Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

23.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2004 по 2019р. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , 2005 р.н. та сина [PERSON] , 2012 р.н. В період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га. за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, згоди щодо поділу якого після припинення шлюбних відносин, сторонами досягнуто не було. В зв`язку з цим, [PERSON] , на підставі ст. 60, 70 СК України, постанови Пленуму ВСУ №11, просить поділити спільну нерухомість та відступивши від засад рівності, виділити їй 2/3 частини спільного майна, а відповідачу 1/3. Для державної реєстрації часток визнати за позивачем право власності на 2/3 частини житлового будинку, а за відповідачем на 1/3, визнати за позивачем право власності на земельну ділянку розміром 0,16 га (2/3 частки), а за відповідачем на 0,9 га. (1/3 частка). В обґрунтування відступу від рівності часток [PERSON] в позові зазначила, що відповідач постійно грає в азартні ігри і вказана обставина змушує позивача переживати, що вона та діти можуть залишитися без житла. 25.11.2020р. представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира в [ADDRESS] . Вказана квартира була продана відповідачем, а на виручені кошти придбаний будинок в [ADDRESS] . Відтак, вказане майно є особистою приватною власністю [PERSON] та поділу з позивачем не підлягає. В підготовчому засіданні [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила визнати за нею право власності на 2/3 частки спірного майна без визначення конкретних площ земельної ділянки. Право власності на іншу частку житлового будинку та земельної ділянки визнати за [PERSON] . Відповідач в підготовчому засіданні надав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі, в якій вказав, що не заперечує проти виділення позивачу 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] , та 2/3 частин земельної ділянки, загальною площею 0,25 га., кадастровий номер 6522381000:04:004:0518, яка розташована за тією ж адресою. Наслідки визнання позову, які передбачені ст. 206 ЦПК України, йому зрозумілі. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав. Відповідно до ч.3, 4 ст. 200 ЦИК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст. 206 ЦПК). Судом встановлено, що 07 серпня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 06.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких відповідач придбав за 50900,00 гривень житловий будинок, загальною площею 50,9 кв.м., житловою - 35,3 кв.м., та за 29700,00 грн. земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер 6522381000:04:004:0518 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказане майно знаходиться в [ADDRESS] . Державна реєстрації права власності відповідача на вказані об`єкти нерухомості проведена 06.09.2017р., що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.06.2019р. шлюб між сторонами було розірвано. За загальним правилом статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що спірне майно було придбано за його особисті кошти, отримані від продажу квартири, а тому є його особистою приватною власністю, тобто не доведено обставин, на які посилався його представник у відзиві. Таким чином, [PERSON] не спростовано презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, а тому спірне нерухоме майно підлягає поділу між сторонами. Згідно п. 30 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Суд бере до уваги, що позовні вимоги були визнані відповідачем в ході розгляду справи відповідно до вимог процесуального закону. [PERSON] не заперечував щодо відступлення від рівності часток при поділі будинку та земельної ділянки. Визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав і інтересів інших осіб, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову відповідно до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved