Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Токмацького районного суду Запорізької областіз позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право власності на будинок [ADDRESS], земельну ділянку площею 5,84 га., розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області. Позивач є спадкоємцем після померлої [PERSON] за законом першої черги, що визначене статтею 1261 ЦК. Іншим спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення на підставі частини першої статті 1266 ЦК є племінник позивача [PERSON]. Після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину, подавши 28 жовтня 2003 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 16 жовтня 2010 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - 1/2 житлового будинку [ADDRESS]. 07 листопада 2017 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельну ділянку площею 5,84 га., розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, яка належала спадкодавцю [PERSON] Нотаріус відмовила у видачі зазначеного свідоцтва, в зв'язку з тим, що нею виявлені розбіжності у документах, а саме: у Державному акті на право приватної власності на землю розмір земельної ділянки - 5,84 га., тоді як у витязі з Державного земельного кадастру [NUMBER] від 27.10.2017 - 2,92 га. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивача на спадкування за законом та набуття права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за захистом якого позивач змушений звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися. [PERSON] надала заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовної заяви наполягала. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в судовому засідання повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до роз'яснень, даних в п.1 Постанови Пленуму, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Цивільний кодекс України від 16.01.2003 №435-IV набув чинності 1 січня 2004 року, але відповідно до пунктів 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, що строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 19 квітня 2004 року, вже після набрання чинності ЦК України, а свідоцтво про право на спадщину може бути видане лише після спливу цього строку, що визначено частинами першими статті 1298 ЦК та статті 561 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 №1540-VI, та те, що позивач прийняв спадщину, але її не оформив, тобто цивільні відносини продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, суд вважає що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ЦК України. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 жовтня 2003 року. Родинні відносини позивача з померлою [PERSON] підтверджуюся паспортом позивача серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2008 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 21 вересня 1967 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право власності на будинок [ADDRESS], земельну ділянку площею 5,84 га., розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 24 грудня 2002 року. Зазначені обставини підтверджуються Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] від 24 грудня 2002 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16 червня 2010 року [NUMBER]. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, що визначене статтею 1261 ЦК. Іншим спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення на підставі частини першої статті 1266 ЦК є онук спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) [NUMBER] від 9 вересня 1993 року, свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 12 липня 1993 року. Після смерті спадкодавця позивач, у встановленому частинами 1 та 2 статей 1268, 1269 ЦК порядку прийняв спадщину, подавши 28 жовтня 2003 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією Спадкової справи №331/2003, відкритої після смерті [PERSON] 16 жовтня 2010 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - 1/2 житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16 червня 2010 року [NUMBER]. 7 листопада2017 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельну ділянку площею 5,84 га., розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] Нотаріус відмовила у видачі зазначеного свідоцтва, в зв'язку з тим, що нею виявлені розбіжності у документах, а саме: у Державному акті розмір земельної ділянки - 5,84 га., тоді як у витязі з Державного земельного кадастру [NUMBER] від 27.10.2017 року - 2,92 га. Зазначені обставини підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 7 листопада 2017 року №1197/02-31. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивача на спадкування за законом та набуття ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за захистом якого він змушений звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] правомірно набула право власності на земельну ділянку площею 5,84 га., розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після її смерті відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на належну йому 1/2 частку земельної ділянки площею 2,9221 га., отримавши 20 квітня 2005 року Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Земельній ділянці відповідача був присвоєний кадастровий [NUMBER]. Зазначені обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2017 [NUMBER]. Після виділення відповідачу належної йому на праві власності в порядку спадкування за законом частки земельної ділянки, яка належала спадкодавцю, іншій 1/2 її частці площею 2,92 га. був присвоєний кадастровий [NUMBER]. До теперішнього часу право власності на зазначену земельну ділянку обліковується за спадкодавцем [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.10.2017 [NUMBER]. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме цю земельну ділянку площею 2,92 га. з кадастровим [NUMBER], позивач має право отримати у власність. При цьому спадкоємець, який прийняв спадщину до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.95 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач прийняв спадщину у встановлений законом строк, суд вважає за необхідне позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права на майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved