Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 21 серпня 1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. 28 лютого 2003 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-СР №127554. 20 грудня 2005 року шлюб між ними розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області Серії І-СР №009550. Після розірвання шлюбу примирилися та продовжили проживати однією сім»єю і вести спільне господарство. 12 травня 2015 року народилась донька [PERSON], народження якої зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-СР №167507.Не зважаючи на те, що на даний час з відповідачем проживають в одному будинку, будь-яких коштів на утримання неповнолітніх дітей він не надає. Дітей виховує та утримує самостійно, що підтверджується довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 02 жовтня 2015 року №2077. Відповідач офіційно працевлаштований і працює, разом з тим де він працює і які отримує доходи на даний час їй не відомо, але, вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Звернулася до суду за захистом прав дітей щодо отримання аліментів на їх утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги збільшили, просили стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та стягнути судові витрати на правову допомогу. Відповідач та його представник позов визнали частково, мотивуючи відсутністю можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі та визначити сплату аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., рекомендуючи стороні звернутися до органів соціального захисту за призначенням дітям відповідно до законодавства державної допомоги в розмірі між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, відмовивши у стягненні витрат на правову допомогу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії 1-СР №009550 шлюб між сторонами розірваний (а.с.7). Відповідно до свідоцтв про народження Серії 1-СР №127554 і Серії І-СР №206169, позивачка і відповідач є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6,8). Згідно довідки Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 02 жовтня 2015 року №2077 малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають біля позивачки та перебувають на її утриманні (а.с.9). Відповідач [PERSON] згідно до копії трудової книжки та довідок про доходи працює на посаді охоронця ТОВ «Трансджейнт 8» м.Київ з 24.11.2014 року по даний час, форма працевлаштування основна (а.с.31-35). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітніх дітей про їх стан здоров»я, їх дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він працюючий, не має інших утриманців, фізично здоровий, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти у частці від заробітку, як то визначено ст.183 СК України.Таке рішення суду є обґрунтованим наданими відповідачем доказами про те, що його дохід є саме регулярним та не мінливим, як передбачає ст.184 СК України. Позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд, знаходить мотивованими у відповідності до ст.84,88 ЦПК України. Позов підтверджується: копією паспорта [PERSON], копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 02 жовтня 2015 року №2077, копіями довідок про доходи [PERSON], копією трудової книжки [PERSON]. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved