Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, переведення на іншу роботу. Позовні вимоги мотивовані тим, що, позивач, [PERSON], працював слюсарем-сантехніком в тепломережі, протягом 7 (семи) років і є кваліфікованим робітником 4 розряду. Вийшовши на роботу 01.08.2014 р., в перший робочий день після відпустки, майстер повідомив позивача, що він звільнений і до роботи його не допустив. З 2013р. позивачу присвоєна 3 група інвалідності, і в 2014р. позивач просив надати йому відпустку для проходження медичного лікування та індивідуальної програми реабілітації інвалідів. Позивач пройшов амбулаторне лікування, здав всі необхідні аналізи, обстежувався у лікарів, і було зафіксовано, що стан здоров'я не погіршився і група інвалідності змінена. На домашню адресу 04.08.2014 р. позивач отримав лист з служби управління трудовими ресурсами, в якому його просили з'явитися для ознайомлення з наказом у зв'язку із звільненням за станом здоров'я. З'явившись 22.08.2014 р. у відділі кадрів за адресою: вул. Балківська, 1-Б, позивачу вручили копію наказу про звільнення і повідомили, що зараз на підприємстві відбувається скорочення співробітників, і хто є інвалідом той нікому не потрібний, його можна звільнити навіть не запропонувавши іншої роботи. Позивач також посилається на те, що стан його здоров'я в 2014 році не погіршився у порівнянні з 2013 р., що підтверджується пройденою щорічною медико-соціальною експертною комісією. Позивачу встановлена 3 група інвалідності по захворюванню ендокринної системи. Він виконував обов'язки слюсаря по обслуговуванню теплових мереж, а з токсичними речовинами, яких виділяються при зварювальних роботах, він не працював з 12.08.2013 р.. Він посилається також на те, що під час звільнення, йому не запропонували переведення на посаду з легшою роботою, а наявність протипоказань, які зафіксовані в медичному висновку МСЕК передбачають можливість виконання легшої роботи. У зв'язку з чим, позивач вважає, що відповідач повинен керуватися ст. 170 КЗпП України, та підшукати позивачу інше місце роботи. Однак відповідачем не було запропоновано позивачу інші посади, проте він був згоден працювати як підсобний робітник. Він також посилається на те, що з наказом про його звільнення № 861-К від 01.08.2014 р., він був ознайомлений 22.08.2014 р., і оскільки був не згоден із звільненням, він звернувся до Департаменту праці і соціальної політики із скаргою щодо проведення перевірки і встановлення законності факту звільнення. Отримав відповідь 11.09.2014 р., в якому повідомлялося, що департамент звернувся до КП "Теплопостачання міста Одеси" для проведення внутрішньої перевірки законності звільнення і прийняття, відповідних заходів. Про результати перевірки позивачу до цього часу не повідомлено. На підставі викладеного, позивач просив: Визнати звільнення з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі у КП «Теплопостачання міста» на посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж. · Перевести Позивача на другу посаду з більш легкою роботою. · Стягнути з КП «Теплопостачання міста Одеси» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08. 2014р. до дня поновлення на роботі. Крім того, позивач просить поновити строк для звернення з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, переведення на іншу роботу, оскільки він був пропущених з поважних причин. Так, позивач посилається на те, що з наказом про своє звільнення він ознайомився 22.08.2014 р. у відділу кадрів за адресою: вул. Балківська, 1-Б. Крім того, він звертався із скаргою на дії відповідача до Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської Ради, оскільки вважав, що можливо вирішити спірне питання у позасудовому порядку. Крім того, його трудова книжка перебувала у пенсійному фонді, оскільки переоформлялась пенсія. Позивач також посилається на те, що він був вимушений доглядати за своєю матір'ю, яка потребує стороннього догляду, а тому не мав можливості звернутись до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він працював на посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж з шкідливим умовами праці 4-ої групи. В 2013р. позивачу присвоєна 3 група інвалідності. В 2014р. позивач просив надати йому відпустку для проходження медичного лікування та індивідуальної програми реабілітації інвалідів. Позивач пройшов амбулаторне лікування, здав всі необхідні аналізи, обстежувався у лікарів, і було зафіксовано, що стан здоров'я не погіршився. Вийшовши на роботу 01.08.2014 р., в перший робочий день після відпустки, майстер повідомив позивача, що він звільнений і до роботи його не допустив. З наказом про своє звільнення він ознайомився 22.08.2014 р. у відділі кадрів за адресою: вул. Балківська, 1-Б. Після отримання звістки про звільнення він знаходився у пригніченому стані, оскільки йому було повідомлено, що інваліди на підприємства не потрібні. Крім того, йому ніхто не запропонував іншої роботи. Він бажав вирішити спірне питання позасудовим шляхом, проте його скарги не дали результатів. Крім того, його трудова книжка перебувала у пенсійному фонді, яку він отримав несвоєчасно. Всі вищевказані обставини, а також необхідність у догляді за матір'ю, не дали можливості йому своєчасно звернутись до суду. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивача було звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства. При цьому, представник відповідача посилається на те, що 12.08.2013 р. начальником ЕРР-1 було видано розпорядження № 71 про неможливість роботи Позивача на займаній посаді, але враховуючи відсутність вакантних посад Позивач не був переведений на іншу роботу та продовжував займати посаду слюсаря теплових мереж. Після проходження щорічної реабілітації та надання відповідної Довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією № 732988 та Індивідуальної програми реабілітації № 1417 начальником ЄРР-1 було подано службову записку щодо неможливості виконання посадових обов'язків Позивачем у зв'язку з станом здоров'я. Крім того, представник відповідача у своєму запереченні посилався на те, що відповідно до списку наданих вакансій, станом на 22.07.2014 р. були відсутні вакансії, які б могли бути запропоновані позивачу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що позивач працював на посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж з шкідливим умовами праці 4-ої групи в Комунальному підприємстві «Теплопостачання м. Одеси». Відповідно до наказу № 861-к від 01 серпня 2014р. [PERSON] було звільнено з посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж з шкідливим умовами праці 4-ої групи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, з 02.08.2014р.. Підставою для прийняття даного наказу була службова записка щодо неможливості виконання посадових обов'язків Позивачем у зв'язку з станом здоров'я. Суд вважає, що вищевказаний наказ необхідно визнати незаконним, оскільки його було прийнято з порушенням вимог КЗпП України. Так, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; З матеріалів справи вбачається, що дійсно позивач за станом здоров'я, не мав можливості продовжувати виконання своїх обов'язків на посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж з шкідливим умовами праці 4-ої групи. В той же час, суд вважає, що позивача було звільнено з порушенням порядку, який встановлений КЗпП України. Так, згідно ч.1 ст. 49 -2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Однак відповідач не попередив позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Даний факт підтверджується відсутністю будь-якого документально підтвердженого письмового доказу повідомлення позивача про майбутнє вивільнення. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача не заперечувала того, факту, що позивача не було повідомлено про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці. Згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці В судовому засіданні зі сторони представника не надійшло жодних доказів того, що позивачу було запропоновані іншу роботу в підприємстві, а також не надано доказів доведення до відома державної служби зайнятості про наступне звільнення позивача. Таким чином, суд вважає, що під час звільнення позивача не був дотриманий порядок вивищення працівників, встановлений 49-2 КЗпП України, а тому таке звільнення є незаконним. В зв'язку з чим, необхідно незаконним наказ № 861-к від 01 серпня 2014р. про звільнення [PERSON] з посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж з шкідливим умовами праці 4-ої групи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 235 КЗпП Україн и у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, необхідно поновити [PERSON] на посаді слюсаря по обслуговуванню теплових мереж з шкідливим умовами праці 4-ої групи Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси». Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Так, з дати звільнення позивача, тобто з 02.08.2014р. по день ухвалення рішення сплинув 131 робочий день. Згідно довідки про заробітну плату за останні робочі місяці червень та липень 2014р. позивач отримав 3029,66 гривень 3376,55 гривень, тобто середньоденний заробіток позивача склав суму у розмірі (3029,66+3376,55/20 +23 робочих днів=6406,21/43=148,98) 148 гривень 98 копійок. На підставі викладеного, середній заробіток за період вимушеного прогулу склав 131 робочих день помножити на середньоденний заробіток 148,98, що дорівнює сумі у розмірі 19516 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 59 (п'ятдесят дев'ять) копійок. Під час розрахунку середнього заробітку за період вимушеного прогулу суд виходить саме із середньоденного заробітку, тобто із суму, які нараховувались позивачу, а не з середньомісячного заробітку у розмірі 2624 гривні 32 копійки, оскільки такий заробіток розрахований відповідачем з урахуванням всіх стягнень з заробітної плати. В той же час, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» про переведення на іншу роботу необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки підприємство самостійно визначає організаційну структуру. Крім того, позивач має зайняті вільні вакантні місця за власним вибором. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно вимоги ст. 234 у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. В судовому засіданні позивач пояснив, що коли він вийшов на роботу 01.08.2014 р., в перший робочий день після відпустки, майстер його повідомив , що він звільнений і до роботи його не допустив. З наказом про своє звільнення він ознайомився 22.08.2014 р. у відділі кадрів за адресою: вул. Балківська, 1-Б. Після отримання звістки про звільнення він знаходився у пригніченому стані, оскільки йому було повідомлено, що інваліди на підприємства не потрібні. Він бажав вирішити спірне питання позасудовим шляхом, проте його скарги не дали результатів. Крім того, його трудова книжка перебувала у пенсійному фонді, яку він отримав несвоєчасно. Всі вищевказані обставини, а також необхідність у догляді за матір'ю, не дали можливості йому своєчасно звернутись до суду. Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає, що незаконними діями відповідача були порушенні конституційні права позивача на працю, що встановлено ст. 43 Конституції України. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд вважає, що позивач пропустив встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк для звернення до суду з поважних причин, а тому такий строк необхідно поновити. Крім того, необхідно стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved