Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

26 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , мотивуючи свої вимоги наступним. В період з 01 серпня 1990 року по 25 червня 1998 року вона працювала у ВАТ «Содовий завод» на посаді оператора електронно обчислювальних машин. Підставою для прийняття рішення про звільнення стала обставина, що ВАТ «Содовий завод» з серпня 1997 р. стало не вчасно та не в повному обсязі, а потім і зовсім припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Згідно довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/179 від 11.04.2016 року станом на 01.04.2016 року заборгованість по заробітній платі складає 280 грн. 55 копійок. На день звільнення відвідач з нею не провів остаточний розрахунок і не виплатив заборгованість. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплати заборгованої заробітної плати, але кожний раз отримувала відмову через відсутність нібито коштів. Оскільки фактичний розрахунок з нею на день звернення до суду із вказаним позовом не проведений, вважає, за необхідне провести нарахування середнього заробітку за весь період затримки розрахунку після звільнення. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 280 грн 55 коп. , та середній заробіток за весь час затримки розрахунку після звільнення починаючи з 26 червня 1998 року по день звернення нею до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі . Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» - ліквідатор\~[PERSON], в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій зазначено, що ВАТ «Содовий завод» не може визнавати компенсації або інші додаткові вимоги, крім основної заборгованості по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була наявна, згідно даних бухгалтерського обліку. Будь-яка зміна сум в ліквідаційній процедурі не передбачена. Просила розглянути справу за відсутності представника ВАТ «Содовий завод» (а.с.15). Суд,дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала у ВАТ «Содовий завод» з 01.08.1990 року по 25.06.1998 року на посаді оператора електронно обчислювальних машин, про що свідчать записи у трудовій книжці позивачки ( а.с. 8,9), а також з копії довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/179 від 11.04.2016 року(а.с. 10).Має заборгованість по заробітній платі станом на 01.04.2016 рік у сумі 280,55 грн., період виникнення заборгованості з червня 1997 року по червень 1998 рік. (а.с. 12). Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/1790 від 11.04.2016 року , заробітна плата за два останні місяця праці їй не нараховувалась, оскільки з вересня 1997 року по червень 1998 року нею не відпрацьовано жодного робочого дня, посадовий оклад на момент звільнення становив 57,15 грн., при режимі роботи 8,2 години. ( а.с. 10) Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд виходить з того, що відповідно до ч.1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п. 6\~ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди. Пункт 4\~ст. 12 зазначеного Закону\~передбачає заборону стягнення на підставі виконавчих документів та заборону нарахування неустойки, інших санкцій за неналежне виконання грошових зобов'язань, тобто в даному випадку Законом не передбачено заборону винесення судових рішень про стягнення належних працівникам сум в разі порушення їх трудових прав. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушивши вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. За таких підстав, суд вважає, що доводи позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі слід задовольнити у повному обсязі та стягнути на її користь 280, 55 грн. Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ\~Оплата праці\~указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем, підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства. За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України\~Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом\~протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вимог ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Приписами п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці\~встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст.115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у звязку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство не здійснило з позивачем повного розрахунку, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався. Також,\~Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~надано офіційне тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозвязку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозвязку з положеннями статей\~116,\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У відповідності до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат провадиться за правилами, визначеними у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100\~( далі\~Порядок ). Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»та довідки наданої відповідачем № 01-23/1790 від 11.04.2016 року (а.с.10), згідно якої, іі посадовий оклад на момент звільнення з роботи становив : 57,15 гривень. Відпрацьований час\~в травні 1998 році\~20 днів; в квітні 1998 року\~22 дні Середньомісячна число робочих днів становить ( 20+22)/2= 21 день. Середньоденний заробіток становить 57,15 грн /21 день = 2,72 грн. За період з 26.06.1998 року по 06 травня 2016 рік (день ухвалення рішення), кількість робочих днів становить 4479 днів. Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписівст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 12 182,88 грн( 2,72 грн * 4479 рабочих днів) З огляду на вищевикладене вимоги позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення підлягають задоволенню. Пунктом 1 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі\~за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.4 ЗУ «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 грн. на користь держави, відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved