Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 6 червня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 9 листопада 2002 року. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружні стосунки склались невдало. Сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбні відносини між ними припинилися з вересня 2014 року та з того часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. У судове засідання позивач не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 9 листопада 2002 року. Зазначена обставина, підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-БК № 202196 (а.с. 3). Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини, що встановлені судом, підтверджуються свідоцтвами про народження серія 1-БК № 283342 та серія 1-ОК № 100272 відповідно (а.с. 7, 8). Позивач на примирення не згодний, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали непорозуміння та суперечки між подружжям через різні характери та погляди на сімейне життя, побут внаслідок чого позивач та відповідач перестали проживати однією сімєю. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, а саме непорозуміння та сварки суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, який наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved