Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

2 листопада 2017 року заступник керівника Радехівської місцевої прокуратури в в інтересах Львівської міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. В позовній заяві зазначає, що вироком Радехівського районного суду Львівської області від 27.06.2017 у справі №451/417/17 встановлено, що 15.02.2016 близько 22:00 [PERSON] прийшов до свого знайомого [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] та приніс із собою алкогольні напої, які в подальшому вдвох почали розпивати. Після спільного розпивання спиртного, [PERSON] залишився переночувати за місцем проживання потерпілого [PERSON] 16.02.2017 близько 06:00 год., [PERSON] проснувся та розбудив сплячого [PERSON] , якому запропонували залишити приміщення квартири, щоб його дочка [PERSON] не виявила [PERSON] у його житлі. Однак, [PERSON] не погоджуючись з пропозицією залишити приміщення квартири, підвівшись з ліжка, підійшов до [PERSON] та умисно наніс удар останньому рукою в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 27.06.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, згідно ст.75 КК України засудженого звільнено від відбуття призначеного покарання та призначено йому іспитовий строк терміном на 1 рік З місяці. Вказаний вирок суду набрав законної сили. У зв`язку із заподіяними тілесними ушкодженнями, згідно інформації Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 05.04.2017 за №05-06-вих-1084 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні зазначеного закладу в щелепно-лицевій хірургії Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 23.02.2017 по 20.03.2017, та на його лікування затраченого кошти в сумі 10 597 грн. 95 коп. В добровільному порядку кошти, затрачені Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги Львівської міської ради, відповідачем по справі не відшкодовано. У зв`язку з цим, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] в користь Львівської міської ради вартість лікування в сумі 10 597 грн. 95 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив задовольнити позов, не заперечує щодо ухвалення судом рішення в порядку заочного провадження. Представник Львівської міської радив судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує (а.с.36). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через сайт «Судова влада України» (а.с.57). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Суд встановив, що вироком Радехівського районного суду Львівської області від 27.06.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, згідно ст.75 КК України засудженого звільнено від відбуття призначеного покарання та призначено йому іспитовий строк терміном на 1 рік 3 місяці. Вказаний вирок суду набрав законної сили. (а.с.8-9). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини, а також винність відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, що визначені вироком Радехівського районного суду Львівської області від 27.06.2017, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Від вчиненого відповідачем кримінального правопорушення потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні у в щелепно-лицевій хірургії Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 22.02.2017 року по 20.03.2017 року, що підтверджується довідкою КМК ЛШМД № 44 від 03.04.2017 року (а.с.6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 (545-93-п) від 16 липня 1993року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів,проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість даного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved