Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що після смерті [INFO] громадянина [PERSON] залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS]. Він з малого віку до дня смерті [PERSON] постійно проживав з ним в даному будинку, були пов'язані спільним побутом, вели домашнє господарство, і який являвся йому родичем по маминій лінії, тому вважає, що відповідно до положень ст. 1264 ЦК України являється спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом. Як спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом, відповідно до ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживав із спадкодавцем, та аж по день його смерті, та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовився від її прийняття. Для отримання спадкових документів він у серпні 2014 року звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом йому в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем [PERSON], тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва. Однак з цим він не погоджується, оскільки таке спростовується довідкою виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №1365 від 04.08.2014 року, та характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, складеної КП «БТІ» Рахівської районної ради. На підставі наведеного просив визнати за ним [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги збільшив. Просить встановити факт його проживання однією сім'єю із спадкодавцем [PERSON] та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке належало останньому, як за спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Представник відповідача - Косівсько-Полянської сільської ради Митрюк Н.Ф. в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи без самостійних вимог - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК). Згідно довідки виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради рахівського району Закарпатської області від 4 серпня 2014 року №1364, [PERSON] дійсно проживав однією сім'єю із своїм родичем [PERSON], [INFO], і вели разом спільне домашнє господарство. Після смерті [PERSON] позивач здійснив всі необхідні похоронні дії за власний рахунок, що стверджено довідкою виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 1 серпня 2014 року №1354. Факт проживання позивача з нині померлим [PERSON] однією сім'єю визнається та підтверджується представником відповідача. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Аналізуючи надані докази у сукупності, суд вважає, що [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний побут. Таким чином, позивач [PERSON] в силу ст. 1264 ЦК України спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою також визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1982 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1365 від 4 серпня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, згідно Витягу зі Спадкового реєстру №38047861. Таким чином, враховуючи, що позивачем доведено в справі факт проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини із [PERSON], внаслідок чого належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що змінені позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що позивачем в судовому засіданні збільшені позовні вимоги, в результаті чого позовні вимоги набули одночасно статусу майнового та немайнового характеру, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] в спеціальний фонд Державного бюджету України, судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved