Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

31.08.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що фактично шлюбні відносини між ними припинені, вони мають різні погляди на виховання дітей, між ними відсутнє взаєморозуміння. Як вказує позивачка, з 2012 року вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тому вважає, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. На підставі викладеного просить шлюб між ними розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що він має намір зберегти сім'ю, однак всі його зусилля примиритися з дружиною позитивного результату не дали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1659. Від шлюбу заявники мають двох малолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Як встановлено судом, різні погляди на сімейні стосунки та подружні обов'язки, відсутність взаєморозуміння між сторонами, привели до припинення шлюбно-сімейних відносин між ними. На даний час сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, зберігати сім'ю позивачка наміру не має. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їх сім'ї неможливе, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved