Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

15 травня 2020 року до Рівненського міського суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що шлюб між нею та [PERSON] був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 22 листопада 2014 року, актовий запис №1839. Вказує, що від шлюбу є малолітній син: [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після реєстрації шлюбу вона з чоловіком біля року проживали в орендованій квартирі, а потім переїхали до її батьків в квартиру по [ADDRESS] . За весь час шлюбу вони з чоловіком проживали разом не більше року, весь інший час він їздив на заробітки за кордон. З 27 листопада 2017 вона з відповідачем разом не проживають, він забрав свої речі і переїхав до своїх батьків в с.Бугаївка по місцю своєї реєстрації. З того часу вони не підтримують подружніх стосунків і вона не має наміру їх поновлювати. Зазначає, що останній раз відповідач бачив сина [PERSON] також [INFO] . Дитина проживає зі нею та її батьками в квартирі по [ADDRESS] , в якій є зареєстрованою. Зазначає, що з того часу відповідач не надає коштів на утримання нашого сина, не цікавиться ним, не приймає участі в його житті. У зв`язку з цим вона звертається до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд проводить до висновку про розгляд справи на підставі\~ст.280 ЦПК України\~в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, 22 листопада 2014 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] ( після заключення шлюбу прізвище [PERSON] )\~ зареєстрували шлюб 22 листопада 2014 року, актовий запис № 1839. Від шлюбу мають\~сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Стаття 112 СК України\~передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~ Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Вимоги позивача узгоджуються з положеннями\~ст. 180 СК України, згідно яких\~\~кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину до її повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 150 СК України\~передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України\~встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно\~ст.\~182\~СК України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державнийбюджет Українина 2020рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1січня 2020 року -1779 гривень,з 1липня -1859 гривень,з 1грудня -1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень, відповідає чинним нормам\~Сімейного кодексу України\~та не порушує прав позивачки як отримувача і прав відповідача як платника аліментів. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved