Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд», Приватного підприємства «Діадіма», в якому просив розірвати Договір №000820 від 05.03.2014 року укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Діадіма»,; розірвати договір №000820 від 05.03.2014 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд»; стягнути з ПП «Діадіма» на користь позивача кошти в сумі 3 080 грн. 50 коп., стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на надання правової допомоги в розмірі 1948,80 грн. На обґрунтування вимог у позові зазначив, що у березні 2014 року, прочитавши в газеті оголошення він звернувся до фірми, яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул.. Київська, 21 для отримання коштів. Представник ПП «Діадіма» пояснив, що для отримання позики в розмірі 30 000,00 грн. необхідною умовою є сплата гарантійного внеску в сумі 3800,00 грн. 05.03.2014 року він здійснив оплату в сумі 3800,00 грн. на розрахунковий рахунок ПП «Діадіма». Після сплати платежу в сумі 3800,00 грн. був підписаний договір №000820 від 05.03.2014 року укладений між ним та Приватним підприємством «Діадіма» та договір №000820 від 05.03.2014 року укладений між ним та ТзОВ "Лексворд". Після підписання вказаних договорів Позивачу було повідомлено про можливість отримання грошової суми в кредит, але до теперішнього часу позивачу кошти не перераховані. Вважає, що інформація, надана працівниками фірми є такою, що вводить в оману внаслідок замовчування окремих фактів, за вказаного укладені договори підлягають розірванню. 01.12.2014 року від представника Позивача надійшло клопотання про долучення доказів, що підтверджують витрати Позивача на правову допомогу в сумі 1948,80 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, не заперечував проти постановлення заочного рішення, просив задовольнити позов у повному обсязі, оскільки Позивачем були підписані договори під впливом обману з боку відповідачів, чим було порушено його права споживача. Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно, про час та дату судового засідання повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслали, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст.224-228 ЦПК України, про що представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 березня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лексворд» було укладено договір №000820, за умовами якого товариство за згодою учасника зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку №1 до даного договору, на підставі ст. 1046, 1048 Цивільного кодексу України та на умовах діяльності програми «Ренессанс», що міститься у додатку №2 до даного договору, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі: а) організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; б) надавати інші послуги і здійснювати інші право чини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором. Учасник в свою чергу зобов'язався своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого Товариство надає відповідні суми у безвідсоткову позику за програмою «Ренессанс». Також встановлено, що 05 березня 2014 року між [PERSON] та ПП «Діадіма» було укладено договір №000820, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. Згідно п.п. 2.1., 2.2. вартість плати за надання послуг виконавця погоджена сторонами і складає 3800,00 грн.; оплата наданих послуг, зазначених в п. 1.1. договору, сплачується замовником через банківські установи на поточний рахунок виконавця протягом одного банківського дня з моменту складання даного договору. Відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2 договору виконавець зобов'язується дотримуватися умов даного договору та виконувати у повному обсязі взяті на себе зобов'язання та не розголошувати інформацію. Згідно умов договору [PERSON] сплатив ПП «Діадіма» платіж за договором у розмірі 3800,00 грн., що підтверджується оглянутим платіжним повідомленням. Відповідно до п. 5.2 договору, даний договір набуває юридичної сили з моменту підписання його сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про рекламу» визначено, що основними принципами реклами законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди. Ст. 1 Закону України «Про рекламу» дає визначення недобросовісної реклами - реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження. Частина 1 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно ч. 8 ст. 15 даного Закону передбачає, що збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» визначено, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Частиною 2 статті 15-1 Закон України «Про захист від недобросовісної конкуренції» передбачено, що інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплює, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. А згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачі до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку і з збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги, як зокрема адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позовні вимоги Позивача до ПП «Діадіма», ТОВ «Лексворд» про розірвання договорів підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення коштів, суд вважає за можливе задовольнити її за рахунок ПП «Діадіма», так як [PERSON] кошти сплачувались саме ПП «Діадіма». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. Підлягає до стягнення з відповідачів в прибуток держави України судовий збір з врахуванням того, що в одній позовній заяві було об'єднано три самостійні позовні вимоги: одна майнового характеру - 243 грн.60 коп., та дві немайнового характеру по 243,60 грн. кожна. Щодо вимог про компенсацію судових витрат шляхом стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 1948,80 грн., суд дійшов висновку, що витрати підлягають зменшенню до 1120,66 грн розрахунку (487.20 грн (консультація) +487,20 грн.(підготовка позову т, пакету документів) + 146,16 грн. (участь в судовому засіданні 30 хв.) та стягнення з відповідачів солідарно. На підставі викладеного та

Outcome: approved