Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання особи такою, втратившим право користування житловим приміщення будинку із зняттям з реєстрації,в обгрунтування позову вказали, що вона [PERSON] , зареєстрована і фактично проживає по [ADDRESS] . Дівоче прізвище - [PERSON] . 07 травня 1977 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після цього їй було присвоєно його прізвище - [PERSON] . Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON] та дочку [PERSON] . [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер в с. Ялосовецьке Хорольського району. Позивач, [PERSON] зареєстрований і фактично проживає зі своєю бабусею [PERSON] по [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] зареєстрована і проживає по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1994 року, згідно з наказом керівника ДГ « 9 Січня» Хорольського району 3 115 від 18.05 1994 року позивачами була приватизована квартира [ADDRESS] , що було зареєстровано в Лубенському БТІ за 3 21 19.12. 1994 року. Кожному з позивачів за правом спільної сумісної власності належала ј частки цієї квартири. Після смерті чоловіка, позивача, [PERSON] в ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» виготовила технічний паспорт на зазначену вище квартиру і отримала 10 жовтня 2016 року в Хорольській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ј частки двокімнатної квартири [ADDRESS] . Діти після смерті їх батька спадщину не приймали. Таким чином, на даний час позивачу належить 2/4 частки квартири. Приблизно весною 2007 року, позивач, [PERSON] почав проживати без реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] , [INFO] . Мати позивача влаштувала її на роботу в приватний сільський магазин при умові, що вона буде зареєстрована в їхньому селі. За згодою всіх співвласників квартири мати зареєструвала відповідачку за вказаною адресою у ВГІ РФО Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області. Фактично позивач [PERSON] та його співмешканка [PERSON] проживали у його бабусі по [ADDRESS] . В подальшому сімейні відносини не склалися і відповідачка приблизно на початку 2017 року поїхала на заробітки в Польщу, де і знаходиться по даний час. Ніяких шлюбних відносин вони не підтримують. Позивач, [PERSON] неодноразово прохала відповідачку через секретаря колишньої Ялосовецької сільської ради знятися з реєстрації, однак остання уникала зустрічей , мотивуючи це тим, що їй нікуди прописатися, оскільки її батьки, що проживають в с. Поділ колишнього Семенівського району Полтавської області, не переоформили спадщину після смерті своїх батьків. В даний час позивачі мають наміри продати квартиру. Але потенційні покупці відмовляються укласти договір купівлі-продажу в зв`язку з тим, що в ній зареєстрована стороння особа. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 21.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивачі не з"явилися, але в заяві прохали провести розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 3 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/4 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М., Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, виданого 10.10.2016 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М.,(а.с.23-24). З наведеного вбачається, що законним власником квартири є позивач . В будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області № 2068/0318 від 13.04.2021 року. Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в квартирі позивача більше одного року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже,

Outcome: approved