Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що з 02 травня 2010 року по 23 вересня 2013 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Рішенням Зарічненського районного суду від 23 вересня 2013 року шлюб було розірвано та рішенням цього ж суду від 01 квітня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 20 (двадцять) гривень щомісячно на утримання доньки сторін [PERSON] [INFO] до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала додатково пояснила, що відповідач не надає коштів на утримання їх спільної дитини, потреби якої з віком зростають просила позов задоволити та збільшити розмір аліментів Відповідач у судовому засіданні зазначив, що від надання матеріальної допомоги дитині не відмовляється, за умови наявності на це коштів. Зазначив, що не має постійної роботи. Також долучив у судовому засіданні довідку Перекальської сільської ради про те, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] (син дружини) [INFO]. Суд, заслухавши думку учасників справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2013 року судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 20 (двадцяти) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 126786 виданим Перекальською сільською радою Зарічненського району Рівненської області 07 грудня 2010 року підтверджено народження [PERSON], батьками якої є сторони у справі, про що складено відповідний актовий запис за №18. Як встановлено у судовому засіданні дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджено Довідкою про склад сімї № 190 від 05 лютого 2018 року, виданою Перекальською сільською радою Зарічненського району Рівненської області. Судом також встановлено, що станом на час розгляду справи, донька сторін ще не досягла повноліття. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно не бажає приймати участі у рівному розподілі витрат на утримання доньки, а обмежує свою участь у вихованні виключно сплатою 20,00 грн. аліментів щомісяця, яких фактично не вистачає на повноцінне забезпечення потреб дитини. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, є працездатною особою, тобтоо наявні обєктивні передумови для того що він здатен знайти роботу та сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивачка. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню, а сума стягуваних з відповідача аліментів підлягає збільшенню до 1 000,00 грн. щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам дитини. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору.

Outcome: approved