Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

27.09.2017 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі, крім нього зареєстровані його онуки [PERSON] та [PERSON] З 2000 року відповідачі у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить усунути перешкоду в користуванні ним власністю, визнавши [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. 02 жовтня 2017 року ухвалою Дружківського міського суду провадження по справі було відкрито та призначено попердній розгляд справи на 12 жовтня 2017 року (а.с.19-20) 12 жовтня 2017 року по справі були проведені підготовчі дії і ухвалою Дружківського міського суду справа була призначена до розгляду на 19 жовтня 2017 року (а.с.29). В судове засіданні позивач не з'явився, надав заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.17). Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкають (а.с.26-27). З огляду на це, відповідно до ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом кожна особа має право на\~ захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~ \~ \~ \~ Згідно статті 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частинами 1,2 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Виходячи із приписів ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 212 ЦПК України зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності № 262 від 05 травня 1993 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 грудня 2012 року, витягом про державну реєстрацію прав номер 37011736 від 27 грудня 2012 року (а.с.4-6) . Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записом у домової книзі від 30 січня 1998 року, від 30 вересня 2011 року, довідкою КП "Комсервіс" № 2946 від 20 вересня 2017 року, відомостями щодо реєстрації виконавчого комітету № 16-Д69/1-01 від 05 жовтня 2017 року та № 16-4769/2-01 від 05 жовтня 2017 року (а.с.11-12,14,23-24). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідачі є онуками власника та були зареєстровані у його квартирі з його згоди (а.с.2-3) Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту, складеному 20 вересня 2017 року головою теркому мікрорайону № 13 [PERSON], [PERSON] не мешкають у квартирі [ADDRESS] року (а.с.13). Оскільки відповідачі не мешкають у квартирі [ADDRESS], не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачами права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківську міську раду виконавчий комітет виписати відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved