Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті чоловіка її довірителя - [PERSON], який помер 31 серпня 2018 року у м. Донецьку. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника вказує, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали в м. Донецьк. Проте, у звязку із військовим конфліктом, змушені були переїхати в м. Волочиськ до сестри заявниці. В червні 2018 року вона з чоловіком поїхали до дітей в гості у м. Донецьк, де [PERSON] стало погано і 31.08.2018 він помер. Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції їй було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], з причин відсутності документів встановленої форми про смерть. Свідоцтво про смерть чоловіка, видане Калінінським відділом записів актів цивільного стану міста Донецька, в силу вимог ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсним і не створює правових наслідків. У зв'язку з цим заявник не може оформити спадщину після смерті чоловіка [PERSON] Оскільки іншого способу захисту своїх прав [PERSON] не має, тому змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі і просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заявника визнає (а.с. 24). Дослідивши наявні в справі докази, заслухавши пояснення представника заявника суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] А, а з 06 вересня 2017 року вона взята на облік, як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає: [INFO] (а.с. 9). Заявник [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 167283 (а.с. 8). [PERSON] помер 31.08.2018, про що свідчить довідка про причину смерті (а.с. 11). Похований він на кладовищі «Новодівоче» в м. Донецьк, про що Калінінським відділом записів актів цивільного стану м. Донецьк були видані свідоцтво про смерть серії ДНР № 113261 від 01.09.2018 (а.с. 12) та свідоцтво про поховання серії АА 023378 від 01.09.2018 (а.с. 13). 13 листопада 2018 року Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю документів, на підставі яких можливо було б вчинити вказану дію (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Місце смерті [PERSON] м. Донецьк, згідно із ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону України тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті особи на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію смерті в позасудовому порядку. Загальний принцип оцінки документів, виданих на тимчасово окупованій території, надається у ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», який був наданий на запит Ради Безпеки ООН зазначено, що держави - члени ООН відповідно до Резолюції 276 (1970) Ради Безпеки зобов'язані утримуватися від застосування міжнародних договорів, укладений з Південною Африкою від імені або відносно Намібії. При цьому у п. 125 цього Консультативного висновку Міжнародного суду ООН вказано на винятки із цього права, а саме. В цілому, невизнання управління Південної Африки (тимчасово окупованої) території не повинно призводити до позбавлення народу Намібії будь-яких переваг, що випливають з міжнародного співробітництва і зокрема, в той час як офіційні дії, що здійснюються урядом Південної Африки від імені або по відношенню до Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути поширена до тих актів, таких, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі «Луізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey) від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. В такому разі, надані заявником докази - свідоцтво про смерть та свідоцтво про поховання, які видані Калінінським відділом записів актів цивільного стану м. Донецьк, а також довідку про причину смерті, суд сприймає як належні докази, на підставі яких можливо зробити висновок про смерть особи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації смерті чоловіка документи, передбачені законодавством України, з метою захисту законних прав та інтересів громадян України на тимчасово окупованій території, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] та встановити факт, що 31 серпня 2018 року помер її чоловік [PERSON], [INFO]. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved