Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із названим позовом, яким просив суд стягнути із відповідача, [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 16.11.2018 року - дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що позивач є рідним батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Матір'ю дитини є [PERSON] (або Відповідачка). З [PERSON] позивачніколи одружений не був. Донька [PERSON], 2009 р.н., мешкала постійно у позивача за адресою: [ADDRESS]. Мати дитини [PERSON] ніколи ніде не працювала, доходу не мала, все майнове забезпечення дитини було на позивачі. З 2015 року та по теперішній час позивачтакож повністю забезпечував доньку [PERSON], а мати дитини ніякої фінансової допомоги не надавала, жодним чином участі у утриманні доньки за власний кошт не здійснювала. Матері дитини [PERSON] він особисто ніколи не перешкоджав у спілкуванні, побаченнях з дитиною, дозволяв [PERSON] проводити час на одинці з донькою, давав [PERSON] гроші на витрати для доньки [PERSON] коли вона забирала дитину погуляти, іноді [PERSON] залишалась на ніч з донькою та спала разом з донькою у особистій кімнаті доньки, оскільки власного житла у [PERSON] не має, ніколи не мала та мешкала разом з своїми батьками та своїм братом [PERSON] (28 років) у одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Коли [PERSON] у 2008 році завагітніла позивач дізнався, що відповідач хворіє на гепатит С, у зв'язку із чим [PERSON] став вживати заходів для запобігання передачі гепатиту С дитині, та під час вагітності [PERSON] окремо лікували. Дитина, [PERSON], народилась у 2009 році без захворювання на гепатит С. Щоб у подальшому не сталось зараження доньки, та щоб донька спілкувалась з матір'ю [PERSON] позивачособисто та його батьки сплатили курс лікування [PERSON] від гепатиту С. Проте, хвороба [PERSON] ремісувала. Зазначені обставини стали перепоною у одночасному мешканні [PERSON] та доньки [PERSON] разом, оскільки була велика вірогідність зараження доньки. Саме тому донька весь час мешкала з позивачем. Окрім того, через зазначену хворобу матері дитини [PERSON] - донька успадкувала імунологічну хворобу з лейкоцитами, через що потребує постійного медичного догляду та додаткові витрати на підтримання стану здоров'я. На теперішній час позивач дізнався, що у жовтні 2018 року [PERSON] офіційно працевлаштувалась. Тому, він попросив [PERSON] також брати участь в утриманні дитини, проте [PERSON] відповіла відмовою. На думку позивача, такі дії [PERSON] суперечать інтересам дитини, та загрожують здоров'ю дитини, [PERSON] фактично порушує вимоги Сімейного кодексу України щодо утримання своєї дитини - доньки [PERSON], 2009р.н. Відповідач [PERSON] офіційно працює, та має задовільне матеріальне становище, на цей час нікому аліментів не сплачує, інших дітей у [PERSON] не має. Ухвалою від 17.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено розглядати справу без виклику сторін та роз'яснено право подачі відзиву на позовні вимоги, а також подачі клопотання про призначення судового засідання із викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження отримано відповідачем 11.01.2019. Позивачем ухвала про відкриття провадження не отримано, поштове повідомлення повернуто до суду за закінченням терміну зберігання відправлення на поштовому відділенні. 31 січня 2019 року позивачем подано заяву про зупинення провадження у зв'язку із розглядом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання. Ухвалою від 14.02.2019 у задоволенні клопотання відмовлено, копію ухвали разом із ухвалою по відкриття провадження направлено на адресу позивача. Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із тим, що дитина фактично проживає із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Крім того, відповідачем зауважено про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження викладених обставин. Крім того, відповідач просить суд розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.19ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута справа про стягнення аліментів. За таких обставин, суд не вбачає підстав для призначення справи до розгляду в загальному позовному провадженні. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач та позивач не перебували у шлюбі, відомості про дитину зареєстровані на підставі статті 126 Сімейного кодексу України, яка визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Дані обставини визнані відповідачем та не потребують доведення. Дитина мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актом сусідів за адресою [ADDRESS]; Актом №179 від 13.12.2018 року обстеження житлово-побутових умов проживання дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] складеного комісією посадових осіб та затвердженим Начальником Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Мати дитини зареєстрована та мешкає окремо за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на обох батьків у рівній мірі обов'язок нести витрати на утримання дитини. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.(ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Пунктом 17 даної Постанови, встановлено, що максимальний розмір відрахувань на сплату аліментів не може перевищувати 50 відсотків доходів платника, таке повністю кореспондується з частиною 4 статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначений чіткий перелік доходів платника, які враховуються при визначенні розміру аліментів, зокрема враховується основна заробітна плата за посадовим окладом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений статтею 184 цього Кодексу. Рекомендований розмір аліментів на одну дитину складає 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти, одержані на дитину, згідно ч.1 ст.179 СК України, є власністю дитини. Суд наголошує на тому, що відносини між батьками не мають негативно впливати на духовний, фізичний та майновий стан дитини. Підстав звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, зокрема встановивши фактичне мешкання дитини із позивачем на даний час, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] При вирішенні питання про розмір аліментів, суд враховує те, що відповідач фактично отримує стабільну заробітну плату. За таких обставин, суд вважає доцільним задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів та визначити їх розмір на рівні 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду 06.11.2018, до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, враховуючи, положення ст. 430 ЦПК України, наявність зобов'язання щодо утримання дитини у обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов належить задовольнити та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі, які складаються зі сплати позивачем судового збору в розмірі 704,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved