Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: КП «ЖЕК №4», [PERSON], яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги\~тим,\~що він\~на підставі\~Договору найму\~житлового приміщення\~з 09\~серпня 1996\~року є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. Свердлова). Відповідачі у вищезазначеній квартирі зареєстровані, однак не проживають з лютого 2003 року, так як виїхали до Сполучених Штатів Америки, обіцяли добровільно знятися з реєстрації, але своїх обовязків не виконали (Акт від 18 червня 2018 року), не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у квартирі немає, і взагалі квартирою не цікавляться. Він змушений нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим бажає виписати сина на підставі рішення суду. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], втратившими право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №13 у будинку №24 по вулиці Вокзальна в місті Словянську Донецької області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про дату час та місце проведення судового засідання. Разом з позовом надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с.12). Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі Ордеру, серія ДН №031979 від 09 липня 2018 року у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.16). 24 липня 2018 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні\~ вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.25). Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідачі повідомлялися про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 24 липня 2018 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив (а.с.16). Згідно ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] було розміщене 10 липня 2018 року, тому відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачі вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідачів ними не отримується (а.с.22-24). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник Третьої особи КП «ЖЕК\~№4» у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про дату час та місце проведення судового засідання (а.с.16). Третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомленою про дату час та місце проведення судового засідання (а.с.16). Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «ЖЕК №4», [PERSON], яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON] на підставі Договору найму житлового приміщення з 09 серпня 1996 року є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. Свердлова), на його імя відкрито обліковий рахунок (а.с.6). У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до Довідки Комунального підприємства «ЖЕК №4» про склад родини від 18 червня 2018 року, у квартирі [ADDRESS] окрім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровані відповідачі у справі: син [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Так, з Акту складеному керівником Комунального підприємства «ЖЕК №4» м. Словянська вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані у [INFO], однак фактично не проживають з лютого 2003 року по теперішній час, про що підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 71 ЖК УРСР відповідно до положень якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровані в [INFO]. З лютого 2003 року відповідачі не проживають у [INFO] їх особистих речей у квартирі немає, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: КП «ЖЕК №4», [PERSON], яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №13 у будинку №24 по вулиці Вокзальна в місті Словянську Донецької області. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про визнання осіб втратившими право користування житлом звільнений від сплати судового збору відповідно до\~п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved