Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

23.03.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 22.01.2004 року був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 11. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року відповідач матеріальної допомоги не надає. Дитина мешкає з позивачем, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач фізично здоровий інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 04.04.2016 навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві та зменшила розмір позовних вимог, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Відповідач [PERSON] позов в зменшеному розмірі визнав повністю Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюб, зареєстрований між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 22.01.2004, актовий запис № 11 (а.с. 6), розірваний рішенням Краснолиманського міського суду від 25 березня 2015 року, яке набрало законної сили 06 квітня 2015 року (а.с 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON],. [INFO]. (а.с.6). Дитина знаходиться на "Д" обліку ( а.с. 7) проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). З вересня 2015 року відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] не надавав. Згідно довідки № 48 від 31.03.2016, виданої головним лікарем Центральної районної лікарні, працює на посаді завідувача господарством (а.с.22). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів: 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного, беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, матеріального положення сторін, стану здоров'я дитини, їх батьків, тієї обставини, що утримання дітей є обов'язком обох батьків, відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення, а також те, що відповідач [PERSON] позов визнав, суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача и вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Отже, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в грошовому вираженні складає 551,20 грн.

Outcome: approved