Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 грудня 2015 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 7/100 частин квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 17 травня 2012 року, та з 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 17 травня 2012 року. Крім нього є інші спадкоємці: [PERSON], дружина спадкоємця, яка на час смерті спадкодавця перебувала з ним у шлюбі та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, а також [PERSON], син спадкодавця, який із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у передбачений шестимісячний строк не звертався та не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті. За його Заявою про прийняття спадщини після смерті батька, приватним нотаріусом Полтавського міського Нотаріального округу [PERSON] 18 січня 2017 року було заведено спадкову справу. Постановою нотаріуса від 26 травня 2017 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса вмотивована тим, що нотаріус не може встановити місце відкриття спадщини та за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів не може визнати дійсним склад спадкового майна. Оригінали цих документів, а також оригінали технічних паспортів, знаходяться у відповідача. Вони з відповідачем не можуть знайти порозуміння в питанні оформлення спадкових справ за законодавством України, йому надано лише копії документів на квартири. Оскільки спадщину прийняли лише він та його мати, дружина померлого, спадкове майно має належати їм в рівних частках по 7/200 часток квартири [ADDRESS], кожному (7/100 : 2 = 7/200) та по 1/6 частині квартири [ADDRESS], кожному (1/3 : 2 = 1/6). Просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 11 грудня 2015 року, на 7/200 часток квартири №110, загальною площею 66,27 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м, в будинку №19 по вулиці Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області та на 1/6 частку квартири №109, загальною площею 53,97 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, в будинку №19 по вулиці Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19 липня 2017 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, з участю його представника - адвоката [PERSON] та задовольнити позовні вимоги ( а.с. 71). До судового засідання представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 19 серпня 2016 року ( а.с. 31,32) не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19 липня 2017 року від представника позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги [PERSON] ( а.с. 72). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином (а.с. 37, 70). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9\~ст. 74 ЦПК України\~мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі - Газеті «Урядовий курєр» про виклик до судового засідання [PERSON] - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було опубліковано у Газеті «Урядовий курєр» № 121 (5990) від 04 липня 2017 року ( а.с. 45). і тому з 04 липня 2017 року [PERSON] - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, та підтверджено Свідоцтвом про смерть, Серія І-КЕ № 331153, виданим Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що [PERSON] помер 11 грудня 2015 року у місті Горлівка Донецької області у віці 69 років, про що 21 вересня 2016 року зроблено відповідний Актовий запис №5 ( а.с. 17). Зі Свідоцтва про народження, виданого 19 грудня 1969 року Центрально Міським районним бюро записів актів громадянського стану, вбачається, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Спадкова справа в Україні після смерті [PERSON], померлого 11 грудня 2015 року заведена за № 4-2017 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], номер у Спадковому реєстрі 60115773, заповіт відсутній, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46457554 від 18 січня 2017 року (а.с. 19). У склад спадкового майна після смерті [PERSON] входить 7/100 частин квартири [ADDRESS], які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 17 травня 2012 року, виданого Горлівською міською радою Донецької області на підставі Рішення виконавчого комітету Горлівської міської ради №486 від 16 травня 2012 року , та з 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 17 травня 2012 року, виданого Горлівською міською радою Донецької області на підставі Рішення виконавчого комітету Горлівської міської ради №486 від 16 травня 2012 року ( а.с.24, 28). Згідно Технічного паспорта на квартиру №110 у житловому будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області, виготовленого станом на 23 березня 2012 року Комунальним підприємством «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації», квартира №110 у житловому будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області має загальну площу 66,27 кв.м, житлову площу 43,6 кв.м (а.с. 25-26). Згідно Технічного паспорта на квартиру №109 у житловому будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області, виготовленого станом на 23 березня 2012 року Комунальним підприємством «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації», квартира №109 у житловому будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області має загальну площу 53,97 кв.м, житлову площу 26,2 кв.м (а.с. 29-30). Спадкоємцями на дане спадкове майно після смерті [PERSON] є позивач, як син спадкодавця та відповідач, як дружина спадкодавця, яка на момент смерті була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем. ( а.с.10, 14). Також спадкоємцем за законом першої черги є син померлого - [PERSON], третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, який із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у передбачений шестимісячний строк не звертався та не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті. Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Таким чином позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог діючого на час відкриття спадщини законодавства, про що свідчить Заява про прийняття спадщини (а.с. 62). Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач надав нотаріусу всі необхідні документи. Однак, Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу від 26 травня 2017 року йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ( а.с.21). При цьому нотаріус послався на те, що позивачем не було надано відомості (інформацію) та оригінали документів на 1/6 частку квартири № 109 та 7/200 часток квартири № 110, що розташовані в будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Згідно до п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово - експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Згідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Постановою нотаріуса від 26 травня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] у зв'язку з відсутністю інформації, що підтверджує місце відкриття спадщини на території тимчасово непідконтрольній Україні, нотаріус не має можливості встановити місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] у звязку з не поданням відомостей (інформації) та документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та відсутністю правовстановлюючого документу на 1/6 та 7/200 часток спадкових квартир №109 та №110, що розташовані в будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області на ім'я спадкодавця, які він отримав після смерті батька [PERSON] ( а.с. 21). Пунктом 6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни N 614-VI від 1 жовтня 2008 року «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат"» із змінами, внесеними згідно із\~Законом N 5076-VI від 05.07.2012 р. та схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року передбачено, що обов'язковим документом, необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Тим самим пунктом передбачено, що за відсутності зазначеного вище витягу, нотаріус роз'яснює спадкоємцю про можливість вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Аналогічні вимоги містяться у пункті 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями. Статтею 18 ч. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться реєстратором при пред'явленні власником, у тому числі і документу, що посвідчує особу. Таким чином, отримання у теперішній час [PERSON] правовстановлюючого документу на частки квартир та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто реєстрація у реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності спадкодавця на 1/6 частку квартири № 109 та 7/200 часток квартири №110, які розташовані у будинку № 19 по вул. Москаленка маршала у місті Горлівка Донецької області, є неможливим. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься у п. 6 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до ст. ст , 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, у склад спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] входить право на 1/6 частку квартири №109 та 7/200 часток квартири №110, які розташовані у будинку №19 по вул. Москаленка маршала у місті Горлівка Донецької області. Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на отримання цього нерухомого майна у власність. Правомірність і законність позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно, а саме: на 1/6 часток квартири №109 та 7/200, часток квартири№110, які розташовані в будинку №19 по вул. Москаленка маршала в місті Горлівка Донецької області підтверджена роз'ясненнями, наданими у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що ….. незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Викладене також підтверджено і роз'ясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved