Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

24.06.2016 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про скасування рішення виконавчого комітету та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач набула у власність житловий будинок № 55 (до перенумерації 49) по вул. Леніна в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу та рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.04.2016 року по цивільній справі 473/935/16-ц. В червні 2016 року вона маючи намір розпорядитися належним їй майном звернулася до нотаріуса, проте їй було відмовлено, у звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю, надану для обслуговування вищевказаного житлового будинку містить велику кількість помилок. Оскільки внести зміни або виправлення в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, неможливо, позивач просила про часткове скасування оскаржуваного рішення № 32 від 22.04.1997 року, а також визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на землю від 26.11.1998 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних них підстав. \~Судом встановлено, що\~позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 55 (до перенумерації 49 ) по вул. Леніна в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладеного між нею, як покупцем, та [PERSON], як продавцем, 16.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] ( а.с. 15 ) та на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.04.2016 року по цивільній справі 473/935/16-ц ( а.с. 8), яким визнано за нею право власності на ? частку вказаного житлового будинку, яка належала [PERSON], померлому 27.02.1990 року, за набувальною давністю ( а.с. 13-14 ). 26.11.1998 року на ім'я позивача виконавчим комітетом Бузької сільської ради народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області на підставі рішення за № 32 від 22.04.1997 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі\~\~\~\~реєстрації державних актів\~\~\~\~на право приватної власності\~\~\~\~на землю за № 736 (а.с. 8). Згідно даного акта [PERSON] набула у власність земельну ділянку, площею ? частина 0,40 га. для обслуговування ? частини житлового будинку і ? частини господарських будівель і споруд за адресою: вулиця Леніна, будинок № 50 ( до перенумерації 49 ) с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. Проте, при видачі зазначеного державного акту не взято до уваги право власності іншого співвласника зазначеного домоволодіння [PERSON], який на момент видачі документу також був власником іншої ? частини вказаного домоволодіння. Крім того, площа земельної ділянки, зазначена в державному акті ? частини 0,40 га. не співпадає з площею зазначеною в рішення виконавчого комітету 0,20 га, а також не відповідає вимогам ст. 67 ЗК України ( в редакції 1993 року). Підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю в оспорюваному правовстановлюючому документі вказано рішення виконавчого комітету Бузької сільської ради народних депутатів від 22.04.1997 року № 32 та договір купівлі-продажу від 16.11.1996 року № 2-3257, що є порушенням положень ст.ст. 6,17 ЗК України ( в редакції 1993 року ), відповідно до яких державний акт видається тільки на підставі рішення. Згідно довідки Вознесенського МБТІ, відповідно до рішення виконкому Бузької сільської ради від 31.01.2001 року № 12 житловому будинку, який знаходяться в Миколаївській області Вознесенському районі у с. Бузьке, присвоєна адреса: вул. Леніна, № 55, замість попереднього № 49( а.с. 18 ). Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва;\~\~дачного і гаражного будівництва. [PERSON] передбачав право на отримання ділянок у власність окремо по кожному виду користування (з окремим визначенням площі кожної з них). Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування"). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств\~\~і\~\~ працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року). Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (ч. 1 ст. 56 ЗК України 1990 року). Зазначені земельні ділянки передаються у власність\~\~\~\~на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації тощо). Судом встановлено, що земельна ділянка передана [PERSON] з зазначеними вище порушеннями. Отже, орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час\~\~Земельним кодексом України\~\~повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6, 17,19, 22,56 ЗК України ( в редакції 1993 року). Таким чином прийнятий відповідачем акт в цій частині порушує права позивача в сфері земельно-правових відносин. Зі змісту ч. 2\~\~\~\~ст. 144 Конституції України\~\~\~\~та ч.ч. 1, 10\~\~\~\~ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~\~\~\~вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності\~\~ Конституції\~\~\~\~або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності\~\~\~\~Конституції\~\~\~\~чи законам України). Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед\~\~\~\~юридичними\~\~\~\~і\~\~\~\~фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року). Обставини справи, зокрема смерть власника земельної ділянки вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваного рішення органом, що його прийняв.\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому суд прийшов до висновку, що рішення в оскаржуваній частині, як протиправне, підлягає скасуванню в судовому порядку. За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1\~\~\~\~ст. 155 ЗК України\~\~підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Outcome: approved