Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 27 січня 2021 року [PERSON] (позивачка) звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому просить визнати: - за нею, [PERSON] , право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та право спільної часткової власності на 1/2 частку мотоцикла Yamaha Majesty 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] ; - за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та право спільної часткової власності на 1/2 частку мотоцикла Yamaha Majesty 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] . Окрім того, прохала стягнути з відопвідача на її користь понесені нею судові витрати. Водночас позивачка прохала в порядку підготовки справи до розгляду витребувати у відповідача оригінал договору купівлі-продажу серії ВЕО № 124406 від 06.04.2007 та технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] і оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл Yamaha Majesty 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] . Поданий позов обґрунтований наступним. З 02 листопада 2002 року по 21 липня 2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . У період шлюбу, а саме у квітні 2007 року вони за спільні кошти за договором купівлі-продажу придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., яка була оформлена на ім`я відповідача. Також у період шлюбу за спільні кошти вони придбали мотоцикл Yamaha Majesty, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] . Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився від поділу спільного майна подружжя, просила провести його поділ в судовому порядку. Відповідач, [PERSON] , правом відзиву не скористався. 09 березня 2021 року, тобто до початку підготовчого судового засідання, [PERSON] подана до суду заява про визнання позову, відповідно до якої відповідач цією заявою повідомляє суду, що вказаний позов визнає повністю і проти його задоволення не заперечує, при цьому прохає врахувати положення частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України і повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с. 38). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, за нею відкрите загальне позовне провадження і призначене підготовче судове засідання на 11 березня 2021 року, задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. У підготовчому судовому засіданні 11 березня 2021 року відповідач подану ним заяву про визнання позову підтримав, а також надав суду для огляду оригінал договору купівлі-продажу серії ВЕО № 124406 від 06.04.2007 та технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл Yamaha Majesty 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] , і надав для долучення до справи копії зазначених документів (а.с. 39-40, 41-42, 43). У підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивачки, адвоката Галушка Сергія Станіславовича, оголошена перерва до 29 березня 2021 року. У підготовче судове засідання 29 березня 2021 року позивачка не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. У підготовчому судовому засіданні 29 березня 2021 року представник позивачки, адвокат Галушко Сергій Станіславович, заявлений позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити, з огляду на визнання відповідачем позову прохав ухвалити рішення у справі за результатами підготовчого судового засідання та надав розрахунок витрат на правничу допомогу (а.с. 47-51). У підготовчому судовому засідання 29 березня 2021 року відповідач подану ним заяву про визнання позову підтримав, позов визнав у повному обсязі, зазначив, що поданий представником позивача розрахунок витрат на правничу допомогу отримав завчасно, з ним ознайомився та його визнає, наслідки визнання позову йому зрозумілі, та вважав за можливе ухвалити рішення у справі під час підготовчого судового засідання. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом частин 1, 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачем до початку підготовчого судового засідання подано заяву про визнання позову, яку відповідач підтримав у підготовчому судовому засіданні, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за результатами підготовчого провадження. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне. 02 листопада 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який розірвано рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 липня 2020 року (а.с. 9). 06 квітня 2007 року, тобто, під час перебування у шлюбі зі [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу ВЕО № 124406, номер правочину 2014289, зареєстровано в реєстрі за № 1439, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідач набув право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м. (а.с. 11, 39-40). Оригінал договору оглянутий судом у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, частка власника [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] складає 1/1 (а.с.12, а.с. 40, зворотна сторона). Оригінал витягу оглянутий судом у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 02.12.2014, тобто, під час перебування у шлюбі зі [PERSON] , за відповідачем зареєстроване право власності на загальний мотоцикл Yamaha Majesty 400, колір синій, рік випуску 2006, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 43). Оригінал свідоцтва оглянутий судом у підготовчому судовому засіданні. Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 цього Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач визнав факт придбання квартири [ADDRESS] та мотоцикла Yamaha Majesty під час шлюбу з позивачкою, а тому згідно з частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України зазначений факт не підлягає доказуванню. За змістом частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 Сімейного кодексу України (пункт 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в вищезазначеній постанові , поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та мотоцикл Yamaha Majesty придбані під час шлюбу позивачки та відповідача і є їхньою спільною сумісною власністю, вказані речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, а відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за можливе задовольнити позов, визнавши за кожним із них ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності позивача і відповідача. За змістом статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з квитанцією № 0.0.1994177202.1 від 27 січня 2021 року, позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок (а.с. 1). Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу (а.с. 49), квитанцій до прибуткового касового ордера № 3/1 від 06 січня 2021 року на суму 5000 гривень (а.с. 47) та № 3/2 від 27 березня 2021 року на суму 600 гривень (а.с. 48), витрати позивачки на правничу допомогу склали 5600 гривень 00 копійок. Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За змістом частини 1 статті 142 цього Кодексу, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене та враховуючи визнання відповідачем позову і розрахунку витрат на правничу допомогу, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а саме: в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок. Решта 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме: в розмірі 454 (чотириста п`ядтесят чотири) гривні 00 копійок, а також витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та 600 (шістсот) гривень 00 копійок підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved