Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини [PERSON] В обґрунтування заяви зазначив, що 21.07.2012 року зареєстрував шлюб з [PERSON] 18 листопада 2016 року, на тимчасово окупованій території України, дружина народила доньку. Народження дитини [PERSON] було зареєстровано відділом РАЦС на території м. Шахтарська. Він бажає отримати українське свідоцтво про народження доньки. Для цього він звернувся до Добропільського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, але в видачі свідоцтва про народження дитини йому було відмовлено через те, що ним надано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р. №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Просить встановити факт народження 18 листопада 2016 року в м.Шахтарськ смт.Сердите Донецької області, Україна, дитини [PERSON], вказати данні про батьків: мати - [PERSON], громадянка України, батько [PERSON], громадянин України. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Заяву підтримує, просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Не заперечує проти задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності заявника і заінтересованих осіб, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд встановив таке. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований виконавчим комітетом Сердитенської селищної ради м.Шахтарська Донецької області 21.07.2012 року, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Згідно з копією паспорту громадянина України [PERSON] місце його проживання зареєстровано в [INFO] (а.с.4-5). З копії паспорту громадянки України [PERSON] видно, що місце її проживання зареєстровано в [INFO] (а.с.7,8). Заявником надано суду оригінал медичної картки дитини історію розвитку дитини №3301620 [PERSON], [INFO]. В цій картці міститься «Обмінна карта пологового будинку, пологового відділення лікарні. Талон 3. Відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого», яка була видана 23.11.2016 року МУ «Торезька центральна міська лікарня», з якої вбачається, що 18 листопада 2016 року в Торезькій центральній міській лікарні, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України, [PERSON] шляхом кесаревого розтину народила дівчинку вагою 3500,00гр. На підтвердження факту народження дитини [PERSON] заявником також надано копію свідоцтва про народження [PERSON], яке видане 23.11.2016 року Шахтарським міськрайонним відділом ЗАГС, так званої Донецької народної республіки, фотокартки з зображенням його з дитиною. Згідно зі ст.ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, у тому числі справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Згідно ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей. При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації особистих немайнових прав заявника та дитини, суд оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням медичних документів, які видані МУ «Торезька міська центральна лікарня», свідоцтва про народження дитини, яке видане на тимчасово окупованій території, приходить до висновку, що факт народження 18.11.2016 року дитини [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати в рішенні суду фактичне місце народження дитини, встановлене судом під час розгляду справи з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно із ч.1, ч.2, ч.3 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Судом встановлено, що фактичним місцем народження дитина є м. Торез Донецької області, МУ «Торезька центральна міська лікарня». Саме ці дані мають бути вказані у рішенні суду. Однак це не позбавляє батьків під час здійснення реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС вказати місцем народження дитини фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved