право розпорядження зазначеної в договорі «Часткою Пайовика» інакше, як в інтересах і за згодою пайовиків. При цьому, Договори пайової участі у будівництві, передбачають, що Позивач та ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД», визнали що всі умови договорів пайової участі у будівництві прямо і безпосередньо врегульовані нормами Цивільного кодексу України, що регулюють порядок укладення, зміни, виконання, розірвання договорів про спільну діяльність (простого товариства) - Глава 77 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Відповідно до ст. 1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Згідно п.3.3. Договорів пайової участі, грошові і майнові внески Учасників, а також створений в результаті спільної діяльності «Об`єкт» є їхньою спільною частковою власністю. Крім цього, п.п. 3.6.1. Договорів пайової участі передбачає, що Пайовикові по закінченню будівництва «Об`єкту» з створеної Учасниками спільної власності виділяться його частка в натурі, у вигляді торгово-виставкових приміщень. Згідно з п.3.7. Договорів пайової участі, після виділення Пайовикові «Частки Пайовика» відповідно до п. 3.6.1. Договорів, право спільної часткової власності, що випливає з договорів, припиняється і Учасники володіють, користуються і розпоряджаються отриманими майном (грошима) в режимі приватної власності. Суд приймає до уваги той факт, що постановою Верховного Суду України від 18.03.2015 року № 6-250цс14 за позовом пайовика до ТОВ «Консоль ЛТД», відносно нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що «Пайовик разом з фірмою став співвласником (на праві спільної часткової власності) грошових внесків, матеріалів, устаткування та іншого майна, яке було використано в процесі будівництва офісного центру. З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно встановлено, що іпотекодавці не мали права на придбання в майбутньому у власність всього об`єкта незавершеного будівництва, який був переданий в іпотеку, адже крім них одним із співвласників об`єкта незавершеного будівництва був позивач, який повністю виконав договірні зобов`язання, необхідні для отримання частки у праві спільної власності на це майно, а також майнові права на частку в натурі після закінчення об`єкта будівництва.» Таким чином, Позивач має право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» виділення його частки (торгово-офісних приміщень), тільки після введення об`єкта нерухомості в експлуатацію, а до цього часу Позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» є співвласниками цього об`єкту. Щодо вимог позивача про скасування рішень державного реєстратора суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки майно вибуло з володіння власників поза його волею, а відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними, доки їх не скасовано, вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved