Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що розмір часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:09:003:0072, площею 0,0547 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становить для [PERSON] , яка померла [INFO] , - 455/547 частки, для [PERSON] , - 92/547 частки, визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на 455/547 часток земельної ділянки, що становить 455 кв.м., розташованої у [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:09:003:0072, площею 0,0547 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.02.2019 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Внаслідок смерті матері відкрилась спадщина, до спадкової маси якої входить наступне майно: 5/6 (п`ять шостих) часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та частка земельної ділянки, загальною площею 547 кв.м., кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку, виданим 29 вересня 2005 року. Власником іншої 1/6 (однієї шостої) частки житлового будинку що по [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується довідкою № 61/4452 від 16.09.2019 року КП «Кременчуцьке МБТІ». Також, [PERSON] є власником частки земельної ділянки, загальною площею 547 кв.м., кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується актом про право власності на земельну ділянку, виданим 29 вересня 2005 року. За життя його мати склала заповіт, посвідчений 28 вересня 2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І., за яким (заповітом) заповідала все зазначене належне їй майно йому. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він подав нотаріусу відповідну заяву, і 02 вересня 2019 року отримав від приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Бухарової С.К. свідоцтво на право на спадщину за заповітом на 5/6 (п`ять шостих) часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Також, відповідні відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, так як земельна ділянка, на якій успадкований ним будинок розташований, є предметом спільної сумісної власності спадкодавця - його матері [PERSON] та його сестри [PERSON] , при цьому частки власників у спільній сумісній власності не визначені, нотаріус своєю постановою від 02 вересня 2019 року відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0547 га, кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, яка розташована по [ADDRESS] . Отже, так як він успадкував після смерті його матері [PERSON] 5/6 (п`ять шостих) часток домоволодіння [ADDRESS] , до нього також перейшло право власності на відповідну частку земельної ділянки. Однак, при оформленні права спільної власності на земельну ділянку в отриманих співвласниками домоволодіння - [PERSON] та [PERSON] державних актах про право власності на земельну ділянку була зазначена лише загальна площа земельної ділянки та площа, яка належить відповідному співвласнику - 455 кв.м. від 547 кв.м. - [PERSON] та 92 кв.м. від 547 кв.м. - [PERSON] . Тобто, фактично, на підставі правовстановлюючих документів, - державних актів про право власності на земельну ділянку, його матір [PERSON] є власником 455/547 часток а [PERSON] - 92/547 часток земельної ділянки загальною площею 0,0547 га, кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, яка розташована по [ADDRESS] . Перекласти зазначені частки у формат простого дробного числа, як те визначено в частках співвласності домоволодіння, математично неможливо. Разом з цим, зазначені в державних актах про право власності на земельну ділянку розміри зазначених часток повністю відповідають встановленому порядку користування земельною ділянкою, що склався між її співвласниками і відповідають часткам в праві власності на домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] 5/6 (п`ять шостих) часток, [PERSON] 1/6 ( одна шоста) частка. Враховуючи викладене, а також те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Відповідач до судового засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позов, відповідно до якого позов визнає та просить усі судові засідання у справі проводити у її відсутність. Представник третьої особи - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Бухарова С.К. до судового засідання не з`явилася, направила до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 28.09.1994 року за р.№2 - 4929, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 28.09.1994 року за р.№2 - 4931 та на підставі договору купівлі - продажу частини будинку від 15.03.2000 року, на праві власності належало 5/6 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Інша 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 28.09.1994 року за р.№ - 4931 належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою КП «КМБТІ Кременчуцької міської ради Полтавської області» 16.09.2019 року за вих.№61/4452, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 11.08.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області. [PERSON] , на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ПЛ №2230712, виданого Крюківською районною радою м.Кременчука Полтавської області 29 вересня 2005 року, на праві власності належала земельна ділянка площею 455 кв.м. із загальної площі земельної ділянки 547 кв.м, кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] , на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ПЛ №2230713, виданого Крюківською районною радою м.Кременчука Полтавської області 29 вересня 2005 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 92 кв.м. із загальної площі земельної ділянки 547 кв.м, кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 19 лютого 2019 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, зокрема, із частини земельної ділянки та частини житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі [PERSON] за життя склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренко Г.І. 28 вересня 2006 року за р.№6250 та яким все належне їй майно заповіла позивачу [PERSON] .. 02 вересня 2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Бухаровою С.К. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за №592, на 5/6 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Бухарової С.К. від 02 вересня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0547 га, кадастровий номер 5310436500:09:003:0072, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , оскільки на день смерті спадкодавця частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0547 га, визначені не були. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписом ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови №7 від 16 квітня 2004року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved