Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди в результаті знищення його майна. В обгрунтування позову позивач зазначив, що згідно з договором дарування від 29.04.1992 року отримав у власність 53/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою [ADDRESS] . Інша частина цього будинку у 1998 році була подарована його сестрі, відповідачці [PERSON] їх матір`ю [PERSON] . Тому частина 47/100 цього ж будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , де вона проживає зі своїм чоловіком [PERSON] .. Порядок користування земельною ділянкою затверджено актом від 30.10.1996 року розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] ). Після ухвалення рішення Волинським апеляційним судом від 14.02.2015 року актом розподілу земельної ділянки від 08.05.2014 року були встановлені межові знаки, які вказували на відведення в натурі тих частин земельної ділянки, які належать позивачу. Також Ковельською міською радою рішенням №39/33 йому передану в оренду земельні ділянки , та укладено договори оренди №1/87, №1/88,№1/89 земельних ділянок, які зареєстровані у держреєстрі. На земельній ділянці площею 46 кв.м. був розміщений гараж [NUMBER], ділянці присвоєно кадастровий номер. Обставини щодо належності йому майна, законності користування ним, законності будівництва та експлуатації, законності рішень, на підставі яких він володів майном, зокрема і гаражем [NUMBER] встановлені рішеннями судів у цивільних справах № 159/6162/13-ц від 14.02.2014 року та № 159/2731/16-ц. Рішення набрали законної сили, тому відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини, які мають значення для справи за цим позовом не підлягають доказуванню, оскільки у цій справі беруть участь ті ж особи, відносно яких були постановлені вказані рішення. На початку грудня 2015 року [PERSON] повідомила його про те, що пошкоджено гараж [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , а саме ним було виявлено тріщини на стінах гаража. Гараж знаходиться безпосередньо на стороні [PERSON] , і пройти до гаража можливо тільки біля її вікон. Це підтверджується копією генерального плану земельної ділянки. На території господарства знаходиться багато інших споруд, і доступ до гаража [NUMBER] обмежений іншими будівлями, які належать [PERSON] .. Йому відомо що такі неправомірні дії по пошкодженню його майна вчиняє [PERSON] та її чоловік [PERSON] .. Тому гараж знищила саме [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Коли було виявлено тріщини на стінах гаража , то він звернувся до Ковельського відділу поліції з заявою на неправомірні дії [PERSON] які полягали у пошкодженні майна. У травні 2016 року йому двічі телефонували сусіди і повідомляли що [PERSON] та її чоловік вночі вивозять з подвір`я будинку матеріали, з яких був побудований гараж - цеглу, шифер, металеві ворота до гаража, металеві профілі, дерев`яні балки. З цього приводу він двічі телефонував на «102» до Ковельського ВП, його заяви про викрадення майна зареєстровані. Тобто станом на 30 травня 2016 року гараж уже був повністю зруйнований, а матеріали від нього викрадені. 07.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07.07.2017 р. та заявою [PERSON] внесено відомості про вчинений злочин за ст. 194 КК України у кримінальному провадженні за № 12017030110001608. З покликанням на вимоги ст..ст.1166,1172,23,1167 ЦК України просить ухвалити рішення яким стягнути уточнену суму заподіяної майнової шкоди -72744 грн. та моральної -20000грн., а також нанесені ним судові витрати в тому числі по сплаті судового збору, вартості будівельно - технічної експертизи, витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді 02 липня 2019 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та надано визначений законом строк для подання відзиву відповідачам. У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначила, що позовні вимоги не визнає та в задоволенні їх просить відмовити з таких підстав. Дійсно за заявою позивача до правоохоронних органів було відкрито кримінальне провадження по факту знищення майна. Дане провадження закрито по п.2ч.1 ст.284КПК України. Вказує також, що позивачем не надано будь-яких правовстановлюючих документів на цю будівлю -гараж. Жодних пошкоджень чи руйнувань гаража [NUMBER] за адресою [ADDRESS] вона та її чоловік не вчиняли. Крім цього вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки як зазначено в матеріалах кримінального провадження право [PERSON] було порушено на початку грудня 2015 року, а повне знищення гаража сталось 30.05.2016 року, а провадження по справі було відкрито 02.07.2019 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені та уточнені позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позові та вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки винними діями відповідачів було пошкоджено, а в подальшому повністю знищено майно [PERSON] , тобто побудований гараж. Відповідач, допитана як свідок в судовому засіданні підтримала викладені у відзиві на позов обставини та додатково показала , що позивачем не доведено неправомірних дій з її сторони. Ствердила, що гараж перебував у занедбаному стані та фактично зруйнований, а оскільки він знаходився у її дворі то вона лише поскладала матеріали з яких він був раніше збудований, надавши при цьому фотознімки на підтвердження своїх показань. Заперечила, що вона та її чоловік руйнували цей гараж, а тим більше викрадали з нього будь-які конструкції. Наведені в позові докази не підтверджують її неправомірних дій. Представник відповідача [PERSON] , також вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню оскільки, факт руйнування гаража відповідачами є недоведеним, крім цього зазначив, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, а також зазначив, що на момент звернення до суду з відповідним позовом власником майна, тобто домоволодіння була інша особа. Суд, заслухавши сторони, їх представників , допитавши свідків та дослідивши матеріали справи , а також інвентаризаційну справу в тому числі матеріали інших судових справ між тими ж сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Так судом встановлені наступні обставини. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 липня 2014 року справа №159/6162/13-ц встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідною: братом та сестрою. Їхнім батькам на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS] . За життя, батько [PERSON] подарував відповідачу у справі - [PERSON] 57/100 будинку з хлівом Б-І та 1/2 частиною хліва "б". [INFO] помер батько сторін [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті батька 47/100 будинку успадкувала його дружина - матір сторін [PERSON] , однак правовстановлюючих документів на своє ім`я не виготовляла. Набувши у власність частину будинку, [PERSON] , відповідно до ст.30 чинного на той час ЗК 1990 року, набула права користування частиною земельної ділянки. Іншим землекористувачем земельної ділянки був її син - [PERSON] .. 30 жовтня 1996 року між співвласниками будинку було складено акт розподілу земельної ділянки та встановлено порядок користування земельною ділянкою. 07.04.1997 року [PERSON] подарувала свою частину будинку дочці -відповідачу в справі [PERSON] .. Таким чином, на час набуття [PERSON] права власності на 47/100 будинку між попередніми власниками будинку - [PERSON] і її матір`ю [PERSON] склався порядок користування земельною ділянкою на підставі акту розподілу земельної ділянки від 30 жовтня 1996 року, згідно з яким в користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею 603 кв.м., в користуванні іншого співвласника- 535 кв. м .. Зазначені обставини встановлені рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.12.20.11 року в справі № 2/0306/1806/11. Крім того, сторонами не заперечувався той факт, що спірний гараж станом на 1997 рік вже був збудований. В цьому рішенні констатовано також, що при вирішенні спору суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині знесення гаража як самочинної забудови. Крім того, з рішення Ковельського міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року в справі №2/0306/1801/2011 року, яке набрало законної сили, та з розпорядження Ковельського міського голови від 22.11.1996 року №807 вбачається про безпідставність тверджень позивача про самовільну забудову гаража [PERSON] .. Більше того, дозвіл на забудову цього гаража і його будівництво було проведено ще в 1996 році, тобто до того, як [PERSON] стала співвласником будинку і землекористувачем. Іншою Постановою Апеляційного суду Волинської області від 25 січня 2018 року у справі № 159/2731/16-ц також встановлено , що спірний гараж [NUMBER], на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку у 1997 році, уже був збудований. До [PERSON] не перейшло право власності на нього , що підтверджується договором дарування від 07.04.1997 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] .. Отже, наведені вище докази підтверджують що у власності позивача перебував гараж [NUMBER], як частина домоволодіння, право власності, як на окремий об`єкт на який не зареєстровано. Матеріалами Реєстраційної справи на будинковолодіння [ADDRESS] підтверджено такі обставини: - випискою із інвентаризаційних матеріалів на житловий будинок №28 станом на 05.05.2014 року підтверджено наявність гаража [NUMBER], що входить в будинковолодіння, а відповідно до іншої виписки із інвентаризаційної справи від 05.07.2016 року наявність гаража відсутня, що підтверджено також абрисом до технічного опису та стану господарських споруд. Довіреністю яка наявна в матеріалах інвентаризаційної справи від 05.11.2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] подарувати [PERSON] належне йому на праві приватної власності майно, а саме 53/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а іншою довіреністю, яка надана свідком [PERSON] від 06.09.2018 року уповноважив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] представляти його інтереси , щодо нерухомого майна за вказаною вище адресою, тобто земельними ділянками в тому числі які перебувають в оренді. Щодо нерухомого майна, а саме 53/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , біля якого розташовані господарські споруди та будівлі в тому числі гараж [PERSON] відповідно до Договору дарування частки житлового будинку 03.08.2018 року подарував [PERSON] . Отже з аналізу зазначених вище документів слідує, що станом на липень 2016 року гараж, як об`єкт нерухомого майна був знесений, незважаючи на те, що він зазначений в договорі дарування. Вказаної обставини сторони не заперечували в ході судового розгляду. Відтак судом встановлено, що повним власником є [PERSON] , яка підтвердила цю обставину, будучи допитаною як свідок в даній справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з літа 2015 року проживала у частині будинку, що належав [PERSON] , а з 27 жовтня 2016 року в ньому зареєстрована. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зазначених вимог закону позивачем при зверненні до суду не виконано. Відповідно до законодавства договір дарування є безоплатним правочином, а відтак відсутність будівлі гаража на момент укладення такого договору будь-яким чином не впливало і не могло вплинути на волевиявлення як дарувальника так і обдарованої особи. Отже, враховуючи наведене суд приходить до однозначного висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати , пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст..133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат , пов`язаних з розглядом справи належать також витрати: -на професійну правничу допомогу. Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката , несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтею 137 ЦПК України вирішено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідач просить покласти на позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. при цьому подано Договір про надання правової допомоги адвокатом, розрахунок наданої правничої допомоги: збір документів для підготовки відзиву на позовну заяву - 600 грн., підготовка відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань -3000 грн., представництво інтересів -2400 грн., акт наданої правничої допомоги на суму 6000 грн., що документально підтверджений квитанцією №27451359-1 від 15.07.2019 року в сумі 6000 гривень. Задовольняючи частково вимоги по сплаті суми витрат на правничу допомогу суд враховує предмет спору, кількість і тривалість судових засідань, обсяг поданих суду документів та їх складність, а тому вважає обґрунтованою та співмірною суму витрат на правничу допомогу , що становить 3000 гривень. На підставі ст. ст. 4,12-13, 19, 82,133, 137,141, 258-259, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved