Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

22.01.2018 року позивачка звернулась з позовом до суду до відповідача, в якому просить стягувати з останнього аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 3000 грн. та додаткові витрати в розмірі 1500 грн. на лікування та оздоровлення дитини. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 08.08.2013 року було укладено шлюб, в якому у них 14.12.2014 року народився син [PERSON]. 07.06.2016 року шлюб між ними розірвано. На даний час, їй самій важко утримувати дитину, доходу який вона отримує не вистачає для повноцінного матеріального забезпечення сина. Їй відомо, що відповідач їздить на роботу в [PERSON], де працює на будівництві та отримує значний дохід приблизно 1000 Євро в місяць. Окрім того, має у власності житловий будинок №143 по вул. Шевченка в с.Новошичі Дрогобицького району Львівської області та автомобіль «Пежо 407», а тому взмозі сплачувати аліменти у зазначеній нею сумі. Крім того, вважає, що на підставі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Згідно довідки №9 від 12.12.2017 року , виданої КНП «Дрогобицька міська поліклініка», їхній син з 27.11.2017 року перебуває на диспансерному обліку, постійно хворіє ларингітом та бронхітом у звязку з чим вона несе додаткові витрати на його лікування та оздоровлення. Щороку вона їздить на море, що обходиться їй у 20000 грн., а тому просить стягувати з відповідача 1500 грн. додаткових витрат на дитину. 16.02.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказує на те, що твердження позивачки про те, що він їздить за кордон на роботу не відповідає дійсності. Згідно трудової книжки він ніде не працює. Згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2018 року становить 1492 грн., а обовязки матері і батька по матеріальному забезпеченні є рівними, а тому вважає вимогу позивачки щодо стягнення 3000 грн. незаконною та необгрунтованою. Погоджується на сплату аліментів в розмірі 1000 грн., а в задоволенні додаткових витрат на дитину просить відмовити, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. 23.02.2018 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій остання вказує на те, що кожного року влітку оздоровлює сина на морі в Італії, де перебуває її мати і яка оплачує витрати по відпочинку дитини замість батька. Така поїздка обходиться їм у 1500 Євро. З роздруківки цін на курортне лікування в Україні, а саме в с.Солотвино, 20 днів відпочинку та лікування буде обходитись не менше 30000 грн., а тому її вимога щодо стягнення додаткових витрат на дитину є підставною. Позивачка просила позов задоволити з підстав, які викладені у позовній заяві. Доповнила, що їхній син переніс дві операції, постійно хворіє, а тому вона несе додаткові витрати на його утримання. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково з підстав викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 07.06.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. У даному шлюбі у сторін 14.12.2014 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-СГ №438281. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка надає матеріальну допомогу сину, однак самостійно не може повноцінно його утримувати, оскільки несе інші витрати повязані з його фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, працездатного віку), рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дітей) повинні забезпечити йому прожитковий мінімум, визначений державою. Разом з цим, суд вважає за необхідне розяснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Що стосується вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини, то в задоволенні такої слід відмовити з огляду на таке. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно довідки №9 від 12.12.2017 року, виданої КНП «Дрогобицька міська поліклініка», [PERSON], 14.12.2014 року з 27.11.2017 року перебуває на диспансерному обліку, постійно хворіє ларингітом та бронхітом, а згідно висновку лікаря-спеціаліста від 07.02.2018 року, потребує санаторно-курортного лікування. Оскільки позивачкою не представлено жодних доказів понесених чи прогнозованих витрат на лікування та оздоровлення дитини, то в цій частині позов до задоволення не підлягає. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved