Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

24 квітня 2020 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та стягнути на її користь з відповідача сплачений судовий збір. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач на підставі договору про поділ майна є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі за вищевказаною адресою зареєстрований колишній чоловік позивача - відповідач по справі [PERSON] . Однак, з 01 травня 2016 року відповідач в спірній квартирі фактично не проживає, квартиру звільнив добровільно, його речі в квартирі відсутні, але добровільно знятись з реєстрації відповідач відмовляється. А тому, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , Ухвалою суду від 05 травня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Крім того, зазначила, що на відшкодуванні сплаченого судового збору не претендує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду також надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить визнати його таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно. Через канцелярію суду надійшли пояснення від [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, в яких вона просить розгляд справи проводити без участі представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради, у відповідності до норм матеріального та процесуального права з урахуванням наданих письмових пояснень. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, повідомлявся належним чином та своєчасно. Заяв, клопотань тощо від неї не надходили. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це беззаперечно встановлено судом, позивач є власником квартири [ADDRESS] частини квартири згідно договору купівлі-продажу від 10.12.1999 (а.с. 14-15), 10/100 частини квартири згідно договору дарування від 16.09.2014 (а.с. 22-25), 55/100 частини квартири згідно договору про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя від 07.12.2015 (а.с. 26-27). Цей факт також підтверджується Реєстраційним посвідченням від 16.12.1999 (а.с.16), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.02.2011 (а.с. 17), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.01.2014 (а.с.18-19), витягом з Державного реєстру речових прав нерухомого майна про реєстрацію права власності (а.с. 28-29). Набуття права власності за позивачем та його реєстрація на час розгляду справи неправомірними та недійсними не визнані і не скасовані. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 31). Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 08.12.2015 серії [NUMBER] , шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано [INFO] (а.с. 21). Згідно листа Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 09.04.2020 34аз/119/66/01, за період з січня 2017 року по теперішній час звернень від [PERSON] , [INFO] , із заявами та скаргами про вчинення йому перешкод в проживанні за адресою: [ADDRESS] , не надходило (а.с. 40). Як вбачається з акту від 07.04.2020, складеного та підписаного [PERSON] та [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] з 01.05.2016 року в зазначеній квартирі не проживає; пішов сам з квартири та вивіз усі свої речі; проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у справі №6-709цс16: «Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час». Окрім того, норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вбачає, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації та вже понад рік не користуються цим житлом. [PERSON] не є членом сім`ї позивача. Договір найму житла між власником квартири та відповідачем відсутній. Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку щодо існування правових підстав для задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та обставини справи підтверджені достовірними та допустимими засобами доказування. За таких умов наявні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved