Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

18.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 13.01.2021 року. 13.01.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судових повісток відповідачу та третій особі, підготовче судове засідання відкладене на 16.02.2021 року. 16.02.2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача підготовче судове засідання відкладене на 24.03.2021 року. 24.03.2021 року у зв`язку з неявкою сторін підготовче судове засідання відкладене на 22.04.2021 року. Ухвалою суду від 22.04.2021 року обов`язано Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м.Одеси надати висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та відкладено підготовче судове засідання на 03.06.2021 року. 03.06.2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи підготовче судове засідання відкладене на 06.07.2021 року. 06.07.2021 року підготовче судове засідання відкладене на 02.08.2021 року. 20.07.2021 року представник третьої особи надав суду висновок органу опіки та піклування. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси, про позбавлення батьківських прав, та призначено до судового розгляду по суті на 07 вересня 2021 року. Сторони у судове засідання не явилися. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та визнанням позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданому 06 січня 2010 року батьком дитини зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 13.06.2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 06 січня 2010 року. При реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом із малолітньою донькою за адресою: [ADDRESS] . Вихованням дитини повністю займається позивач, забезпечує її усім необхідним, проводить із нею багато часу, забезпечує її фізичний та духовний розвиток. 16.07.2021 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надано Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яким вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України) позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд при ухваленні рішення враховує практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (постанова КЦС ВС у справі № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018 року): Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною поваг ою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки [PERSON] , не забезпечує її матеріально, участі у її вихованні не приймає, не забезпечує її необхідним навчанням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що на думку суду, вказує на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Також суд бере до уваги, що відповідач надав суду заяву до служби у справах дітей Одеської міської ради, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , а також надав до суду заяву про визнання позову. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з повноти та беззаперечності доказів, достатніх для ухвалення рішення у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Outcome: approved