Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

17.11.2017 року [PERSON] ( в інтересах якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 13.10.2017 року) звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що 30.07.2001 року між нею та відповідачами було укладено на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 13.08.2001 року в КП ММБТІ за реєстровим №18275. Умови договору сторонами виконано, проте не було нотаріального посвідчено, оскільки на час укладення, договори, зареєстровані на товарній біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. У звязку з відмовою нотаріуса та компетентних органів визнати правочин дійсним та виконаним, була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.11.2017 року позовна заява [PERSON] залишена без руху. 21.11.2017 року представником позивача, на виконання ухвали суду від 20.11.2017 року надана уточнена позовна заява, відповідно до якої [PERSON] просила лише визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS], укладений між нею та відповідачами. Ухвалою суду від 22.11.2017 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 25.01.2018 року розгляд справи за позовом [PERSON] ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.04.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в звязку зі смертю позивача було зупинено до залучення у справу правонаступника позивача [PERSON] Ухвалою суду від 26.06.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним поновлено та призначено до підготовчого судового засідання. 04.09.2018 року до суду від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. надійшла копія спадкової справи №24/2018, яка була відкрита після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою суду від 14.09.2018 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним залучений як правонаступник позивача [PERSON] [PERSON]. Справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, про час і місце судового розгляду були сповіщені у встановленому законом порядку, відзив до суду не надали, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Товарної біржі «Нерухомість-Південь» в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку, письмових пояснень до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.07.2001 року в м. Миколаєві на Товарній біржі "Нерухомість-Південь" між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] (яка діяла від імені матері на підставі Рішення Ради опіки райвиконкому в Заводському районі від 12.07.1986 року) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5152, а саме квартири [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно належало відповідачам на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000 року, зареєстрованому у МБТІ 30.10.2000 року. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено,що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 30.07.2001 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5152 від 30.07.2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до повідомлення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 434 від 23.02.2018 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2001 року. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON] і покупцем [PERSON], які при цьому виступали членами біржі, про що зазначено в самому договорі. Отримавши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» права власності на квартиру, яку покупець придбала за договором купівлі-продажу від 30.07.2001 року, що зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», держава цим самим визнала право власності покупця на квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів дообігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2001 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні усі підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 30.07.2001 року, дійсним. Крім цього, суд має зазначити, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER]. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON], який згідно наданої копії спадкової справи №24/2018 року, 05.04.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON]. А за такого, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити.

Outcome: approved