Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] 20.12.2018 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 лютого 1992 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №2. Від спільного проживання сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, тому що мають різні характери та різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач зазначає, що сторони не ведуть спільного господарства та не проживають разом з 2015 року. Позивач до подання позову вчиняла дії щодо примирення з відповідачем для збереження шлюбу, однак такі дії були марними. Вважає, що спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]»; стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 26.12.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. В підготовче засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», зазначила, що з відповідачем не проживає з 2015 року. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, зазначив, що з позивачкою не проживає однією сім'єю з 2015 року. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 1992 року сторони зареєстрували шлюб у Красногірській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 25.02.1992 Красногірською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 5). Від спільного проживання сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.10.2001 Красногірською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 21), [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.02.2004 виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 22) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01.06.2007 виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 6). Як вбачається з довідки №608, виданої 27.11.2018 виконкомом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, неповнолітні діти сторін [PERSON], [PERSON] та [PERSON] входять до складу сім'ї позивача, яка проживає в [ADDRESS] (а.с. 20). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2015 року, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, спільні неповнолітні діти сторін проживають з позивачем. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач надала суду заяву про залишення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв'язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 352 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв'язку з тим, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення судових витрат, підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved