Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовною заявою до[PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 11 квітня 2009 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З травня 2019 року сторони проживають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем. Позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, просив його задовольнити. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 квітня 2009 року, Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 02. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.10.2009, Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області. Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе. У суду відсутня інформація про вагітність позивача чи наявність у неї дітей віком до 1 року. Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору позивачем від 16.05.2019 №N1DTH3274M на суму 768,40 грн. Тому суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved