Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право власності на земельну частку (пай) площею 10,37 умовних кадастрових гектарів, що перебували в колективної власності КСП «Шомполівське» Лиманського р-ну Одеської області. У обґрунтування позову зазначив, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька, він у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса та оформив спадщину на земельні частки (пай), однак у видачі свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок та вищевказану земельну частку (пай), нотаріусом йому було відмовлено через відсутність правовстановчих документів. Зазначений будинок його померлий батько успадкував в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Земельну частку (пай), була надана [PERSON] з земель КСП «Шомполівське», яке розташоване на території Шомполівської сільської ради, однак за життя він не встиг оформити сертифікат на земельну ділянку. У зв`язку з тим, що він позбавлений оформити спадкове майно у позасудовому порядку, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Заявник у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність та про підтримання позовних вимог. Представник Шомполівської сільської ради Лиманського району Одеської області надав до суду заяву якою просив проводити слухання справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , померла [INFO] /а.с.9/. Відповідно до витягу з погосподарської книги, за [PERSON] значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1960 року забудови та присадибна земельна ділянка розташована в [ADDRESS] /а.с.18/. Згідно довідки виконкому Шомполівської сільської ради, село Шомполи значиться, як село Старі Шомполи /а.с.16/. [PERSON] , 28.12.2000 року, склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шомполівської сільської ради Мосіюк Н.П., яким все своє майно з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] /а.с.17/. Відповідно до спадкової справи до майна померлої [PERSON] , [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщини за заповітом на земельну частку (пай). Будь які інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертались, свідоцтво про право на спадщину на інше майно не видавалось /а.с.83-91/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.10/. Відповідно до відповіді з Головного управління держгеокадастру в Одеській області Відділу у Лиманському р-ні, за [PERSON] значиться запис щодо реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) площею 10,37 умовних кадастрових гектарів в КСП «Шомповівське», серії ОД №0255873, зареєстрований за №2535 від 09.06.1997 року, виданий на підставі розпорядження Комінтернівської райдержадміністрації від 13.03.1997 №204 /а.с.27/. Відповідно до архівного витягу з розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації від 03.04.2006 року №478, [PERSON] передана земельна ділянка [ADDRESS] , загальною площею, в тому числі ріллі 8,30 га /а.с.35/. З спадкової справи №37/2020 до майна померлого [PERSON] , вбачається, що будь які інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини окрім позивача - [PERSON] до нотаріуса не звертались /а.с. 46-76/. Згідно довідки Шомолівської сільської ради, померлий [PERSON] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] . Інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було /а.с.48 на звороті/. Державним нотаріусом Лисак А.В., було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину на вищевказану земельну частку (пай) та на житловий будинок [ADDRESS] , через відсутність правовстановчих документів /а.с.12/. Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.11/. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок, суд виходив з того, що за життя [PERSON] фактично прийняв, але не оформив спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. При вирішенні даного спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 року №7, з наступними змінами і доповненнями, у п.9 зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеної йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року та інших нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини по державній реєстрації права власності на нерухоме майно до набуття чинності новим Цивільним кодексом України, а саме до 01.01.2004 року, та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №195-ІУ, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Діючим на той час законодавством передбачалася тільки державна реєстрація будівель споруд, реєстрація права власності на нерухоме майно, доказом чому, відносно будинків і будівель, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, записи у погосподарських книгах сільських рад. Статтею 3 Закону №195-ІУ визначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну частку (пай), суд виходив з того, що за померлим - [PERSON] значиться запис щодо реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай), площею 10,37 умовних кадастрових гектарів в КСП «Шомполівське», у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, згідно п.2\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 5 цього указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку(пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно положень ч. 2\~ст.5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"\~сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)»\~визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку(пай), також є свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі - продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку(пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 55\~Конституції\~України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15\~Цивільного\~кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16\~Цивільного\~кодексу\~України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Стаття 1268\~ЦК\~України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст.\~1297\~ЦК\~України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.\~1296\~ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.\~1299\~ЦК\~України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно ч.2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.\~328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~392\~ЦК\~України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовны вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 386, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1233, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved