Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року за №13 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON]»; визнати недійсною державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частини даного житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що після смерті її батька - [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], яку останній успадкував після смерті своїх батьків: [PERSON] та [PERSON], так як разом з ними проживав та був зареєстрований на день їх смерті, однак спадкові права в нотаріальному порядку за життя не оформив, оскільки помер. На момент смерті батька позивач була неповнолітньою та спадщину після його смерті прийняла у встановленому порядку шляхом подання її законним представником відповідної заяви до нотаріальної контори. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину - частини вказаного житлового будинку, нотаріусом їй було відмовлено та в усному порядку повідомлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на брата її покійного батька - [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району від 27.01.2009 року за №13 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна», в той час, як дане нерухоме майно, відповідно до довідки та виписки з погосподарської книги Згоранської сільської ради, належало її діду та бабі, тобто батькам останнього, та мало б успадковуватись їхніми дітьми: відповідачем та її батьком. За викладених обставин, позивач вважає, що Згоранська сільська рада таким своїм рішенням порушила її права, як неповнолітнього спадкоємця, та позбавила її права на спадкове майно. Не погоджуючись з зазначеним позовом, відповідач [PERSON] подав письмові заперечення, у яких вказав на незаконність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] Таку свою позицію мотивував тим, що позовна заява [PERSON], предметом якої є відповідне рішення компетентного органу, не повинна розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, так як має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Посилаючись на Інструкцію з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затверджену наказом Державного комітету статистики №491 від 08.12.2010 року, вказав, що виконавчий комітет сільської ради, приймаючи оскаржуване рішення, лише констатував факт перебування у його власності оспорюваного будинку, що відповідає діючому на той час законодавству України, тому вважає, що таке рішення відповідає визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт з дотриманням процедури його прийняття. Щодо вимоги про визнання права власності на ? частини спірного житлового будинку, вказав, що у [PERSON], спадкоємцем якого є позивач [PERSON], права власності на зазначене нерухоме майно не було та останньою не надано постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після його смерті. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилась, однак свої права та інтереси доручила представляти представнику [PERSON] Представник позивача - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі, а також просила стягнути з відповідачів в користь її довірительки, понесені останньою витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав та суду пояснив, що спірний житловий будинок будувався його батьками, а він особисто у 1989 році допомагав батькові перекривати дах на будинку та будувати два хліви. Його рідний брат [PERSON] у цей час служив у лавах радянської армії. У зазначеному будинку він проживав від дня народження до серпня 2016 року та упродовж зазначеного періоду знімався з обліку за цією адресою ([ADDRESS]) на два роки - 1994-1996 р.р. У цей період його постійним місцем проживання було зазначене житло, а з сім?єю у [ADDRESS] він проживав тимчасово. Спочатку помер його батько - [PERSON], потім матір - [PERSON], а після них - його рідний брат [PERSON] Після смерті останнього він звернувся до нотаріуса, щоб оформити право власності на спірний житловий будинок, як спадкове майно після смерті матері, при цьому нотаріусу повідомив, що брат помер, а інших спадкоємців немає. Нотаріус скерував його у сільську раду, після чого, за оформленням документів він звернувся у БТІ і таким чином отримав право власності на спірне домоволодіння, при цьому, оформляючи документи на своє ім?я, будинок вважав батьківським. Позивач [PERSON] разом зі своєю матір?ю [PERSON] проживали у даному будинку до 2005 року, після чого виїхали на постійне місце проживання у м.Любомль, та позивач на даний час рахується такою, що зареєстрована в с.Згорани, однак без конкретного місця. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала з підстав, наведених у письмових запереченнях її довірителя, та вказала, що на даний час оформлення права власності на спадковий будинок за відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів можливе лише в судовому порядку, а діюче, на час винесення сільською радою оскаржуваного рішення, законодавство дозволяло позивачу оформити право власності на спірне нерухоме майно з підстав зміни голови домогосподарства, про що були внесені відповідні зміни у погосподарській книзі. Вважає, що оскільки [PERSON] постійно проживав у спірному будинку та став головою цього домогосподарства після смерті його попереднього голови, тому даний будинок належить саме йому і він є його власником на законних підставах. За викладених обставин, просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Згоранської сільської ради - [PERSON]. позовні вимоги [PERSON] визнав, а при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Вказав, що спірний житловий будинок будували батьки відповідача [PERSON], у ньому проживав останній, його брат та позивач. Разом з цим, факт постійного проживання у даному житлі відповідача [PERSON] після його одруження не підтвердив. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. У справі встановлено, що першочерговим предметом спірних правовідносин є житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який знаходиться в [ADDRESS]. З довідки Згоранської сільської ради Любомльського району від 03.12.2014 року за №1480 встановлено, що за вказаною адресою був зареєстрований та проживав [PERSON], з яким з 1968 року разом проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON]. З витягу з погосподарської книги Згоранської сільської ради №3 за 2006-2010 р.р., виданого 03.12.2014 за №1479, слідує, що назви вулиць в селі Згорани затверджені рішенням сільської ради №11/5 від 11.09.2003 року, а нумерацію будівель затверджено рішенням сільської ради від 19.12.2006 року №5/20. Відповідно до досліджених погосподарських книг Згоранської сільської ради: №2 за 1980-1982 роки (особовий рахунок [NUMBER]); №3 за 1983-1985 р.р. (особовий рахунок [NUMBER]); №3 за 1986-1990 р.р. (особовий рахунок [NUMBER]) встановлено, що головою домогосподарства за вказаною адресою був [PERSON] та з ним проживали його: дружина - [PERSON] і два сина: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рік побудови спірного домоволодіння у зазначених погосподарських книгах значиться 1975. Та обставина, що [PERSON] та [PERSON] були дітьми [PERSON] та [PERSON] доводиться витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №00014787715 від 03.12.2014 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15.09.1969 року Згоранською сільською радою Любомльського району. Допитана в якості свідка [PERSON], яка проживає по тій же вулиці, де знаходиться спірне домоволодіння, ствердила, що житловий будинок по [ADDRESS] був побудований у 1960-1970 роках саме [PERSON] та [PERSON]. На дану обставину в судовому засіданні також вказали свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також підтвердив відповідач [PERSON] та представник Згоранської сільської ради [PERSON]. Отже, судом достовірно встановлено, що спірне домоволодіння побудоване [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу та в силу ст. 22 КпШС України, було їх спільною сумісною власністю, як подружжя. Слід зазначити, що у погосподарських книгах за 1980-1990 р.р. суспільна група домогосподарства у спірному домоволодінні значиться, як «колгоспна», при цьому, [PERSON] значиться, як тракторист колгоспу «Правда», а [PERSON] - колгоспниця цього ж колгоспу. З пенсійної справи [PERSON] встановлено, що на момент побудови спірного домоволодіння він не був колгоспником, а його робота в колгоспі «Правда» с.Згорани значиться з 1985 року по 1989 рік. [PERSON] з 01.12.1988 року по 31.03.1989 року та з 20.11.1992 року по 01.09.1993 року працювала техпрацівницею Згоранської сільської ради (а.с.179), а дані щодо її попереднього місця роботи, в тому числі на момент побудови спірного житлового будинку, у справі відсутні. Допитана в якості свідка [PERSON], яка працювала секретарем Згоранської сільської ради упродовж 40 років, показала, що дані в погосподарські книги вносились зі слів членів домогосподарства під час обходу господарств. Із наведеного слід дійти висновку, що інформація у погосподарських книгах не завжди відповідала дійсності. Свідок [PERSON], який у період з 1994 року по 2015 рік працював Згоранським сільським головою, вказав, що спірне домогосподарство не було «колгоспним двором». Крім цього, погосподарська книга Згоранської сільської ради за 1991-1995 р.р. на запити суду надана не була з мотивів її відсутності у сільській раді та невідомого її місцезнаходження. Відтак, достатніх підстав відносити спірне будинковолодіння до «колгоспного двору» у суду немає. Згідно погосподарських книг Згоранської сільської ради: №2 за 1996-2000 роки (особовий рахунок [NUMBER]) та №2 за 2001-2005 роки, членами домогосподарства спірного домоволодіння були: [PERSON] (голова домогосподарства), його дружина - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON], невістка - [PERSON] та онука - [PERSON]. Син голови домогосподарства - [PERSON] 04.12.1993 року уклав шлюб з [PERSON], та в період шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], місцем народженням яких є с.Верхня Калуського району Івано-Франківської області. Син голови домогосподарства - [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], в період якого [INFO] у них народилась дочка - [PERSON], місце народження - с.Згорани Любомльського району. На випадок своєї смерті [PERSON] уклав заповіт, посвідчений Згоранською сільською радою Любомльського району 27.11.2002 року, яким заповів у власність приналежні йому гроші, що знаходяться в Любомльському ощадбанку №6306 на рахунку [NUMBER], своїй онуці - [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Згоранською сільською радою 01.03.2003 року. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.09.2016 року за №44988245 стверджено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно довідки Згоранської сільської ради Любомльського району від 09.09.2016 №1785, син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] з 15 жовтня 2003 року. Відповідно до записів у погосподарській книзі Згоранської сільської ради №2 за 2001-2005 роки, другий син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] значиться з травня 2001 року засудженим та, як показала свідок [PERSON], він відбував покарання в місцях позбавлення волі до 2006 року. З довідки Згоранської сільської ради від 03.12.2014 року №1480 слідує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON], як така, що разом з ним проживала та була зареєстрована, однак своїх спадкових прав оформити не встигла, оскільки 02.07.2008 року померла, що також підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 03.12.2014 року. Статтею 561 ЦК України (в ред.1963 р.) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець її прийняв. ЦК України (в редакції 1963 р.) не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Отже, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину, яка не охоплюється складеним останнім заповітом, та дана спадщина, зокрема ? спірного будинковолодіння, вважається їй належною в силу ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року). З цієї ж довідки Згоранської сільської ради від 03.12.2014 року №1480 та витягу з погосподарської книги №3 за 2006-2010 роки, виданого 03.12.2014 року за №1479, вбачається, що по особовому рахунку [NUMBER] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON] та після її смерті увійшов до складу спадщини, а її спадкоємцями є діти: [PERSON] та [PERSON], які на день її смерті були зареєстровані за цією ж адресою та спадщину прийняли шляхом спільного проживання зі спадкодавцем до дня її смерті. З дослідженої в судовому засіданні погосподарської книги Згоранської сільської ради №3 за 2006-2010 роки (особовий рахунок [NUMBER]) вбачається, що головою спірного домогосподарства була [PERSON] (померла [INFO]), а його членами - сини останньої: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, спірне будинковолодіння входить до складу спадщини після смерті [PERSON] З копії довідки Згоранської сільської ради від 03.12.2014 року №1480 та копії матеріалів спадкової справи №789/2008 до майна померлої [PERSON] встановлено, що на випадок своєї смерті заповіту остання не укладала, тому відповідно до вимог ст.1223 ЦК України спадкування після її смерті здійснюється за законом. Дослідженими доказами доведено ту обставину, що [PERSON] та [PERSON], згідно ст.1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги після смерті матері - [PERSON], спадщину прийняли у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. Згідно ст.1267 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] успадковують майно після смерті [PERSON] у рівних частках, тобто по ? спірного домоволодіння. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Однак, до спливу шестимісячного терміну після смерті [PERSON], [INFO] помер один із її спадкоємців - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Згоранською сільською радою Любомльського району [INFO]. Разом з цим, за життя [PERSON] не заявляв про свою відмову від прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] та в силу ч.5 ст.1268 ЦК України дана спадщина належить йому з часу її відкриття. У ч.3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з наведених положень спадкового права, приналежна [PERSON] частка у спадковому майні після смерті його матері, зокрема ? спірного домоволодіння, увійшла до складу його спадкової маси. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 09.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, [PERSON] розлучився з [PERSON] про що вчинено актовий запис №64. [PERSON] в якості свідка ствердила, що їх розлучення в судовому порядку мало місце в травні 2008 року. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка - [PERSON], [INFO], яка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою. Відповідно до записів у погосподарській книзі Згоранської сільської ради № 2 за 2001-2005 роки, [PERSON] та [PERSON] вибули зі спірного домоволодіння у м.Любомль. Свідок [PERSON] не заперечила того факту, що її дочка - [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом з ним не проживала. Натомість, згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, якими регламентовано відмову від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON], рішенням Згоранської сільської ради від 23.09.2008 року №251 [PERSON] надано дозвіл бути законним представником малолітньої дитини - [PERSON], подавати від її імені заяви у відповідні установи після смерті її батька, а також звертатися до суду із позовом про встановлення за малолітньою дитиною права власності на рухоме та нерухоме спадкове майно. 17.02.2009 року, тобто в межах шестимісячного строку, [PERSON] від імені малолітньої дочки [PERSON] в нотаріальному порядку заявила про прийняття останньою спадщини після смерті [INFO] її батька - [PERSON], який постійно проживав в с.Згорани Любомльського району. 20.01.2015 року [PERSON] уклала шлюб, після реєстрації якого взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Пустомитівської сільської ради Горохівського району Волинської області 20.01.2015 року. З копії спадкової справи №18/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 08.04.2016 року до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Каганюка О.Ю. надійшла заява [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. На підставі отриманої інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказаним нотаріусом 26.05.2016 року за вих.№244/02-14 позивачу надано відповідь про те, що житловий будинок, на який вона просить видати свідоцтво, зареєстрований Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 22.04.2009 року за [PERSON], підстава - свідоцтво про право власності, видане Згоранською сільською радою Любомльського району Волинської області 10.03.2009 року (підстава - рішення Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року №13), форма власності - приватна, частка власності - 1/1. Отже, позивач відповідно до вимог ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1270 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька, не заявивши про відмову від неї, а навпаки, як засвідчили зібрані у справі докази, намагаючись успадкувати спадкове майно. З наданих архівним відділом Любомльської районної державної адміністрації Волинської області документів (лист від 30.11.2016 року №46/1-13) встановлено, що рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року №13 «Про оформлення права власності на об?єкт нерухомого майна в селі Згорани», яким вирішено оформити право власності на житловий будинок за [ADDRESS] за [PERSON], було прийнято за результатами розгляду заяви останнього про оформлення права власності на зазначене нерухоме майно та згідно з Тимчасовим положенням «Про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року №157/6445 /зі змінами та доповненнями/, та запису по погосподарській книзі. На підставі рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року №13, відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 10.03.2009 року на нерухоме майно та 22.04.2009 року проведено його реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №26665411, кад.[NUMBER]. Аналізуючи досліджені докази, а також встановлені у справі фактичні обставини, слід дійти висновку, що рішення про оформлення за відповідачем [PERSON] права власності на спірне домоволодіння прийняте, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно - видане, без достатніх на це законних підстав з наступних мотивів. З наявного в інвентаризаційній справі на будинок [ADDRESS] витягу з погосподарської книги Згоранської сільської ради №3 за 2009 рік слідує, що по особовому рахунку [NUMBER] зазначений житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить [PERSON]. За даними технічного паспорта на спірне домоволодіння, оформленого на ім?я відповідача [PERSON], рік побудови спірного житлового будинку та господарських будівель значиться 1972. У п.п.а) п.6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 (далі - Тимчасове положення), в редакції, чинній станом на момент прийняття Згоранською сільською радою Любомльського району оскаржуваного рішення, передбачено 12 випадків здійснення місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності. В архівній копії з протоколу №1 засідання виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року та оскаржуваному рішенні від 27.01.2009 року №13 не наведено конкретної підстави із числа, визначених у п.п.а) п.6.1 Тимчасового положення, оформлення за відповідачем [PERSON] права власності на спірне домоволодіння, а допитаний в якості свідка [PERSON], який на той час був головою Згоранської сільської ради, та вів зазначене засідання виконкому, не зміг вказати суду на якій саме підставі було прийняте оскаржуване рішення про оформлення за відповідачем [PERSON] права власності. Згідно п.п.а) п.6.1 Тимчасового положення, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування проводиться оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності, зокрема: - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію; - фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна, крім правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. На момент прийняття виконкомом Згоранської сільської ради оскаржуваного рішення спірне домоволодіння не було новозбудованим, перебудованим або реконструйованим, що доводиться даними технічного паспорта, відповідно до якого будь-яких інших споруд та будівель після смерті [PERSON] та [PERSON] добудовано не було. Фактичною підставою для прийняття цього рішення слугував витяг з погосподарської книги Згоранської сільської ради №3 за 2009 рік про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить відповідачу [PERSON]. На підставі показань свідка [PERSON], слід дійти висновку, що рішення Згоранської сільської ради про належність відповідачу [PERSON] спірного домоволодіння ґрунтується на тому, що після смерті голови цього домогосподарства - [PERSON], його головою став саме відповідач - [PERSON] Однак, такий висновок є помилковим, так як зміна голови домогосподарства не тягне за собою автоматичного переходу майнових прав у виді права власності на будинковолодіння, де знаходиться це домогосподарство. Відповідно до п.п.1.1. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 року №95 та чинної на день прийняття виконкомом Згоранської сільської ради оскаржуваного рішення, домогосподарство (домашнє господарство) - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують свої кошти та витрачають їх. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояків, не перебувати в будь-яких з цих стосунків або бути і в тих і в інших стосунках. Кожне домогосподарство має свій особовий рахунок. Голова домогосподарства - особа, яка очолює домогосподарство й несе відповідальність за нього. Вона визначається членами домогосподарства і, як правило, є господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок). Зазначене свідчить, що поняття голови домогосподарства та власника житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок) не ототожнюються, відповідно, статус особи, як голови домогосподарства, сам по собі не наділяє таку особу правами власника житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок), а тому не є безумовною підставою для набуття нею права власності на це нерухоме майно. Отже, те, що голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок), де проживають його члени, є правилом, а не юридичним твердженням. У справі доведено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовані [PERSON] та [PERSON] і після їх смерті є спадковим майном. Свідок [PERSON], який на момент прийняття оскаржуваного рішення був Згоранським сільським головою, підтвердив статус спірного будинковолодіння, як спадкового майна. Разом з цим вказав, що оскільки другий син спадкодавців - [PERSON] також помер, тому єдиним спадкоємцем після їх смерті залишився відповідач [PERSON], тому й на нього було оформлено право власності, а в іншому випадку, тобто при житті [PERSON], спадщина була б оформлена на них удвох. Про наявність у [PERSON] неповнолітньої дочки на момент його смерті сільській раді було відомо, однак, оскільки на момент смерті батька у спірному будинковолодінні вона не проживала, тому й права на спадкування цього житла не мала. Такі обґрунтування прийнятого виконкомом Згоранської сільської ради оскаржуваного рішення не відповідають та прямо суперечать вимогам ст.ст.1216, 1218, ч.ч.4, 5 ст.1268, ст.1296 ЦК України. Між цим, спадкові права в порядку п.п.а) п.6.1 Тимчасового положення не реалізуються, а їх здійснення регламентовано перш за все положеннями Книги шостої Цивільного кодексу України, адже підстави набуття за цими правилами мають різну правову природу. Відповідач [PERSON] також підтвердив, що спірний житловий будинок є спадковим майном після смерті його батьків, у зв?язку із чим 04.12.2008 року у встановленому порядку він звернувся в Любомльську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], що об'єктивно підтверджується копією спадкової справи №789/2008. Факт здійснення відповідачем [PERSON] поховання своєї матері [PERSON] та брата [PERSON], а також догляду за спірним будинковолодінням після їх смерті також не є підставою для набуття ним права власності на зазначене майно у встановленому порядку та не доводить законності прийнятого сільською радою рішення. З наведеного слід дійти висновку, що відповідач - виконавчий комітет Згоранської сільської ради, будучи належним чином обізнаним про те, що спірний житловий будинок є спадковим майном після смерті [PERSON], без врахування належної правової підстави, а також кола спадкоємців, прийняв рішення, яке порушує права позивача, яка на момент його прийняття була неповнолітньою та спадщину після смерті свого батька прийняла у встановленому порядку, не заявивши про відмову від неї, а тому таке рішення та видане на його підставі свідоцтво слід визнати недійсними, як такі, що суперечать вимогам цивільного законодавства, із внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Доведеність права позивача на спадкування після смерті [PERSON], до складу спадщини якого входить ? спірного будинковолодіння, дає підстави для визнання за нею права власності на дане нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жоден із наведених стороною відповідача доводів у спірних правовідносинах свого підтвердження не знайшов. Так, відповідно до п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» N 280/97-ВР, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 06.06.2011 року «Про неправомірність скасування ненормативного акта одноразового застосування» є безпідставним, оскільки зазначена постанова стосується випадків скасування чи зміни рішень самим органом місцевого самоврядування, а не оскарження їх в судовому порядку. Щодо підсудності спору адміністративному суду, то Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 21 постанови від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз?яснив, що ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Оскільки на підставі оскаржуваного рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради у відповідача [PERSON] виникло право власності на спірне нерухоме майно, а на його частину претендує позивач, тому у справі наявний спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Посилання відповідача на Інструкцію з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затверджену наказом Державного комітету статистики №491 від 08.12.2010 року, є недоречним, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області від 27.01.2009 року №13 зазначеної Інструкції не існувало. З приводу ненадання позивачем постанови нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, то такі доводи на увагу суду не заслуговують, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, на заяву позивача від 06.04.2016 року про видачу їй свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, як спадкове майно після смерті її батька - [PERSON], приватним нотаріусом Каганюком О.Ю. надано письмову відповідь від 26.05.2016 року за вих.№ 244/02-14 про те, що зазначений будинок уже зареєстрований на праві власності за відповідачем - [PERSON], що розцінюється не інакше, як відмова у вчиненні запитуваної нотаріальної дії. Відповідно до положень статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи доведеність заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами, які відповідачами не спростовані, позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача у справі складаються зі сплаченого судового збору та отриманої правової допомоги. Виходячи із заявлених позовних вимог, які мають майновий і немайновий характер, а також подання позивачем заяви про забезпечення позову, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить 1929,20 грн. (551,20 грн. + 551,20 грн. + 551,20 грн. + 275,60 грн.). При цьому, вартість спірного нерухомого майна згідно висновку про його ринкову вартість становить 92379,00 грн., відповідно вартість ? частини - 46189,50 грн. У відповідності до п.п.1 п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції на момент звернення [PERSON] до суду з позовом, розмір судового збору за дану вимогу майнового характеру становить 551,20 грн., оскільки не може бути меншим 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Вирішуючи питання про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суд приймає до уваги додані позивачем належні підтверджуючі документи, зокрема, договір про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, яка становить 5350,00 грн., акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.03.2017 року та квитанцію до прибуткового касового ордера від 24.03.2017 року, що свідчить про оплату позивачем юридичних послуг, розмір яких не суперечить вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VІ. У статті 1 Закону України від 20.12.2011 року №4191-VІ, в редакції від 20.12.2011 року, визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України від 25.12.2015 року №928-VІІІ «Про державний бюджет України на 2016 рік», розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01 травня по 01 грудня 2016 року становив 1450,00 грн., відповідно 40% від даного розміру складає 580,00 грн. Виходячи з наведених положень, судом враховується кількість та тривалість судових засідань, у яких представник позивача приймала участь станом на дату акту-приймання передачі виконаних робіт (19.09.2016, 02.11.2016, 16.11.2016, 30.11.2016), а також час ознайомлення останньою 03.10.2016 року в приміщенні суду з погосподарськими книгами Згоранської сільської ради за 1971-1990 роки, згідно поданої заяви, що в сукупності становить 9 годин. Отже, вимога щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу заявлена в межах норми, визначеної Законом. Відтак з кожного відповідача необхідно стягнути по 3639,60 грн. (1929,20 грн. + 5350,00 грн. = 7279,20 грн. : 2) в користь позивача, понесених останньою судових витрат. Враховуючи, що у справі, ухвалою суду від 02.09.2016 року було вжито заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами до набрання законної сили ухваленим у даній справі судовим рішенням, тому зазначений захід забезпечення позову підлягає скасуванню саме із вказаного в ухвалі суду моменту.

Outcome: approved