Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

15.07.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою, судові витрати у справі покласти на нього. Свої вимоги мотивує тим, що через різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, небажання поступитися один одному призвело до погіршення стосунків між ними та втрати всіх фізичних та духовних зв`язків. З жовтня 2018 року припинили подружні відносини, поновлювати які не бажають, оскільки втратили почуття любові один до одного, на даний час проживають окремо, практично не спілкуються. Зазначає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому звернувся до суду. 19.07.2019 року після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 06.09.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не прибули. Від позивача надійшла письмова заява, в якій останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, які просив задовольнити. Відповідач повторно не з"явилася в судове засідання. Про час і місце судового розгляду була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. 15.10.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 08 листопада 2003 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 373, що стверджується свідоцтвом про одруження/а.с.3/. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження/ копія а.с.9/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Прізвище відповідачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Крім того, оскільки позивач просить усі судові витрати у справі покласти на нього, суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами, як це передбачено ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved