Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

17.10.2017 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ''УЛФ-ФІНАНС'' (далі Позивач) з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), у якому просять суд витребувати з незаконного володіння Відповідача та передати Позивачу предмет лізингу, а саме: автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова [NUMBER] / [NUMBER]; двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. Позов мотивовано тим, що 30 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ''Український лізинговий фонд'' та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30 вересня 2014 року до Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23 вересня 2014 року. Відповідно до умов Генерального договору своє зобов'язання лізингодавець своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема придбав предмет лізингу, а саме: автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова [NUMBER] / [NUMBER]; двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] та передав його у користування Відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 25.11.2014 року. 17 березня 2017 відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 1 від 17.03.2016 ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' набуло всі права та обов'язки ТОВ ''Український лізинговий фонд'' за Договором фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30 .09.2014 до Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014, зокрема набув право вимагати виконання лізингоодержувачем/ боржником/відповідачем на свою користь зобов'язань за вищезазначеними Договорами фінансового лізингу. Також Позивачу передалось право власності на транспортні засоби, які є предметами лізингу. Таким чином, ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' є лізингодавцем за Договором фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30 .09.2014 до Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014. Відповідач оплатив авансовий платіж та сплачував лізингові платежі своєчасно та в повному обсязі, але згодом почав порушувати платіжну дисципліну по сплаті лізингових платежів, у зв'язку з чим лізингодавець неодноразово направляв листи Відповідачу з вимогою усунути порушення. З травня 2016 Відповідач взагалі припинив виконувати зобов'язання по оплаті згідно Договору фінансового лізингу в повному обсязі, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі. Так, з метою врегулювання спору лізингодавцем на адресу Відповідача було направлено Лист-вимогу від 30.06.2016, щодо сплати заборгованості, проте останнім було проігноровано всі спроби лізингодавця та не задоволено його законних вимог. Таким чином, згодом лізингодавцем було направлене Відповідачу повідомлення про відмову(розірвання) від Договору фінансового лізингу, на підставі ст. 7 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' та п.11.4 Генерального Договору фінансового лізингу. Підставою для розірвання Договору та вимоги повернути предмет лізингу стала заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 312 079, 91 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків. Відповідно до умов Генерального Договору, в повідомленні лізингодавець зобов'язав лізингоодержувача повернути предмет лізингу та всі належні документи і приналежності протягом 7 днів. Відповідач отримав 05.01.2017 таке повідомлення, однак вимога про повернення не була виконана Відповідачем добровільно, тож лізингодавцю не вдалося самостійно вилучити предмет лізингу через протиправні дії Відповідача у вигляді переховування предмета лізингу, зловмисного не повернення його законному власнику, яким сьогодні є ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС''. Тому Позивач вважає, що порушені його права, гарантовані законом, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених або не визнаних прав та інтересів. Заочним рішенням від 05.12.2017 року у даній справі було вирішено позов ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» задовольнити та вилучити у [PERSON] предмет лізингу автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова [NUMBER] / [NUMBER]; двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] та передати його Товариству з обмеженою відповідальністю ''УЛФ-ФІНАНС''. Стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 6703 (шість тисяч сімсот три) грн. 50 коп. Рішення набрало законної сили 09.02.2018 року, тому 28.02.2018 року поштовим відправленням на адресу позивача було надіслано виконавчий лист у даній справі. 15.06.2018 року до Петриківського районного суду через свого представника [PERSON] звернувся [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 22.06.2018 року вказану вище заяву - задоволено, заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2017 року у справі № 187/1094/17 за позовом ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» до [PERSON] про витребування майна (предмета лізингу) з чужого незаконного володіння - скасовано. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач та його представник [PERSON] до суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник [PERSON] неодноразово надсилав до суду заяви про відкладення судового засідання. У встановлений в ухвалі строк відзиву на позов не подано. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду від 20.07.2018 року підготовче провадження у даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. З огляду на викладене вище, з метою дотримання вимог ст. 210 ЦПК України та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з'явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому суд не вважає поважними причини неявки представника Відповідача до суду, у зв'язку із тим, що у справі було призначено підготовче засідання на 20.07.2018 та два судових засідання на 12.09.2018 та на 02.10.2018, про дату, час та місце яких представника було повідомлено належним чином, що підтверджено довідками про доставку смс. Однак, жодного разу [PERSON] до суду не з'явився, що є підставою застосування норм ч. 4 ст. 223 ЦПК України, тобто вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановки заочного рішення). За вказаних обставин, ухвалою суду від 02.10.2018 року у даній справі постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Всебічно та повно вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Договору фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30.09.2014 та Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014. Як вбачається з вище зазначених Договорів Лізингоодержувачем виступає фізична особа-підприємець [PERSON]. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, 30.12.2016 припинено підприємницьку діяльність фізичною особою-підприємцем, номер запису про державну реєстрацію такого припинення 22120060002005182. Проте, відповідно до ухваленої постанови Верховного суду України від 4 грудня 2013 у справі № 6-125цс13, зроблено правовий висновок, про те, що з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України ''Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом'' однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Далі, Відповідач отримав у розпорядження Предмет лізингу - транспортний засіб типу SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова [NUMBER] / [NUMBER]; двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. Відповідно до п.2.1. статті 2 Генерального Договору фінансового лізингу, всі платежі за користування відповідним Предметом лізингу Лізингоодержувач (Відповідач) зобов'язаний здійснювати в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця (Позивача). Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків Лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості Предмета лізингу і винагороду (комісію) Лізингодавця за наданий в лізинг Предмет лізингу та інші платежі, які встановлюються у Додатках до цього Генерального договору та / або до відповідного Договору. Згідно Додаткових угод №1, № 2, № 3 до Договору фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30.09.2014 та Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014 установлено Графік внесення лізингових платежів. Однак, відповідачем не виконуються взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов укладеного Генерального Договору фінансового лізингу, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 312 079, 91 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків. Аналізуючи вищезазначене, суд зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1. ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно п. 11.4 Генерального Договору фінансового лізингу, у разі, якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу повідомлення згідно з п.11.3 Генерального Договору Лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить Предмет лізингу, сплативши Лізингодавцю суму викупу згідно з п.8.5 цього договору, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоодержувачу цінний лист з описом вкладення або вручає наручно повідомлення про відмову від Генерального Договору (його розірвання) і повернення предмета лізингу із зазначенням терміну і місця його передачі Лізингодавцю. В матеріалах справи наявне підтвердження факту того, що Відповідачу було надіслано повідомлення про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу, яке останній згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 05.01.2017, що засвідчено підписом працівника поштового зв'язку (а.с.25 -27). Відповідно до Договору, датою розірвання відповідного Договору є дата вказана у відповідному повідомленні про відмову (розірвання) від Договору. Таким чином, датою розірвання Договору є 19.12.2016. Стаття 785 ЦК України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до п. 11.4. умов Генерального Договору, у разі дострокового припинення (розірвання) Договору з боку Позивача, Відповідач зобов'язувався за свій кошт протягом терміну, передбаченного в повідомленні повернути Предмет лізингу Позивачу за адресою, вказаною в повідомленні. Однак, Відповідач свій обов'язок щодо повернення Предмета лізингу не виконав, чим істотно та грубо порушив права та законні інтереси Позивача, як власника даного Предмета лізингу. Згідно із п. 1 ст. 7 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' № 723/97-ВР від 16.12.1997 із змінами і доповненнями, лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Зокрема, судом встановлено, що 17.03.2017 між ТОВ "Український лізинговий фонд", який виступає Лізингодавцем та ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' новий кредитор укладено Договір відступлення прав вимоги (цесії) № 1. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна первісного кредитора, а ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' набуло статусу нового кредитора/лізингодавець/позивач за вказаним договором. Відповідно до Договору до нового кредитора ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' перейшло право вимоги, а саме всі права вимоги первісного кредитора до боржників за Договорами фінансового лізингу, та приймає на себе всі інші права первісного кредитора за Договорами фінансового лізингу, зокрема права власності на транспортні засоби, які є предметом лізингу за Договорами фінансового лізингу та за розірваними Договорами фінансового лізингу, а саме: всі права володіння, права користування та права розпоряджання зазначеним майном. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України ''Про виконавче провадження'', заходами примусового виконання рішень є: зокрема вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України ''Про виконавче провадження'', під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. Досліджені по справі докази оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду наявні всі підстави для задоволення позовних вимог. Таким чином автомобіль підлягає вилученню у Відповідача і передачі Позивачу. Розподіл процесуальних витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 6703, 50 грн.

Outcome: approved