Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

18 березня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 17 травня 1995 року рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 186 на підставі витягу з наказу ЛВО МКПНЦ № 47 від 24.02.1995 року та рішення міської Ради народних депутатів № 176 від 17.02.1994 року йому було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та господарчих будівель на земельній ділянці пл. 1000 кв.м. по вул. Броньовій, 66. Актом від 13.07.1995 року відділом архітектури та містобудівництва Виконавчого комітету Самарської ради народних депутатів йому було проведено відвід у натурі земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво в Самарському районі м. Дніпропетровська по вул. Броньовій, 66, що також підтверджується довідкою про землевідвід, та планом земельної ділянки, затвердженого відділом архітектури та містобудівництва Виконавчого комітету Самарської ради народних депутатів. У травні 1995 році ним на виконання рішення Виконкому Самарської районної ради народних депутатів № 186 було погоджено проект будівництва житлового будинку. Протягом 1995-2010 років ним, за власний рахунок, було побудовано житловий будинок, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 20 січня 2015 року. Факт відповідності побудованого житлового будинку будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам та можливості його експлуатації підтверджується технічним висновком ТОВ «Стеконік ЛТД» від червня 2013 року. На час закінчення будівництва житлового будинку зясувалось, що земельна ділянка на якій йому у 1995 році рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 186 було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та господарчих будівель, віднесена до земель комунальної власності, право на передачу якої належить виключно [PERSON] міській раді. Отже, він був позбавлений можливості у встановленому Законом України від 16 листопада 1992 року N 2780-ХІІ «Про основи містобудування», та іншими нормативно-правовими актами, що видаються на їх виконання порядку, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво та реєстрація права власності об'єктів нерухомості, ввести в експлуатацію та здійснити реєстрацію права власності на збудований житловий будинок. А збудований ним житловий будинок отримав статус самочинно збудованого. У звязку з чим він звернувся до відповідних органів та управлінь Виконавчого комітету [PERSON] міської ради з проханням надати йому земельну ділянку під уже збудоване нерухоме майно. Так, 25.09.2013 року рішенням [PERSON] міської ради № 67/40 йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованого житлового будинку. На виконання рішення [PERSON] міської ради № 67/40 від 25.09.2013 року ним було розроблено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0986 га по фактичному розміщенню самочинно збудованого житлового будинку, встановлено та узгоджено зовнішні межі земельної ділянки - Акт про встановлення та узгодження меж від 20.11.2013 р., та Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2013 р., про що отримано висновок Головного архітектурно - планувального управління міської ради від 08.04.2014 р. № 10/831ПЗ. Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку - земельній ділянці площею 0.0986 га розташованій по вул. Броньова у м. Дніпропетровську присвоєно кадастровий номер 1210100000:09:462:0299. 29.10.2014 року рішенням [PERSON] міської ради № 131/56 було затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по вул. Броньовій, площею 0,0986 га (кадастровий номер 1210100000:09:462:0299). Окрім того, п.п. 4, 4.4. зазначеного вище рішення № 131/56 його зобовязано: укласти договір оренди землі; вирішити питання визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок в судовому порядку. Так, на виконання рішення [PERSON] міської ради від 29.10.2014 року № 131/56 між ним та [PERSON] міською радою укладено договір оренди землі від 10.12.2014 р., за п.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою по вул. Броньова. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: - Дніпропетровська область, вул. Броньова № 66, загальною площею 610,2кв.м., житловою 284,2кв.м., допоміжною 326,0кв.м., та складається із: літ ПД (підвал) загальною площею 165,1кв.м., допоміжною 165,1кв.м., який складається з: 1. Коридор - 4,3кв.м.; 2. Погріб - 11,0кв.м., 3. Толочна - 16,3кв.м.; 4. Коридор - 10,5кв.м.; 5. Парна - 4,8кв.м.; 6. Басейн - 10,9кв.м.; 7. Приміщення - 31,7кв.м.; 8. Коридор - 17,2кв.м.; 9. Приміщення - 18,2кв.м.; 10. Гараж 40,2кв.м. За літ. А-2 (перший поверх житлового будинку) загальною площею 154,2кв.м., житловою 65,3кв.м., допоміжною 88,9кв.м., який складається з: 11. Коридор - 33,2кв.м.; 12. Вітальня - 53,0кв.м.; 13. Кухня - 19,0кв.м.; 14. Столова - 25,5кв.м.; 15. Коридор-1,3кв.м.; 16. Туалет - 1,9кв.м.; 17. Ванна кімната - 8,0кв.м.; 18. Кабінет - 12,3кв.м. За літ. А-2 (другий поверх житлового будинку) загальною площею 140,1кв.м., житловою 95,0кв.м., допоміжною 45,1кв.м., який складається з: 19. Коридор - 33,9кв.м.; 20. Житлова кімната - 19,3кв.м.; 21. Житлова кімната - 21,4кв.м.; 22. Житлова кімната - 29,1кв.м.; 23. Житлова кімната - 25,2кв.м.; 24. Коридор - 1,2кв.м.; 25. Туалет - 1,8кв.м.; 26. Ванна кімната - 8,2кв.м. За літ. МС (мансарда) загальною площею 150,8кв.м., житловою 123,9кв.м., допоміжною 26,9кв.м., яка складається з: 27. Коридор - 18,1кв.м.; 28. Житлова кімната - 18,9кв.м.; 29. Житлова кімната - 39,9кв.м.; 30. Житлова кімната - 39,9кв.