Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Серафинецької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,2935 га, розташовану на території с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області - урочище «Товтри», цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії [NUMBER] ), земельну ділянку площею 0,1362 га, розташовану на території с.Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області - урочище «Ставище» , цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії [NUMBER] ). Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Письмового розпорядження щодо свого майна на випадок смерті не зробив у зв»язку із раптовою, несподіваною смертю. В шлюбі з померлим позивач перебувала з 1965 року, вели спільне господарство, мали спільний побут. Похованням чоловіка теж займалася [PERSON] особисто та за власний кошт. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається в тому числі із двох земельних ділянок: площею 1,2935 га, розташована в ур. «Товтри» і площею 0,1362 га, розташована в ур. «Ставище» в с.Серафинці Городенківського району цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Бажаючи документально оформити прийняття спадщини після смерті чоловіка, позивач звернулася із відповідною заявою до нотаріуса. Вивчивши надані документи, 29 березня 2016 року нотаріусом видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв»язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Зазначені вище земельні ділянки належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 06.08.2002 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 159. Справді оригінал даного Державного Акту втрачено, належним чином завірену копію цього документу [PERSON] отримала 31.03.2016 року у Відділі Держгеокадастру у Городенківському районі. Після смерті чоловіка позивач фактично вступила в управління майном - передала в оренду вказану земельну ділянку, однак офіційно зареєструвати право власності на земельні ділянки не може, що змушує її звернутися з даною позовною заявою до суду. В судове засідання сторони та їх представники не з'явились. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Серафинецька сільська рада листом не заперечує проти позову і просить дану справу у суді розглядати без представника сільської ради. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 159 вбачається, що власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території [ADDRESS] є [PERSON], який мешкає в с. Серафинці. Згідно повідомлень Відділу Держгеокадастру у Городенківському районі Івано-Франківської області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 1,2935 га станом на 18.04.2016 року становить 73859,14 грн., площею 0,1362 га - 636,43 грн. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 12.06.1965 року стверджено, що [PERSON] та [PERSON], 12.06.1965 року одружились, актовий запис за № 11. Після укладення шлюбу дружині (позивачу) присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] р. в с. Серафинці, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (позивач). Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, свідчать довідки № 87 та № 276 від 27.04.2016 року, видані виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в яких зазначено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] і разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON], яка своїм коштом поховала чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 474/02-31 від 29.03.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,29 га, що розташована на території Серафинецької сільської ради Городенківського району, оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 2 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на земельну ділянку площею 1,2935 га, розташовану на території с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області - урочище «Товтри», цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії [NUMBER] ), земельну ділянку площею 0,1362 га, розташовану на території с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області - урочище «Ставище» , цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії [NUMBER] ), визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 5, 316, 317, 328, 392, 1216, 1222, 1261 ЦК України, ст.ст. 131,152 ЗК України,

Outcome: approved