Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] 19.05.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики від 15.01.2012 року у загальному розмірі 24018,55 грн., посилаючись на те, що за договором позики від 15.01.2012 року відповідач отримав від нього грошові кошти у сумі 15500,00 грн., про що відповідачем було власноруч складено розписку від 14.12.2012 року, які він повинен був повернути позивачеві не пізніше 14.12.2013 року, але своє зобов»язання він не виконує по теперішній час, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його (позивача) користь: основну суму боргу 15500,00 грн.; суму інфляційного збільшення суми боргу за період з 15.12.2013 року по 31.03.2015 року - 7898,13 грн., 3% річних за період з 15.12.2013 року по 14.04.2015 року - 620,42 грн., а всього - 24018,55 грн. (за розрахунками позивача). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі; відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився повторно; про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: як стверджує позивач [PERSON], згідно договору позики від 15.01.2012 року, укладеного між [PERSON] (позивачем - позикодавцем) та [PERSON] (відповідачем - Позичальником), оформленого у письмовій формі у вигляді розписки позичальника від 14.12.2012 року (на підтвердження факту укладення договору від 15.01.2012 року), [PERSON] (відповідач) отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 15500,00 грн., які зобов"язався повернути до 14.12.2013 року (а.с.9). Як стверджує позивач, за даним договором позики відповідачем суму боргу не повернено позивачу у повному обсязі по теперішній час; зазначений договір є безпроцентним. Дані обставини підтверджуються копією розписки позичальника [PERSON] від 14.12.2012 року, оригінал якої зберігається у позивача та наданий ним для огляду в судовому засіданні (а.с.9 - копія розписки). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідачем [PERSON] будь-яких заперечень або відповідних зустрічних вимог у даній справі не заявлено. Отже, відповідач [PERSON] зобов»язаний повернути [PERSON] (позивачеві) суму позики у розмірі 15500,00 грн., тобто ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Згідно ст.1050, 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Отже, виходячи із встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає також стягненню 3% річних від суми боргу за період прострочення виконання зобов»язання (з 15.12.2013 року по 14.04.2015 року - за 485 дні), що складає (15500,00 х 0,03 х 485 дн.) : 365 = 617,40 грн.; а також інфляційні втрати за період з 15.12.2013 року по 31.03.2015 року, з урахуванням офіційних статистичних даних (за 2014 рік - 124,9%; за січень - березень 2015 р. = 103,1 х 105,3 х 110,8), що становить (15500,00 х 0,5) = 7750,00 грн. На підставі вищенаведеного, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] загальна сума (15500,00 + 7750,00 + 617,40) = 23867,40 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають також стягненню судові витрати: на користь [PERSON] - у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1).

Outcome: approved