м.; 31. Житлова кімната - 25,2кв.м.; 32. Коридор - 1,2кв.м.; 33. Туалет - 1,7кв.м.; 34. Ванна кімната - 5,9кв.м. без акту введення в експлуатацію (а.с.89-93). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просив суд задовольнити позов. Пояснив, що в будинку не має тільки опалення. До ІДАБК звертався, але тривалий час відповіді не одержав. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, просила суд в задоволенні позову відмовити. Також надала письмові заперечення, які обґрунтовує тим, що правовою підставою позовних вимог позивач зазначає ст. 376 Цивільного кодексу України. Позивачем не надано доказів на підтвердження його звернення до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. Разом з цим, 13 січня 2015 року прийнято Закон № 92-УІІІ «Про внесення зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт». Відповідно до даного закону (п. 9). визначено, що орган державного архітектурно - будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року; громадські будинки І і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення І і II категорій складності. Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт обєктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються». Відповідні зміни до закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Перша офіційна публікація відбулась у газеті Голос України від 31.01.2015р. З моменту набрання чинності законом Кабінету Міністрів України доручено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Враховуючи викладене, станом на момент звернення позивача до суду (18.03.2015р.) позивачами не використана можливість введення даного обєкту в експлуатацію у порядку визначеному чинним законодавством. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те. що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (а.с.99-100). Представник відповідача, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи, Реєстраційна служба [PERSON] міського управління юстиції, в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 березня 1995 року рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 186 на підставі витягу з наказу ЛВО МКПНЦ № 47 від 24.02.1995 року та рішення міської Ради народних депутатів № 176 від 17.02.1994 року про виділення земельної ділянки, [PERSON] було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та господарчих будівель на земельній ділянці пл. 1000 кв.м. по вул. Броньовій, 66 в м. Дніпропетровську (а.с.8). З акту від 13.07.1995 року про відвід земельної ділянки відділом архітектури та градобудівництва Виконавчого комітету Самарської ради народних депутатів [PERSON] було проведено відвід в натурі земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво в Самарському районі м. Дніпропетровська по вул. Броньовій 66, що також підтверджується довідкою про землекористування та планом земельної ділянки затвердженого відділом архітектури та градобудівництва Виконавчого комітету Самарської ради народних депутатів (а.с.9-13). Генеральний план двоповерхового будинку з підвалом по вул. Броньовій, 66 було узгоджено з головним архітектором району 22.05.1995 року (а.с. 12-13). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 66 по вулиці Броньова м. Дніпропетровськ, виготовленого станом на 20 січня 2015р., інвентаризаційна справа № 209, та виданого [PERSON], вбачається, що в дійсності за зазначеною адресою було самовільно збудоване нерухоме майно: житловий будинок з будівлями та спорудами загальною площею 610,2кв.м., житловою 284,2кв.м., допоміжною 326,0кв.м., та складається із: літ ПД (підвал) загальною площею 165,1кв.м., допоміжною 165,1кв.м., який складається з: 1. Коридор - 4,3кв.м.; 2. Погріб - 11,0кв.м., 3. Толочна - 16,3кв.м.; 4. Коридор - 10,5кв.м.; 5. Парна - 4,8кв.м.; 6. Басейн - 10,9кв.м.; 7. Приміщення - 31,7кв.м.; 8. Коридор - 17,2кв.м.; 9. Приміщення - 18,2кв.м.; 10. Гараж 40,2кв.м. За літ. А-2 (перший поверх житлового будинку) загальною площею 154,2кв.м., житловою 65,3кв.м., допоміжною 88,9кв.м., який складається з: 11. Коридор - 33,2кв.м.; 12. Вітальня - 53,0кв.м.; 13. Кухня - 19,0кв.м.; 14. Столова - 25,5кв.м.; 15. Коридор-1,3кв.м.; 16. Туалет - 1,9кв.м.; 17. Ванна кімната - 8,0кв.м.; 18. Кабінет - 12,3кв.м. За літ. А-2 (другий поверх житлового будинку) загальною площею 140,1кв.м., житловою 95,0кв.м., допоміжною 45,1кв.м., який складається з: 19. Коридор - 33,9кв.м.; 20. Житлова кімната - 19,3кв.м.; 21. Житлова кімната - 21,4кв.м.; 22. Житлова кімната - 29,1кв.м.; 23. Житлова кімната - 25,2кв.м.; 24. Коридор - 1,2кв.м.; 25. Туалет - 1,8кв.м.; 26. Ванна кімната - 8,2кв.м. За літ. МС (мансарда) загальною площею 150,8кв.м., житловою 123,9кв.м., допоміжною 26,9кв.м., яка складається з: 27. Коридор - 18,1кв.м.; 28. Житлова кімната - 18,9кв.м.; 29. Житлова кімната - 39,9кв.м.; 30. Житлова кімната - 39,9кв.м.; 31. Житлова кімната - 25,2кв.м.; 32. Коридор - 1,2кв.м.; 33. Туалет - 1,7кв.м.; 34. Ванна кімната - 5,9кв.м. (а.с.14-24). Згідно з висновку ТОВ «Стеконік, ЛТД» про технічний стан та відповідність виконаного будівництва індивідуального житлового будинку нормативним вимогам по вул. Броньова, будинок 66, м. Дніпропетровськ від липня 2013 року усі несучі і огороджуючі конструкції житлового будинку, включно фундаменти, стіни, перегородки, перекриття (покриття) дах, крівля виконані з коефіцієнтом надійності більше 1, забезпечують надійну експлуатацію житлового будинку і відповідають вимогам основних нормативних документів. Будівля житлового будинку по вул. Броньовій, 66 може бути введена в експлуатацію згідно його функціонального призначення (а.с.25-57). 25.09.2013 року рішенням [PERSON] міської ради № 67/40 [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованого житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Броньовій та зобов'язано [PERSON] виконати ряд дій (а.с.58). На виконання рішення [PERSON] міської ради № 67/40 від 25.09.2013 року [PERSON] було розроблено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0986 га по фактичному розміщенню самочинно збудованого житлового будинку, встановлено та узгоджено зовнішні межі земельної ділянки - акт про встановлення та узгодження меж від 20.11.2013 р., та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2013р., про що отримано висновок Головного архітектурно - планувального управління міської ради від 08.04.2014 ар. № 10/831ПЗ (а.с.59-67). Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № витягу НВ - 1201746632014 від 31.07.2014р. земельній ділянці площею 0.0986 га розташованій по вул. Броньова у м. Дніпропетровську присвоєно кадастровий номер 1210100000:09:462:0299 (а.с.71). 29.10.2014 року рішенням [PERSON] міської ради № 131/56 про передачу земельної ділянки по вул. Броньовій (Самарський район) в оренду [PERSON] по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд було затверджено проект землеустрою, розроблений [PERSON] регіональною філією Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру", щодо відведення земельної ділянки по вул. Броньовій, площею 0,0986 га (кадастровий номер 1210100000:09:462:0299) та зобов'язано [PERSON] укласти договір оренди землі (а.с.68-70). З п. 4.4. рішення [PERSON] міської ради № 131/56 від 29.10.2014р. зобовязано [PERSON], зокрема протягом строку користування, на який передається земельна ділянка (п.1) вирішити питання визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, господарські будівлі та споруди в судовому порядку. Аналогічна умова міститься у пп. 19.6 договору оренди землі, укладеного міжорендодавцем [PERSON] міською радою та орендарем [PERSON], посвідченого 10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетовського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1372 (а.с.76-79). 10.12.2014р. між [PERSON] та [PERSON] міською радою укладено договір оренди землі, за п.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою по вул. Броньовій (Самарський район). Підставою для укладення договору оренди земельної ділянки є рішення міської ради від 29.10.2014р. № 131/56., що підтверджується нотаріально посвідченим договором оренди від 10.12.2014р., посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1372 та надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 30739577 від 10.2014р. (а.с.76-79, 82). 10 грудня 2014 року [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку за кадастровим № 1210100000:09:462:0299, яка знаходиться: м. Дніпропетровськ, Самарський район, по вул. Броньовій, загальною площею 0,0986га від [PERSON] міської ради, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:09:462:0299, розрахунком розміру орендної плати (а.с.80-81). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із дослідженими в судовому засіданні доказами, суд доходить до наступного. Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає після прийняття його до експлуатації, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 375 ЦК України: 1. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. 2. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. 3. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. 4. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За змістом\~ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.\~Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (п. 9) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно п.11-12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 6 зазначено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній. якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Пунктами 14, 15, 16, 18 Постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 визначено: на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією (п.14). Виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього (п.15). Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам (п.16). При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки (п.18). Беручи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі, оскільки збудоване нерухоме майно, що було побудовано позивачем, відповідає всім будівельним нормам і правилам, збудоване на земельній ділянці, що відведена для цієї мети та надана позивачу в оренду [PERSON] міською радою, не порушує прав третіх осіб та держави. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON] міської ради про те, що станом на момент звернення позивача до суду (18.03.2015р.) позивачами не використана можливість введення даного обєкту в експлуатацію у порядку визначеному чинним законодавством і звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як рішенням [PERSON] міської ради № 131/56 від 29.10.2014р., так і пп. 19.6 договору оренди землі, нотаріально посвідченого 10 грудня 2014 року, [PERSON] було зобов'язано протягом строку дії договору (один рік) вирішити питання визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок господарські будівлі та споруди в судовому порядку. Отже в силу умов договору та рішення міської ради у позивача виникає відповідний обовязок з обумовленим способом його виконання, тому немає підстав вважати відсутнім спір про право.

Outcome: approved