Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

23.06.2021 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Макарівського равйонного суду від 26.03.2019 р. позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу з [PERSON] , оскільки остання числиться, як померла. Позивач є суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 до комунальних послуг, зокрема, відносяться послуги з постачання електричної енергії. Згідно ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Позивач зазначає, що 22.01.2000 року між ПАТ "Київобленерго" правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією №13/45, відповідно до умов договору Макарівський районний підрозділ поставляє електроенергію за адресою: [ADDRESS] , а остання зобов`язувався своєчасно сплачувати спожиту електричну енергію відповідно до вимог законодавства. Відповідно до інформаційної довідки № 247889528 від 12.03.2021 р., новим власником житлдового будинку за вказаною адресою є відповідач [PERSON] . Згідно даної інформації право власності зареєстровано за відповідачем 16.07.2013 р., на підставі свідоцтва про спадщину від 16.07.2013. Як зазначив позивач постачання енергії до житлового будинку за вказаною адресою продовжувалось і коли змінився власник, [PERSON] , розрахунки оплачувались з 2013 р. по 2019 р. У відповідача внаслідок не сплати за спожиту енергію утворилась заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] та станом на 01.03.2021 р. спожито енергії 2764 КВт, що в грошовому еквіваленті становить 8508,59 грн., що і змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 24.06.201 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 32-33). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.34). Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.34). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що ухвалою Макарівського районного суду від 26.03.2019 р., позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу з [PERSON] , оскільки остання числиться, як померла (а.с.6). Між ПАТ «Київобленерго» 22.01.2000 року та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією №13/45, відповідно до умов договору Макарівський районний підрозділ поставляє електроенергію за адресою [ADDRESS] , а остання зобов`язувалася своєчасно сплачувати спожиту електричну енергію відповідно до вимог законодавства (а.с.7-8). Відповідно до інформаційної довідки №247889528 від 12.03.2021 р, новим власником житлового будинку за вказаною адресою є відповідач [PERSON] та згідно даної інформації право власності зареєстровано за відповідачем 16.07.2013 р., на підставі свідоцтва про спадщину 6-726 від 16.07.2013 (а.с.10-11). Встановлено, що [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Однак, обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у Споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин. Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, які 11.06.2018р. втратили чинність, правила роздрібного ринку елекстричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018рю № 312, які 11.06.2018р. набули чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно з п. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проте, відповідач наведені вимоги закону та договору виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість з оплати наданої послуги, що облікована станом 01.03.2021 р., у сумі 8508,59 грн. (а.с.12-16). За таких фактів та відповідних їм правовідносин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі наведених вище норм закону. Судові витрати у справі, за вказаного рішення, суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved