Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

28.12.2019 року заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1(на час ухвалення рышення Марыупольська окружна прокуратура), який діє в інтересах Маріупольської міської ради Донецької області, звернувся до суду із позовом до державного реєстратора Військово - цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р.В. та Дудніка І.В., який в ході розгляду справи позивачем Маріупольською міською радою Донецької області було уточнено, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Військово - цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області Лясевича Р.В. від 22.06.2018 року №41747910, на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1583354614123, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 17.4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1583354614123.Також просив закрити розділ у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна №1583354614123 та припинити право власності № 26752595. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Маріупольською місцевою прокуратурою №1 на підставі ст. 131-1 Конституції України та ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» під час вивчення матеріалів кримінального провадження №4201905190000019 від 12.02.2019 встановлено порушення інтересів держави, що виразилось в наступному. Так, 22.06.2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Р.В. прийнято рішення №41747910 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно - магазин А-1 площею 17,4 квадратних метра, розташований за адресою: [ADDRESS] . Об`єкту нерухомості присвоєно реєстраційний номер 1583354614123. Підставою для державної реєстрації права власності на новостворене майно стала заява [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2018, а також документи, подані останнім для державної реєстрації, а саме: Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 14212275018, копія рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 11.11.2012 № 300/45 «Про надання нової поштової адреси», копія рішення виконавчого комітета ММР від 04.09.2008 року № 153/7 «Про відведення ФОП [PERSON] земельної ділянки під будівництво магазина по [ADDRESS] », технічний паспорт на громадський будинок нежитлову будівлю, справа № [NUMBER] . Водночас, було отримано інформацію з Архівного відділу ММР від 11.03.2019 року, що в документах фонду Жовтневої районної адміністрації не має прийнятого рішення щодо надання поштової адреси за вищевказаною адресою. Відомості щодо прийняття виконавчим комітетом ММР рішення № 153/7 від 04.09.2008 відсутні.Також додане [PERSON] до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення колегії Жовтневої районної адміністрації від 11.11.2012 року № 300/45 - не приймалось, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не виділялась, поштова адреса не надавалась. Заяви від суб`єктів господарювання з питання надання дозволу на розробку технічної документації за вказаною адресою до управління земельних відносин департаменту по роботі з активами ММР не надходили. Головними спеціалістами департаменту по роботі з активами ММР було складено акт виїзного обстеження за адресо: [ADDRESS] , в якому заначено, що у зв`язку з відсутністю адреси: [ADDRESS] , обстеження було здійснено за адресою: [ADDRESS] , при обстеженні виявлена тимчасова споруда площею 27,79 м2, встановлена без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. В порушення вимог чинного законодавства державним реєстратором була проведена реєстрація декларації про готовність об`єкта - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] до експлуатації ДЦ 14212275018від 02.10.2012, інформація про яку відсутня у наведеному реєстрі. Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] до експлуатації ДЦ 14212275018від 02.10.2012, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними. Таким чином, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1583354614123, за [PERSON] порушено вимоги п. 2, 3 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, відповідачами по справі порушені і інші вимоги законодавчих актів при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , не виділялась та не надавалась у користування. Враховуючи, що [PERSON] подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, таке майно не могло бути зареєстровано, оскільки вважається самочинним будівництвом. Як встановлено в ході перевірки додане [PERSON] до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Жовтневої районної адміністрації від 11.11.2012 № 300/45 про присвоєння адреси не приймалось. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що [PERSON] при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, у останнього не виникло право власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 15.01.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Полякова І.С. про закриття провадження у справі . Ухвалою суду від 13.01.2021 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Полякова І.С. про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] . Прокурор Маріупольської окружної прокуратури підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, наведених у позові. Також зазначила, що прокурор є належним позивачем та звернувся до суду у відповідності до вимог законодавства в інтересах Маріупольської міської ради, яка була повідомлена про звернення до суду, але самостійно позов не подала, доводи відповідача щодо безпідставності звернення прокурора із позовом, оскільки є самостійний позивач, спростовуються наданими доказами, а саме листом прокурора на адресу Маріупольської міської ради та відповіддю міської ради. Також просила врахувати, що органи прокуратури зазнали реформи та на цей час утворено Маріупольську окружну прокуратуру, яка є правонаступником Маріупольської місцевої прокуратури №1 . Представник позивача Маріупольської міської ради Кравченко О.О. в судовому засіданні підтримавла позовні вимоги з підстав, наведених у позові та просила їх задовольнити. Також зазначила, що Маріупольська міська рада дійсно не зверталася із позовом, оскільки звернулася із заявою до правоохоронних органів про кримінальне правопорушення. На цей час стосовно державного реєстратора [PERSON] розглядається кримінальне провадження за його обвинуваченням, остаточне рішення не прийняте. В подальшому надала суду заяву про проведення судовоо розгляду за її выдсутності . Відповідач - державний реєстратор Військово - цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Р.В. будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими відправленнями та огллошенням на Веб-сайті судової влади України, до суду в жодне судове засідання не прибув, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Поляков І.С. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки вважали їх безпідставними та не доведеними, а тому вони не підлягають задоволенню, надали суду відзив в якому просили закрити провадження у справі та повернути позов. Зазначивши, що відповідач ніяким чином законодавства не порушував, він є законослухняним громадянином, звернувся із заявою та отримав реєстрацію права власності, самостійно ніяких документів не виготовляв та не підробляяв, прокурор передчасно звернувся до суду із позовом, оскільки остаочне рішення у кримінальному проваженні за обвинуваченням [PERSON] не прийнято та не встановено, що ним було щось підроблено, не визнано недійсними документи. В подальшому в судове засідання не прибули, відповідач [PERSON] про судовий розгляд був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням та огллошенням на Веб-сайті судової влади України. Представник відповідча [PERSON] адвокат Башкірова Ю.Г. в сдовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на ту обставину, що на цей час велика кількість документів вже знищена та не зберіглася, позивачем не надано навіть типового зразку декларації. Недійсність документів, на які посилається позивач, не встановлена. Прокурор взагалі не має права здійснювати повноваження, оскільки прокурор може звератися із позовом у випадках, коли позивач не може самостійно себе захистити. Крім того відсутні відомості про наслідки розгляду кримінального провадження стосовно [PERSON] , а саме, чи проводилися судові експертизи та визнавалися недійсними печатки та підписи у документах. Сам відповідач [PERSON] особистої участі під час розгляду цивільної справи не приймає. У задоволенні позову просила відмовити. Заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 надав на адресу суду відповідь на відзив відповідача, в якій зауважує, що раніше позов прокурора аналогічного змісту було повернуто позивачу ухвалою суду від 26.04.2019 року з тих підстав, що прокурором не було обгрунтовано наявності підстав для здіснення представництва інтересів держави в особі Маріупольської міської ради. На цей час вказані недоліки усунуті, разом із позовом надано відомості про наявність передбачених законом підстав для звернення до суду із позовом, а саме Маріупольська міська рада повідомила прокуратуру, що рада не зверталася із позовом до суду, оскільки вбачає вчинення дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, що є помилковим, бо порушення кримінального провадження не виключає можливість одночасного захисту інтересів держави, що свідчить про бездіяльність міської ради. Стосовно Державного реєстратора Військово- цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Р.В. дійсно проводилося досудове розслідування та на цей час обвинувальний акт спрямовано до суду, остаточне рішення ще не прийняте. За таких обставин прокурор має право після усунення вказаних недоліків повторно звернутися до суду із позовом.Вказане і стало обставиною, що потягла за собою звернення до суду для захисту інтересів держави в особі Маріупольської міської ради. На підставі викладеного, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ст.56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Частиною 4 ст. 56 ЦПК України, визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В Постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17 та від 10.05.2018р. у справі № 910/18283/17, викладено наступний правовий висновок:«не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави». Згідно положень ч. 1ст. 167 ЦК України, держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (п.п. 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року). Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад, зокрема, коли захисту потребують державні інтереси. Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді цивільного спору. Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Таким чином, суд приходить до висновку, що Маріупольська місцева прокуратури № 1 на час звернення із позовом та Маріупольська окружна прокуратура на час ухвалення рішення звернувшись до суду із позовною заявою, діяла в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради для вжиття заходів на відновлення порушеного встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями громади. Тому за вказаних обставни суд відхиляє заперечення відповідача [PERSON] та його представників щодо вдсутності підстав у прокурора із зверненням до суду із позовом в інтересах міської ради. По суті позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частинами 1, 2 ст. 331 ЦК України особа може набути право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) нею. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. При цьому, ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. При цьому, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом, затверджено постановоюю Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011. Відповідно до п.3 зазначеної постанови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно з п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, на об`єкт незавершеного будівництва автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів) про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва - про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Судом встановлено, що 22.06.2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Русланом Вікторовичем прийнято рішення №41747910 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно - магазин А-1 площею 17,4 квадратних метра, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156026752, об`єкту нерухомості, розташованому розташовану за адресою: [ADDRESS] , присвоєно реєстраційний номер 1583354614123. Відповідно до заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2018 р., останній звернувся для державної реєстрації права власності на новостворене майно. До заяви [PERSON] було долучено документи, а саме: декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 14212275018, копія рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 11.11.2012 № 300/45 «Про надання нової поштової адреси», копія рішення виконавчого комітета ММР від 04.09.2008 року № 153/7 «Про відведення ФОП [PERSON] земельної ділянки під будівництво магазина по [ADDRESS] », технічний паспорт на громадський будинок нежитлову будівлю, справа № [NUMBER] . Відповідно до інформації директора юридичного департаменту ММР від 21.02.2019 року № 47/7161 за 2012 рік дати засідання колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 11.11.2012 не значиться. Рішень про надання поштових адрес об`єктам нерухомого майна не значиться. Згідно листа управління Державного архітектурно-будівельного контролю від 22.02.2019 року щодо наявності в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання документів інформація щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 14212275018 - відсутня в реєстрі. З повідомлення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 28.02.2019 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не виділялась та не надавалась у користування. Питання щодо надання поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] райадміністрацією не розглядалось. Згідно акту виїзного обстеження від 25.10.2019 року встановлено, що у зв`язку з відсутністю адреси: [ADDRESS] , обстеження було здійснено за адресою: [ADDRESS] , при обстеженні виявлена тимчасова споруда площею 27,79 м2, встановлена без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Згідно наданої інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 24.06.2019 р., в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, дані щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до технічного паспорту серія та номер 551-18, виданого 01.06.2018 року ТОВ «Амор-Альянс», на ім`я замовника [PERSON] - магазин літ. А-1 площею 27,79 м2, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповідді від 05.03.2021 року організаційного відділу Маріупольської міської ради на запит директора юридичного департаменту рішення за № 153/7 стосовно відведення ФОП [PERSON] земельної ділянки на засіданнях виконавчого комітету міської ради у квітні та вересні 2008 року не приймалося. Відповідно до відповіді від 15.03.2021 року департаменту роботи з активами управління земельних відносин (землеустрою) Маріупольської міської ради на запит директора юридичного департаменту заява від [PERSON] про надання в оренду земельної ділянки за адресою [ADDRESS] до управління не надходила та рішення за № 153/7 з питання відведення ФОП [PERSON] земельної ділянки на засіданнях виконавчого комітету міської ради у квітні та вересні 2008 року не приймалося. Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 14212275018, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними. Відповідно до положень Цивільного Кодексу України нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовано або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, особа може набути право власності на нерухоме майно виключно у разі наявності на певному речовому праві земельної ділянки, виділеної для мети будівництва. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Згідно з абз. 2 п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не виділялалсь та не надавалась у користування. Відповідно до п.41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна в обов`язковому порядку подається документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Як встановлено в ході перевірки додане [PERSON] до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Жовтневої районної адміністрації від 11.11.2012 року № 300/45 про присвоєння нової поштової адреси не приймалось. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, у останнього відсутні підстави для виникнення права власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У зв`язку із цим, виникає необхідність у скасуванні запису про проведення державним реєстратором дій щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою [ADDRESS] . Вимогами ч. 7 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на ту обставниу, що в даній цивільній справі відсутні відомості з кримінального провадження за обвинваченням [PERSON] , щодо підроблення підписів або документів та передчасності звернення прокуроа до суду, оскільки відпровідно до досліджених судом доказів встановлено відсутність предбачених вимогами законодасвства документів у відповідача [PERSON] , необхідних для реєстрації права власності на спірний об`єкт. Також суд зазначає, що під час розгляду цивільної справи відбулась реформа органів прокуратури, у наслідок якої відповідно до наказу Генерального прокурора № 40 від 17.02.2021 року днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021 року. Прокурор, який приймає участь в судовому розгляді [PERSON] на стороні позивача, наказом № 296-к керівника Донецької обласної прокуратури від 15.03.2021 року переведена з Маріупольської місцевої прокуратури № 1 до Маріупольської окружної прокуратури Донецької області. Таким чином на час ухвалення судового рішення позивачем у цивільній справі є Маріупольська окружна прокуратура, яка є правонаступникомМаріупольської місцевої прокуратури № 1 відповідно до заяви позивача від 06.04.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved