Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

1.Позиція позивача. Позивач звернувшись із даним позовом у лютому 2020 року заявив позовні вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , зареєстровану у квартирі [ADDRESS] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що квартира [ADDRESS] є комунальною, в якій зареєстровані три особи, а саме: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , і онук [PERSON] .. Відповідач [PERSON] є племінницею позивачу, яка в період з 2015 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , не несе витрати з її утримання. Позивач є особою, який особисто несе всі витрати з оплати комунальних послуг, які нараховуються по даній квартирі щодо кількості зареєстрованих осіб, що є надмірним тягарем покладеним на нього, а тому враховуючи що позивач більш ніж шість місяців не проживає у зазначеній квартирі, перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чиниться, місце знаходження відповідача позивачу не відомо. А тому просить позов задовольнити. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] , будучи сповіщена про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, в судові засідання не прибувала, заяв та клопотань не подавала, причину неявки суду не повідомляла. Відповідач відзиву на позов не подала. 3. Позиція третіх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору. Третя особа, будучи належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання подало заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, і не заперечували, щодо прийняття судом рішення у відповідності до чинного законодавства. 4. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 24 лютого 2020 року позивачем подано позов до суду, який розподілений згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями до провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області [PERSON]. 19 березня 2020 року судом отримано відповідь на запит щодо місця реєстрації відповідача. 20 березня 2020 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області [PERSON] відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 28 квітня 2020 року 3-ою особою подано заяву про проведення розгляду без представника 3-ої особи. 12 листопада 2020 року згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав вибуття судді [PERSON] зі складу суду, справа перерозподілена, та передана до провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П.. 09 лютого 2021 року позивачем подано заяву про підтримання позовних вимог та ухвалення рішення на підставі доказів, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. 17 березня 2021 року позивачем подано заяву про закриття підготовчого провадження. 17 березня 2021 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 22 березня 2021 року 3-ою особою подано заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності. 07 вересня 2021 року ухвалено про проведення заочного розгляду справи. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Квартира [ADDRESS] є комунальною власністю. Згідно до особового рахунку за адресою квартира [ADDRESS] зареєстровано три особи (а.с. 7): -Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 11 квітня 1989 року; -[PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 23 вересня 1992 року; -[PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 28 лютого 2008 року. Згідно до Акту № 59 від 31 січня 2020 року КП КМР «Управляюча компанія з обслуговування житлового фонду», підтверджено факт того, що за адресою у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , не проживає з 2015 року по теперішній час, що також підтверджено сусідами з квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно до відповіддю щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , підтверджено місце реєстрації відповідача за адресою: квартира [ADDRESS] . Актом КП КМР «Добробут» № 315 від 26 серпня 2021 року (а.с. 65), підтверджено факти того, що за адресою квартира [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , не проживає з 2015 року, що також підтверджено сусідами квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Факту перешкоджання відповідачу [PERSON] у праві на проживання та користування зазначеною квартирою не встановлено. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Крім того, відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Судом враховується що квартира [ADDRESS] , в якій також зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , з 23 листопада 1992 року, що підтверджено як копією особового рахунку по даній квартирі, так і довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» про склад сім`ї (а.с. 7-8). Факт не проживання відповідача [PERSON] у зазначеній квартирі, яка є місцем її реєстрації, в період з 2015 року по час розгляду справи підтверджено позицією позивача, Актом № 59 від 31 січня 2020 року КП КМР «Управляюча компанія з обслуговування житлового фонду» (а.с. 9), Актом КП КМР «Добробут» № 315 від 26 серпня 2021 року (а.с. 65), який складений згідно до підтвердження зазначених обставин сусідами. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами й несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права й обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 вказаного кодексу наведено випадки, в яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Звертаючись до суду із позовом позивач довів, що відповідач втратила право користування житлом за адресою: квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає без поважних причин тривалий час, а саме з 2015 року, що є підставою для задоволення позовних вимоги вцілому. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. 8. Судові витрати. Щодо стягнення судових витрат, то при зверненні із позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень (а.с. 2), а тому у відповідності до ч.1 ст.141ЦПК України, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved