Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

27.10.2015 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], [PERSON], звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, яким є 1/2 частка кожному земельної ділянки (земельної частки (паю)) за №170, загальною площею 1,9113 га, що складається із земельних ділянок площею 0,7973 га ріллі та 1,1140 га багаторічних насаджень, розташованих за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, наданих спадкодавцю [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON], зазначив, що 31.10.2005 року померла мати позивачів [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після смерті матері позивачів залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із грошового вкладу в АТ «Ощадбанк» та права на незавершену приватизацію земельної частки (паю) №170 площею 1,9113 га ріллі, в тому числі площею 0,7973 га ріллі та 1,1140 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району і виділена спадкодавцю відповідно до розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року за №388 та від 08.10.2008 року за №413. Спадкоємцями [PERSON] за законом є позивачі. Інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті матері позивачі прийняли та вже оформили спадкові права кожен на 1/2 частку грошового вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігається в Шаргородському ТВБВ 10001/041 АТ «Ощадбанк». При оформленні спадщини на земельну частку (пай) встановлено, що матір позивачів була працівником та акціонером СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії і включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в ході роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського акціонерного підприємства. Зазначене підтверджується наявністю прізвища матері позивачів за порядковим номером 58 в додатках 3 та 4 до розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». При житті матір позивачів розпочала приватизацію земельної ділянки в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, але не завершила, так як померла. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частину нерухомого майна земельної ділянки №170, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,7973 га ріллі та 1,1140 га багаторічних насаджень, через відсутність державних актів чи інших правовстановлюючих документів про право власності матері на земельні ділянки. Наявність розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 року №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», тобто рішень про передачу у власність земельних ділянок свідчить, що зазначені земельні ділянки не самовільно зайняті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з тих підстав, що зазначені в позові. Просять позов задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їх матір [PERSON] при житті у 2004 році була включена в список осіб на отримання земельного паю в процесі роздержавлення і приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області. Проте, у 2005 році їх матір померла і не завершила приватизацію земельної ділянки. Спадщину після смерті матері вони прийняли, так як є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців після смерті матері [PERSON] немає. Нотаріусом відмовлено їм у оформленні спадкових прав на земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючих документів. Ці обставини стали перешкодою для оформлення ними спадкових прав на вказану земельну частку (пай) за законом після смерті матері. Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Рахнівсько-Лісовий сільський голова [PERSON] подав до суду заяву від 10.11.2015 року про розгляд справи у відсутності представника Рахнівсько-Лісової сільської ради, у якій також зазначив про те, що не заперечує щодо задоволення позову [PERSON], [PERSON] (а.с.68). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не зявився, але від в.о. начальника Відділу до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у відсутності представника Відділу, щодо задоволення позову не заперечує (а.с.67). Представник третьої особи Шаргородської РДА в судове засідання не зявився, 06.11.2015 року представником Шаргородської РДА [PERSON], що діє за довіреністю від 04.11.2015 року (а.с.66), подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської РДА, щодо задоволення позову [PERSON] та [PERSON] не заперечує (а.с.65). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.10.2005 року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №026257, виданим виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району (а.с.14) та довідкою виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради №146 від 01.11.2005 року (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина. Позивачі [PERSON] та [PERSON], діти спадкодавця [PERSON], є спадкоємцями після смерті останньої за законом (а.с.12-13). Спадщину після смерті матері позивачі прийняли та вже частково оформили свої спадкові права, зокрема на 1/2 частку грошового вкладу спадкодавця з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігається в Шаргородському ТВБВ 10001/041 АТ «Ощадбанк» у ТВБВ №1000/045 по філії №2914/019 на особовому рахунку №91551584900, що підтверджується матеріалами спадкової справи №340/15/02-14 до майна померлої 31.10.2005 року [PERSON] (а.с.36-63); Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.10.2015 року за №41957126 (а.с.35); свідоцтвами про право на спадщину за законом від 06.06.2015 року та витягами про їх реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.54, 56, 57-58). З оглянутої у судовому засіданні технічної документації щодо роздержавлення земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що розпорядженням голови Шаргородської РДА від 26.03.2004 року №101 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові» надано дозвіл правлінню СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель даного підприємства (а.с.69-71). Зі Списку громадян на отримання земельного паю в СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, що міститься у вказаній Технічній документації, під №208 значиться [PERSON], яка включена у Список, як пенсіонер СВАТ (а.с.72-73). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельну ділянку не отримала, так як померла 31.10.2005 року. Відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та розпорядження від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ, визначено землі, що підлягають поділу та передачі працівникам та пенсіонерам СВАТ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1,2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно із списками (додатки 3, 4) (а.с.76-80). Так, з додатку за №3 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець [PERSON] включена до Списку за №58; зазначено номер земельної частки (паю) 170, площа ріллі в гектарах 0,7973 (а.с.81-82). З додатку за №4 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець [PERSON] включена до Списку за №58; зазначено номер земельної частки (паю) 170, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,1140 (а.с.84-86). Загальна площа земельної ділянки №170, право на приватизацію якої мала [PERSON], становить 1,9113 га. Таким чином, враховуючи що спадкодавець [PERSON] не завершила процедуру приватизації земельної ділянки, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку №170 загальною площею 1,9113 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,7973 га ріллі та площею 1,1140 га багаторічних насаджень, входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON], які прийняли та частково оформили спадщину після смерті матері [PERSON], не можуть оформити спадщину на земельну ділянку через відсутність документу про право власності на землю, оскільки 06.06.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.8-11). Рахнівсько-Лісовою сільською радою не продовжено позивачам процедуру приватизації земельних ділянок площею 0,7973 га ріллі та площею 1,1140 га багаторічних насаджень, що входять до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України). В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну ділянку №170, що складається із двох земельних ділянок площею 0,7973 га ріллі та площею 1,1140 га багаторічних насаджень. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Визнання за позивачами права на завершення приватизації земельної ділянки не порушує права та інтереси інших осіб. Оскільки права [PERSON] та [PERSON] на оформлення їх спадкових прав на спадщину померлої [PERSON] порушено, то вони підлягають судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved