Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 червня 2018 року, приблизно о 16 год. 30 хв. по автодорозі Київ - Чоп М-06 582 км + 700 м відбулась подія (ДТП) за участю транспортних засобів «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Ford Galaxy», реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням. Відповідальність за спричинення шкоди внаслідок використання транспортного засобу «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ-29765 51. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року відповідача було визнано винним у скоєнні вище вказаної події та в подальшому вказане рішення було підтримано Постановою Київського апеляційного суду від 10.07.2019 року. Після своєчасного звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування від 30.08.2018 року, нажаль, позивачем страхового відшкодування так отримано і не було. З метою визначення розміру спричиненої шкоди внаслідок ДТП позивачем було замовлено проведення висновку № 99 від 17 березня 2019 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Galaxy», реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент проведення первинного огляду, становить: 129 793,45 грн. За виготовлення висновку позивачем було оплачено 2 400,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. З метою досудового врегулювання спору в добровільному порядку відповідачу направлено претензію про сплату боргу від 27.09.2019 року, яку останнім навіть не було прийнято в поштовому відділені. Згідно до проведеного розрахунку річних станом на 25.11.2019 р. відповідач має погасити - 5 525.98 грн., суму інфляційних втрат у розмірі - 11 421.78 грн. Відповідачем, своїми діями, спричинено позивачу значну моральну шкоду. Ця моральна шкода полягає у душевних стражданнях та психічних переживаннях, яких зазнано внаслідок порушення прав, отримано негативні емоції, переживання. Транспортний засіб для позивача є річчю першої необхідності, засобом пересування, який допомагає йому просто жити, пересуватись, заробляти кошти та ін. У зв`язку із даними подіями позивач змушений був позичати та використовувати кошти для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу, що в сукупності вплинуло на реалізацію його намірів та порушило звичні й стан життя. позивач дуже нервував (нервує) і боляче переживає внаслідок даних протиправних дій. Крім того, відсутність автомобіля (своєчасного здійснення відновлювального ремонту), призвело до ускладнення пересування, внаслідок чого останній змушений був змінити ритм життя. Наведене спричинило виникнення пригніченого стану, роздратованості. Від таких подій, від нецільового використання власних та позичених коштів постраждали крім цього члени його сім`ї. З метою визначення розміру моральної шкоди для позивача було виготовлено висновок соціально-психологічного дослідження № 17-10-19, громадської експертизи моральної шкоди потерпілого, як суспільно-етичної категорії громадянського суспільства, відповідно до якого громадянська оцінка моральної шкоди позивача, в соціальному оточенні потерпілих, які постраждали від подібних правопорушень, з урахуванням судової практики у подібних справах, складається з оцінки 2-х психотравматичних подій. Експерт визначив розмір моральної шкоди в розмірі 29 211,00 грн. та доцільність збільшення такої суми в 2 рази. За проведення даного висновку позивачем було понесено витрати у розмірі 4 173,00 грн. Відповідно розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити йому самостійно важко, але необхідно компенсувати хоча б ті емоційні страждання, які йому довелося пережити (перенести). Розмір душевних страждань вважаємо справедливо оцінити можливо у сумі 60 000,00 грн. У зв"язку з наведеним просив стягнути на його користь з [PERSON] суму шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі - 129 793,45 грн., З % річних в сумі - 5 525.98 грн., суму інфляційних втрат у розмірі - 11 421.78 грн., моральну шкоду у розмірі - 60 000,00 грн., а всього - 206 741,21 грн., а також витрати по сплаті судового збору в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 75 022,36грн., витрати на проведення Висновку № 99 в розмірі 2 400,00 грн. та Висновку № 17-10-19 в розмірі 4 173,00 грн. 15.01.2020 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої вбачається, що позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] суму шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі - 129 793,45 грн., З % річних в сумі - 5 525.98 грн., суму інфляційних втрат у розмірі - 11 421.78 грн., моральну шкоду у розмірі - 60 000,00 грн., величину втрати товарної вартості автомобіля у розмірі - 6 922,97 грн., а всього - 213664,18 грн., а також витрати по сплаті судового збору в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 75 022,36грн., витрати на проведення Висновку № 99 в розмірі 2 400,00 грн., Висновку № 309 в розмірі 1 200,00 грн., та Висновку № 17-10-19 в розмірі 4 173,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задоволити в повному обсязі, а справу слухати у його відсутності . Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана-джерелом, підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовїи підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦКУкраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у їїзавдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між: ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». Судом встановлено, що 26 червня 2018 року, приблизно о 16 год. 30 хв. по автодорозі Київ - Чоп М-06 582 км + 700 м відбулась подія (ДТП) за участю транспортних засобів «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Ford Galaxy», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв"язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Київського апеляційного суду від 10.06.2019 року залишено без задоволення постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В рахунок вказаних обставин, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що «у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову.

Outcome: approved