Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

25.01.2021 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом та законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: 1/5 частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0, 2500 га, кадастровий номер 5122082600:02:002:0048, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 4,35 га, кадастровий номер 5122082600:01:001:0315, яка розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського господарства. Свої вимоги мотивують тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. № 559/02-14 від 13.11.2020 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просить справу розглянути за його відсутністю. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, якими позовні вимоги визнають та просять справу розглянути за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Встановлено, що [PERSON] належить: \~ \~ \~ \~- 1/5 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 13.02.2007р., що видане Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, згідно рішення Кирничанської сільської ради від 13.11.2006 року № 77; - земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 5122082600:02:002:0048, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 116724, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010952100011, виданого 01.07.2009 року; - земельна ділянка, площею 4,35 га, кадастровий номер 5122082600:01:001:0315, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, право власності на якій посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ОД № 026573, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10-07-1215, виданого 12.08.2003 року; - квартира [ADDRESS] , на підставі договору асоційованого членства, серія та № :2Р382Ф, виданого 07.04.2015, видавник: ОК «Радуга-3»; акт, серія та № ; б\\н, виданий 10.08.2016, видавник ОК «Радуга-3». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.04.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина вищевказане на спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до заповіту від 07.12.2018 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Костовою Оксаною Леонідівною, зареєстрованого в реєстрі за № 106, [PERSON] заповів кв. [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] ; земельну ділянку пл. 4, 35 га, що розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082600:01:001:0315, - [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 61646208 від 14.09.2020 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 07.12.2018 року, зареєстрований за № 106, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Встановлено, що [PERSON] дружина спадкодавця, [INFO] , має право на обов`язкову частку у спадщині, однак у встановлений законом строк подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк, згідно вимог ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України надала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального органу Т. І. Веліксар Одеської області. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Встановлено, що земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 5122082600:02:002:0048, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , та 1/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , які належать спадкодавцю, [PERSON] не охоплені заповітом, тому право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: дружина [PERSON] ; донька [PERSON] ; син [PERSON] ; донька [PERSON] . Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк, згідно вимог ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України надала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального органу Т. І. Веліксар Одеської області. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала та не була зареєстрована разом із спадкодавцем та заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надавала. Також судом встановлено, що [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Між спадкоємцями була досягнута згода щодо розподілу спадкового майна на підставі угоди, яка міститься в матеріалах справи. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. № 559/02-14 від 13.11.2020 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved