Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

14 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований Рогізненською сільською радою Демидівського району Рівненської області 10 вересня 2000 року. Від шлюбу з відповідачем мають троє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. З грудня 2017 року відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, які перебувають повністю на її утриманні. Позивач у позовній заяві зазначає про те, що вона не працює. Їй відомо, що відповідач є матеріально забезпеченим, має свій житловий будинок, отримує нерегулярні доходи від виконання будівельно-ремонтних робіт та від сезонних заробітків в Республіці Польща. Інших утриманців відповідач не має, а тому може надавати допомогу на утримання дітей. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач у позовній заяві просила понесені нею судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання 2 жовтня 2018 року позивач [PERSON] не з'явилась. 6 вересня 2018 року позивач подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, оскільки вона перебуватиме за кордоном та зазначала про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 25). Відповідач [PERSON] в судові засідання 6 вересня, 19 вересня та 2 жовтня 2018 року не з'явився, хоч про час та місце їх проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 6 вересня, 19 вересня та 2 жовтня 2018 року. У вказані судові засіданні сторони та/чи їх представники не з'являлися. 6 вересня 2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі. В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER] (а.с. 7, 8, 9), [PERSON] народився [INFO], [PERSON] народився [INFO], [PERSON] народилась [INFO], їх батьком вказаний [PERSON], а матір'ю [PERSON]. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня становить1944,00 гривні. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], на утримання дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000,00 гривень щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та до досягнення дітьми повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Із досліджених довідки № 568 від 13 серпня 2018 року (а.с. 14), квитанції № 81 від 13 серпня 2018 року (а.с. 13) встановлено, що за надання професійної правничої допомоги позивачем [PERSON] понесено витрати в розмірі 600,00 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача є обгрунтованими, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених нею витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 600,00 гривень. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 704,80 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на положення ст.ст. 180-184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 280, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved