overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

17 травня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом №11. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 23 січня 2016 року з відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинено з листопада 2018 року. Шлюб між ними носить формальний характер. Вважає, що примирення не можливе. Після розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Бажає змінити прізвище на дошлюбне " [PERSON] ". Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведену вимогу закону, справа може бути розглянута в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 січня 2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом №11. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно /а.с.4/. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/. Шлюб [PERSON] та [PERSON] на даний час носить формальний характер, спільне проживання і збереження сім`ї неможливо. В силу\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~позивач [PERSON] бажає змінити прізвище на дошлюбне. Тому суд вважає, що вимоги позивача правомірні, а тому позов підлягає задоволенню. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 384,20 грн. (768,40:2=384,20) з відповідача, а 50 відсотків судового збору в сумі 384,20 грн. -\~ з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

17 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що працює в ПАТ „Південьзахідшляхбуд", але заробітну плату за період жовтень 2013 року - лютий 2014 року відповідач не виплатив. Просить стягнути з відповідача на його користь борг із заробітної плати в сумі 3174 грн. 38 коп., стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. В суд позивач подав письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги повністю, а справу розглядати без його участі. Представник відповідача до суду не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений 03 липня 2014 року, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та заперечень проти позову до суду не направив. Суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працює в ПАТ „Південьзахідшляхбуд". Заробітну плату за період з жовтня 2013 по лютий 2014 року в сумі 3174 грн. 38 коп. відповідач йому не виплатив. Дані обставини встановлені з письмових доказів - копією трудової книжки позивача та довідками про суму боргу. Достовірність та належність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці - без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди провадиться працівникові, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача невиплачену йому у встановлені строки заробітну плату. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості і визначає моральну шкоду в сумі 2000 грн., оскільки відповідач не надав заперечень проти вказаної позовної вимоги позивача. Судові витрати за два види позовних вимог - майнового характеру та моральної шкоди - підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

17 червня 2014 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по вказаній цивільній справі, а саме про зазначення в резолютивній частині рішення, що визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житлом квартирою [ADDRESS]. Заява обґрунтована тим, що в рішенні суду, яким позов було задоволено не зазначено [PERSON], що також зареєстрований в квартирі разом зі своєю матір"ю [PERSON], хоча позовна вимога нею заявлялась. Сторони по справі про розгляд заяви повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримує в повному обсязі. Повноваження представника перевірені та є дійсними. Інші сторони до зали судового засідання не з"явились. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідно до ст. 220 ЦПК України виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення по справі № 401/1571/14-ц; 2/401/785/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вказаним рішенням визнано [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Її малолітня дитина син [PERSON] проживає та зареєстрований з відповідачем. При зверненні до суду позивач ставила вимогу щодо визнання таким, що втратив право на користування квартирою і [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення за заявою осіб чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи в позовних вимогах позивач ставив вимоги про визнання таким, що втратив право на користування квартирою [PERSON], [INFO], однак відсутність в рішенні суду зазначення щодо дитини відповідача не дає можливості в подальшому позивачу в повній мірі користуватись своїм правом на житло. А тому, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення по вказаній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

17 червня 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. При цьому посилалася на ті обставини, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 04 вересня 2009 року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації цивільного стану зроблено актовий запис - № 1622. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Спору щодо поділу майна сторони на даний час не мають. З травня 2014 року між сторонами припиненні шлюбні відносини, та с цього часу мешкають окремо один від одного. Причинами розпаду сім'ї стало те, що в сім'ї почали виникати сварки та чвари на побутовому грунті, які внаслідок призвели до повної втрати почуття кохання та поваги один до одного. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно та існує тільки формально, тому примирення між сторонами не можливе. З огляду на вищевказане, позивач просить суд задовольнити позов та розірвати їх з відповідачем шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, в письмовій заяві просив суд справу розглядати за його відсутності, позовну заяву підтримував в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище чоловіка "[PERSON]". За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як слідує з матеріалів справи, шлюбні стосунки між сторонами втрачені, розірвання шлюбу не суперечить їх інтересам, а примирення між ними не можливе. Суперечки щодо розділу майна та місця проживання дитини сторони не мають. Таким чином, є всі підстави, для задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

17 червня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісяця до повноліття сина. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, який є батьком дитини, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, а вона позбавлена можливості самостійно забезпечити належні умови утримання дитини, тому була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте в адресованій суду заяві просила справу розглянути за її відсутності та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів його доходу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в адресованій суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розглянути справу у його відсутності. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який за даними Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с. 3-5). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 та ч. 1 і ч. 2 ст.183 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вимоги ст.ст.180, 182 СК України, матеріальне становище дитини, позивачки та відповідача, який, до того ж позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, згідно зі ст. 79, ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

17 червня 2016 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, вказавши , що 23 грудня 2003 року помер його рідний брат [PERSON] . Після смерті брата залишився спадок . При зверненні до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, йому було відмовлено, оскільки свідоцтво про народження брата не збереглось, а прийняті ним заходи щодо отримання актового запису про народження брата позитивних результатів не дали, тому виникла необхідність встановити факт родинних відносин між ним та його померлим братом [PERSON] В.О.11.06.1940 року народження, в судовому порядку. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Заінтересована особа Бритавська сільська рада в судове засідання не з"явились, подали до суду письмову заяву про слухання справи у їх відсутності, не заперечують проти встановлення вказаного факту. Суд, вислухавши заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] які підтвердили покази заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення по слідуючих підставах. Відповідно до п.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Згідно свідоцтва про смерть серія 1-АМ № 339774 [PERSON] помер 23 грудня 2003 року. Згідно довідки Бритавської сільської ради спадкоємцем до майна покійного [PERSON] є його рідний брат [PERSON] Згідно повідомлення приватного нотаріуса заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він не надав документи, які свідчать про родинний зв"язок заявника відносно [PERSON], як братів. Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між заявником та [PERSON]. Досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву у тому , що померлий [PERSON] являвся рідним братом заявника . Оскільки встановлення факту родинних відносин тягне для заявника юридичні наслідки - оформлення права на спадщину, то належить винести рішення про встановлення факту родинних відносин між заявником та його померлим рідним братом [PERSON] На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

17 червня 2020 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 12 серпня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Шлюбні відносини вони припинили, спільне господарство разом не ведуть. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою суду від 23 липня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і відкрито провадження у справі (а.с. 13-14). У судове засідання сторони не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає (а.с. 18, 19). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 316 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 8). [INFO] у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 9). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2019 році, з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 грн. 40 коп. (а.с. 1), решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

18.01.2016 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" кредитний договір. У порушення умов цього договору від відповідача не надходять платежі по кредиту та проценти за користування ним, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 16866,18 грн., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву якою прохав провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 07.11.2011 року [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" договір згідно якого отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором відповідач перед банком станом на 30.09.2015 р. має заборгованість у сумі 16866,18 грн., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту - 3999,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9637,14 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1949,74 грн., а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 779,34 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання який установлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

18.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем, зареєстрованого 03.03.1990 року у Петрівській сільській раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 8. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що від шлюбу з відповідачем вони мають чотирьох повнолітніх дітей. Шлюб виявився невдалим. Гарної родини вони не створили. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Однією сім"єю не мешкають вже 20 років. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливими і такими, що суперечать її інтересам. Позивач у судове засідання не з'явилася. Надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся через розміщення оголошення на сайті Судова влада. Про причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов, клопотання про примирення від нього на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному слуханні справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України(далі-\~СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб, серії ІІІ-ВЛ № 335445, виданого 03.03.1990 року, шлюб між [PERSON] та Войтенко (дошлюбне прізвище «Шипілова») [PERSON], зареєстровано 03.03.1990 року у Петрівській сільській раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 8. Як зазначила позивач у позовній заяві, шлюб виявився невдалим, гарної родини не створено. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Однією сім"єю не мешкають останні 20 років. З'ясувавши фактичні взаємини сторін, причини та обставини розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає цього, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved