Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

27 липня 2018 року [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.07.2004 року вона уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 27.07.2004 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №63. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON],2008 р.н. Сторони не проживають з січня 2018 року, сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явися, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони одружились 27 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції в Одеській області від 27 липня 2004 року, актовий запис №63. (а.с.4) Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON],2008 р.н. (а.с.8,9) Сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з січня 2018 року. Причиною розпаду сім'ї є непорозуміння один одного. Позивач на розірвання шлюбу згодна та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу майна подружжя та місця проживання дітей не має. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне врахувати заяву позивача про залишення їй прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу - "[PERSON]". Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved