Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Рокитнівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 липня 2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Рокитнівським районним відділілом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Від спільного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . До моменту знайомства, спільного проживання та укладення шлюбу відповідачка вже мала дитину [PERSON] . З листопада 2020 року та по даний час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. [PERSON] залишила дітей з позивачем, а сама переїхала проживати до своїх батьків в с. Городець, Володимирецького (нині Сарненського) району, Рівненської області. З 21 квітня 2021 року шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання спільної дитини із позивачем [PERSON] . Син відповідачки [PERSON] , з моменту спільного проживання позивача із [PERSON] , та по даний час проживає з позивачем, який його виховує та доглядає, як свого сина. З листопада 2020 року відповідачка жодного разу не бачилася з власними дітьми. Не цікавиться успіхами у навчанні, не бере участі у їх вихованні, матеріально та морально не підтримує їх, не спілкується, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умови для отримання ними освіти, не цікавиться здоров`ям своїх дітей, хоча їх спільна дочка [PERSON] є інвалідом з дитинства та погребує постійного лікування. Окрім того, відповідачка зловживає спиртними напоями, не має самостійного доходу, вона не може забезпечити належні умови для виховання, навчання та відпочинку дітей. Позивач просить позбавити відповідачку, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, батьківських прав та призначити його опікуном [PERSON] , [INFO] . Вказаний позов надійшов до Рокитнівського районного суду Рівненської області 05 липня 2021 року. Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засіданні не з`явився, однак надіслав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивачки. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими які підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 27 липня 2018 року уклали шлюб, який зареєстрований Рокитнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №45. Від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що відповідачка має сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитинити, серії [NUMBER] , де в графі батько записаний [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та визначено місце проживання їх спільної дитини [PERSON] із [PERSON] . [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. У побуті ввічливий, тактовний. Добророзичлий батько, який сам виховує дітей. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. (характеристика №1489 від 07.05.2021, видана Рокитнівською селищною радою Рівненської області) Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов життя від 07.05.2021, виданого комісією Рокитнівської селищної ради Рівненської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою і сином колишньої дружини, на зйомні квартирі. [PERSON] з сім`єю не проживає з листопада 2020 року. Умови проживання задовільні. Сім`я має всі необхідні зручності для росту та розвитку дітей. Батько дітей дбає про їх здоров`я та забезпечує всім необхідним Малолітня [PERSON] є інвалідом з дитинства та потребує постійного лікування, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №990 від 26.02.2021. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України Про охорону дитинства). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рокитнівської селищної ради від 29 червня 2021 року № 156, [PERSON] самоусунулась від виконання передбачених законодавством обов`язків стосовно виховання та утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим доцільно позбавити її батьківських прав. За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні також було вислухано, в присутності законного представника за правилами ст.232 ЦПК України, думку малолітнього [PERSON] , з приводу спору, який безпосередньо стосується його прав; під час дачі пояснень хлопець зазначив, що він вже давно живе зі своїм татом [PERSON] та сестричкою, мама від них поїхала, не приїжджає і не дзвонить. Тато дуже добре піклується про них, вони люблять один одного, тому він хоче залишитись жити з татом, а до мами їхати не хоче. Допит малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , враховуючи її вік та стан здоров`я, визнано судом недоцільним. Таким чином, надані по справі докази та пояснення вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , вихованням та утриманням своїх малолітніх дітей не займається, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, їх матеріальному утриманню, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач також просить призначити його опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , оскільки вважає його своїм сином. Згідно частини третьої статті 243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 58 ЦК України визначено, що над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка. Суд встановлює опіку піклування над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина 3 статті 60 ЦК України). Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів, позивач має відповідне житло, дитина проживає з [PERSON] , навчається у Рокитнівському ліцеї №3 Рокитнівської селищної ради, [PERSON] готовий взяти на себе відповідальність за долю малолітнього [PERSON] , до кримінальної відповідальності не притягувався, чим підтвердив та довів, що може виконувати обов`язки опікуна. З таких обставин, суд вважає можливим призначити [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1816.00 гривень , який підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved