Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

17 листопада 2017 року до суду звернувся [PERSON], представляючи інтереси [PERSON] з вказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 12 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського район- ного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 89. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], 25.11. [INFO]. Протягом останніх двох років шлюбні стосунки та ведення спільного господар- ства між ними фактично припинилися, сторони не можуть проживати як сімя разом, виконувати сі- мейні обовязки, оскільки втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин, збереження сімї не доцільне, не піде на користь розвитку дитини, тому просила розірвати шлюб між ними. З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків відповідач мате- ріально їй та їх спільній дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, тобто ухиляється від обовязку щодо утримання дитини. Відповідач є працездатним та працює, тому просила стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду за викликом на 06.12.2017 р. не зявився, згідно повідомлення відділу ад- ресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 11.01.2018 р. (а.с.21), [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. До суду повернувся конверт із поміткою «за зазначеною адресою не проживає». Відповідача викликано до суду шляхом опублікування оголошення в пресі на 02.02.2018 р. на 14.00 год. (а.с.25), але відповідач повторно до суду за викликом не зявився. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням заочного рішення у відповідності до ст. ст.280-282 ЦПК України. З свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 010098 (а.с.27) вбачається, що 12.11.2005 р. відділом реє- страції актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області за- реєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 08.10. [INFO], актовий запис № 89. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД № 062436 (копія на а.с.28), 25.11.2006 р. у сторін по справі народилася дочка - [PERSON]. Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постанов- лено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су- перечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюб- не прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день наб- рання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За змістом ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розпався, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний. У зв'язку з тим, що суд не має відомостей щодо визначення позивача з приводу зміни пріз- вища, вважає, що підстав для відновлення дошлюбного прізвища останньої не має. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою ро- звитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихо- вання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчан- ня, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, го- тувати її до самостійного життя та праці. Статтею 27 Конвенції «про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р.) передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки, або інші осо- би, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібнос- тей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) при- суджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з бать- ків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не мо- же бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у п.17 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3, розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд п винен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають неповнолітню дитину, яка зна- ходиться на утриманні матері, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утри- мання. Тому суд вважає за можливе та необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь пози- вача на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на од- ну дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття, тобто до 25.11.2024 р. За змістом ст.191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку з 17.11.2017 р. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 640 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик останнього до суду в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved