Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенню. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив наступне, що проживати у спірній квартирі не може, так як між ним та відповідачкою виникли неприязні та конфліктні відносини, в результаті яких відповідачка змінила замки в квартирі та чинить йому перешкоди в проживанні та користуванні. Відповідачка в свою чергу звернулася до суд із зустрічним позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності мотивуючи його тим, що під час ознайомлення з матеріалами доданими до первісного позову, вона випадково дізналась про існування договору дарування квартири, що належить їй з позивачем на праві спільної сумісної власності, згоду на відчуження якої вона не давала та про існування якого їй було не відомо. Таким чином, належне їй майно на праві спільної сумісної власності подружжя було відчужено без її згоди. Посилаючись на викладене, відповідачка просила суд відновити свої порушенні права та визнати спірний договір дарування недійсним. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки у судовому засіданні просив суд у задоволені первісного позову відмовити у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити. Третя особа до суду не з'явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена, причини неявки суду не відомі. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що у первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як впливає з матеріалів справи, сторони знаходяться у зареєстровану шлюбі з 17 вересня 1971 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб за [NUMBER]. Під час шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 лютого 1992 року, посвідченому Шостою одеською державною нотаріальною конторою, номер у реєстрі 2-1975 та зареєстрований у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 31 березня 1992 року у книзі №494, сторінка 51 під №31 доп. У подальшому відповідач за зустрічним позовом [PERSON] за договором дарування від 22 липня 1993 року, без згоди дружини, здійснив відчуження власності подружжя на користь доньки - [PERSON] Даний договір був посвідчений Шостою одеською державною нотаріальною конторою, номер у реєстрі 1-6371. Договір дарування було укладено у 1993 році, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України та ЦК України у редакції 1963 року. За ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ст. 23 КпШС України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребує обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами селищних, сільських рад депутатів трудящих від 19.01.76 №1/5 обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають такі угоди: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування) жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників незалежно від суми договору (статті 227, 242,244 Цивільного кодексу УРСР). Пунктом 35 даної Інструкції передбачено, що угоди про відчуження або заставу спільного майна подружжя, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення, можуть бути посвідчені лише при наявності згоди другого з подружжя, висловленої у письмовій формі. За п.5 та п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" - стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами й організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків; відсутність згоди другого подружжя на відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення (ст.23 КпШС України). У відповідності із ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладення договору дарування, недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону. Оскільки, про існування спірного договору дарування відповідачки стало відомо лише під час проведення слухання по справі, суд вважає що строк позовної давнини [PERSON] пропущений не був. Таким чином, при укладенні договору дарування відповідач [PERSON] не отримав згоду свого подружжя, висловлену у письмовій формі, що є порушенням ч.2 ст. 23 КпШС України та тягне за собою недійсність угоди дарування від 22 липня 1993 року і повернення спірної квартири у спільну сумісну власність подружжя. Враховуючи, що до первісного позову [PERSON] не було надано жодного доказу створення відповідачкою [PERSON] йому перешкод у користуванні спірною квартирою - у позові слід відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю. На підставі ст. 48 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15-16, 58-60, 109, 209, 212-215, 217-218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved