Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить встановити той факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року, являлася його матір'ю, а також визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Даний позов обґрунтований наступним. [INFO] року в с. Яришівка Томашпільського району померла [PERSON], яка доводилася позивачеві матір'ю. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем майна своєї матері за законом. Відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства, він прийняв спадщину, оскільки однак при підготовці документів для оформлення спадщини виявилася, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме відсутнє свідоцтво про право власності на будинок, а також в зв'язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, в зв'язку з чим нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Окрім того, при підготовці документів було виявлено розбіжність у написанні прізвища та імені матері. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позов задовольнити. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON], яка померла [INFO] року, являлася матір'ю [PERSON], [INFO], уродженця с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області. Представник Липівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, не заперечують проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та свідків, розглянувши заяву сільського голови, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів. Судом встановлено, що [INFO] року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області народився [PERSON]. У його свідоцтві про народження батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Згідно запису акту про смерть № 41 від 17 жовтня 1990 року, [INFO] року в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради № 34 від 18 січня 2017 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] - одна і та ж особа і являється матір'ю [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради № 1163 від 11 грудня 2016 року, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку по [ADDRESS]; спадкоємцем за законом залишився син [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради № 1164 від 11 грудня 2016 року, [PERSON], яка померла [INFO] року, являлася матір'ю [PERSON] (а.с.7). Отже, в судовому засідання знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року, являлася матір'ю [PERSON]. Метою встановлення заявленого факту є реалізація свого права спадкоємцями, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Оскільки, судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно являється сином [PERSON], померлої [INFO] року, даний факти підтверджується довідками Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області року, показами свідків, факт родинних відносин має для заявника юридичне значення і впливає на прийняття заявниками спадщини, тому позовна вимога [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі своєю матір'ю [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку по [ADDRESS]; спадкоємцем за законом залишився син [PERSON]. Згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» для оформлення спадщини № 175 від 20 грудня 2016 року про показники об'єкта нерухомого майна, відповідно до проведеної інвентаризації від 8 грудня 2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], має такі показники: загальна площа - 44,3 кв.м., житлова площа - 30,4 кв.м. До складу спадкового майна входить житловий будинок «А», матеріал стін-д/вальковані, веранда «а», сарай «Б», погріб «В», сарай «Г». Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на майно зареєстровано за [PERSON] (а.с.9). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву позивача, останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця (а.с. 11). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 10 січня 2017 року, на запит суду від 26 грудня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, не заведена (а.с.18). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно-свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім'я спадкодавця. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Тобто позивач набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить позивачеві, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, право власності на яке за [PERSON] має бути визнано. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом першої групи «Б» загального захворювання, а тому судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved