Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зняття з державної реєстрації. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивувала тим, що відповідачка є її старшою донькою, яка з 29.06.1987 року зареєстрована в спірній квартирі, але майже протягом 30 років, в тому числі і протягом останніх 6 місяців, в квартирі не проживає, але залишається в ній зареєстрованою. Жодних особистих речей відповідача в квартирі немає, витрати на утримання квартири не несе. Реєстрація [PERSON] у вищевказаній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі (а.с. 69). Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі. Не заперечила щодо винесення заочного рішення (а.с. 79). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 47, 77). З урахуванням думки позивачів та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON], [PERSON] позиваються про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно архівного витягу №С-26/04-10 від 30.11.2017 р. з протоколу №10 засідання виконавчого комітету Івано-Франкіської міської Ради депутатів трудящих від 22 квітня 1976 р. рішенням №234 [PERSON] було надано на праві користування квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до копії протоколу №7 спільного засідання адміністрації та міцевого комітету ЖЕК-4 прийнято рішення про виділення як службової [PERSON] квартири [ADDRESS]. Склад сімї 5 осіб, зокрема [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с. 10-11). Як вбачається із довідки №02-02/168 про склад сімї Муніциальної інвестиційної управляючої компанії від 15.01.2018 року, за адресою: [ADDRESS], в числі інших осіб, зареєстрована [PERSON] (а.с. 23). Як вбачається із заяви КП Муніциальна інвестиційна управляюча компанія від 10.01.2018 року №01-20/11174, свідки [PERSON], [PERSON] стверджують, що гр. [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Позивачі [PERSON], [PERSON] вказують, що реєстрація гр. [PERSON] у їх квартирі, яка насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню ними права на вільне користування майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON] на праві користування, створює перешкоди у здійсненні ними права вільного користування вказаною квартирою, а тому його слід поновити. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому слід визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації немає потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до частково задоволення. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.02.2018 року звільнено [PERSON], [PERSON] від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 гривень судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. 61, 64, 72 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81 ЦПК України,

Outcome: approved