Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

27.12.2017р. позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, що розташований у с.Бортятин, вул.Шкільна, 6, Мостиського району Львівської області належить до суспільної групи «колгоспний двір». Вказують, що вищевказаний житловий будинок був побудований ще у 1989 році на підставі будівельного паспорта на забудову та свідоцтва на забудову земельної ділянки, акту виносу в натуру плану земельної ділянки, які видані на позивачку [PERSON] Стверджують, що відповідно до даних по господарських книг за 1986-1990роки, вони (позивачі) проживали у даному господарстві та брали участь у веденні такого, а тому на момент припинення такого усі вважалися його членами і частки таких становили в розмірі по 1/5 частці кожному. Зазначають, що враховуючи те, що чинне законодавство, яке регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно не дозволяє їм оформили право власності на майно колишнього колгоспного двору в позасудовому порядку, просять визнати за ними право власності по 1/5 частці кожному у спірному індивідуальному житловому будинку. Позивачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні 01.10.2018р. позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. А також зазначили зверталися до державного реєстратора з метою реєстрації за ними права власності на вищевказане нерухоме майно, однак отримали усну відмову в реєстрації права власності, оскільки чинним законодавством не передбачено реєстрацію часток в майні колгоспного двору. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання не зявилися, а подали письмові заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача\~ Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Відповідач - Державний реєстратор з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Мостиської міської ради Львівської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, не повідомила про причини своєї неявки та не надіслала відзиву та клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав на адресу суду заяву клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок №6 по вул.Шкільна в с.Бортятин Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого є [PERSON], а членом такого: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Бортятин Судововишнянської міської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Так, відповідно до виписки з рішення від19.05.1988р. №101 про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, акту виносу в натуру плану земельної ділянки та свідоцтва на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР, такі видавались позивачці [PERSON], як працівнику і члену колгоспу. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними\~згідно із\~Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація\~речових прав на нерухоме майно\~в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], виходячи з вимог ст.ст.120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, як членам ліквідованого колгоспного двору у рівних частках належав спірне будинковолодіння, жоден з позивачів не втратив право на частку в його майні. Однак, після ліквідації колгоспних дворів позивачі не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на будинок. У судовому засіданні встановлено, що 18.10.2018р. позивачі зверталися до Державного реєстратора з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно [PERSON] з метою реєстрації свого права власності на частини житлового будинку. Однак їм було відмовлено в реєстрації права власності, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, а заміна свідоцтва, виданого на колгоспний двір, Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено реєстрацію часток в майні колгоспного двору, що підтверджується копією повідомлення-відмови Державного реєстратора з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно [PERSON] № 02-18/1939 від 22.10.2018 року.\~\~ Матеріали справи підтверджують, що на будинок №6 по вул.Шкільна в с.Бортятин Мостиського району виготовлена технічна документація. Згідно з ч. 2 ст.318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved