Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка з травня 2011 року в будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу в оформленні належної йому субсидії на житлово-комунальні послуги. У зв'язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного рішення (а.с. 30). Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала, у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 12 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В., зареєстрованого в реєстрі № 2723, позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 28 серпня 2018 року № 906 (а.с. 10). Згідно з актом від 10 вересня 2018 року № 10, складеним депутатом Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Керей Н.М., свідками - [PERSON], [PERSON], відповідач не проживає у вказаному будинку з травня 2011 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК РСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач більше семи років не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Одночасно з поданням позову позивачем заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, у зв'язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved