Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на відповідну частину земельної ділянки загальною площею 0,0758 га, кадастровий номер: 3210700000:04:023:0007, яка розташована в [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтуванні позову зазначено, що 13.02.2004 року матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] було складено заповіт. Відповідно до якого частина належної їй частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй не буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу - [PERSON] 18.05.2010 року відповідно до рішення Васильківської міської ради від 27.05.2004 року позивачем та його матір`ю було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до даного акту він з померлою матір`ю були співвласниками земельної ділянки. [INFO] [PERSON] - померла. Позивач, у встановлений строк звернувся до Васильківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту 13.02.2004 року. Постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки загальною площею 0,0758 га, кадастровий номер 3210700000:04:023:0007, яка розташована в [ADDRESS] , оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, а саме, яка частка земельної ділянки належала померлій. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2021 року прийнято до провадження цивільну справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 22-23). Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити та визнати за ним право власності на ѕ частки земельної ділянки після смерті матері (а.с. 91). Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутності та щодо предмета позову не заперечують (а.с. 30). Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст.200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позову відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 серпня 2020 року (а.с.51). 13.02.2004 року [PERSON] на випадок свої смерті склала заповіт відповідно до якого заповіла все своє майно своєму сину [PERSON] (а.с. 8, 53). Відповідно, до державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі Рішення Васильківської міської ради від 27.05.2004 року № 25.117-09 ХХІV [PERSON] є співвласником земельної ділянки площею 0,0758 га, кадастровий номер 3210700000:04:023:0007, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Другим співвласником вказаної земельної ділянки є [PERSON] відповідно до списку співвласників земельної ділянки серії ЯК № 308713, але не зазначено їхніх частки у праві власності (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 2004 року спадкоємцем майна померлого [PERSON] , [INFO] , є дружина померлого [PERSON] , яка успадкувала Ѕ частину спадкового майна, а саме: житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Комбінатом комунальних підприємств міста Василькова Київської області 24 березня 1972 року, зареєстрованого в Фастівському бюро техінвентаризації, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 3635685 в книзі № 17 номер запису № 5207, а на ј частину цього ж будинку видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] (а.с.58, 59). Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.02.2004 року [PERSON] належить ѕ частини, житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , якій знаходиться на земельній ділянці площею 0,0758 га, кадастровий номер 3210700000:04:023:0007 (а.с.60). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок власника є [PERSON] , який володіє 1/4 частини будинку та [PERSON] , яка володіє 3/4 частини даного будинку (а.с. 64). Як вбачається зі спадкової справи № 155/2020 спадкоємцями після смерті померлої [PERSON] , які звернулися із заявою про прийняття спадщини є її син [PERSON] (а.с. 41). Згідно Постанови державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки загальною площею 0,0758 га, кадастровий номер 3210700000:04:023:0007, яка розташована в [ADDRESS] , оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, а саме, яка частка земельної ділянки належала померлій (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно зі ст. 126 Земельного кодексу України (що діяв на момент виникнення права спадкодавця на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як роз`яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. З наведеного слідує, оскільки спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: в [ADDRESS] , є об`єктом спільною сумісної власності подружжя, який після смерті чоловіка успадкувала дружина [PERSON] у розмірі Ѕ частині, а загалом мала ѕ частини вказаного будинку, а ј частину будинку успадкував син [PERSON] то і спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яку після смерті чоловіка успадкувала дружина [PERSON] у розмірі Ѕ частині, а загалом мала ѕ частини земельної ділянки, а у сина [PERSON] ј частина земельної ділянки. Як передбачено у п.216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved