Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

18 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 04 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено запис № 278 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано, але сім`я розпалась, шлюбні відносини та спільне життя припинені. Відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16.03.2021 року за № 78. Позивачка посилається на те, що відповідач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , починаючи з моменту подачі позову і до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2021 відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.04.2021 до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позову заяву від 26.04.2021 року, згідно якого останній заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на безпідставність та необгрунтованість останніх. Відповідач заперечив проти доводів позивача щодо ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки та надав суду відповідні докази. Даний відзив прийнято судом. 27.04.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від відповідача надійшла заява про закриття провадження, згідно якої останній просив суд закрити провадження у справі № 369/3661/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору. 14.05.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої остання заперечила проти доводів відповідача та просила позовні вимоги задовольнити повністю. Дана відповідь на відзив прийнята судом. 15.06.2021 до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника відповідача надійшла відповідь на відзив від 13.05.2021 року, згідно якої останній заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд у задоволенні позовної заява відмовити повністю. Дана відповідь на відзив прийнята судом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2021 у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено. У судовому засіданні 25.06.2021 позивач підтримав задоволення позову, відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 04 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 278 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач стверджує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дочки. Водночас в матеріалах справи наявні чеки про купівлю одягу відповідачем, платіжні доручення від 03.04.2021 року про сплату аліментів за квітень 2021 року на суму 2 010,05 грн, від 23.04.2021 року про сплату аліментів за квітень 2021 року на суму 2 010,05 грн, від 07.05.2021 року про сплату аліментів на суму 4 000 грн за травень 2021 року, від 25.05.2021 про сплату аліментів на суму 2 010,05 грн за травень 2021 року, від 07.06.2021 року про сплату аліментів на суму 4 020,10 грн за червень 2021 року; платіжні доручення про оплату внесків у дитячий садок; чеки на купівлю дитячого одягу. Згідно наданої відповідачем довідки ТОВ «СЕВІТ ГРУП» № 01/04062021 від 04.06.2021 року дохід [PERSON] на посаді директора за період з 01.1.2020 р. по 31.05.2021 р. склав 36 200 грн. З наданої позивачем довідки № 78 від 16.03.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що [PERSON] , проживає в [ADDRESS] , разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи те, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.03.2021 року, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме інтересам дитини, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів. Відповідно до норми ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 18.03.2021, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити. Доводи відповідача на неправомірність довідки № 78 від 16.03.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не доведено суду належними та допустимими доказами. Реєстрація місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] згідно довідки Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області не спростовує проживання дитини [PERSON] разом з позивачкою в [ADDRESS] . Посилання відповідача на те, що він звернувся до позивача з пропозицією укласти договір про сплату аліментів та фактичну сплату аліментів за період з квітня по червень 2021 року оцінюються судом критично, оскільки позивач відмовилася підписувати договір про сплату аліментів на дитини, а відтак сторонами не погоджено сплату відповідачем позивачу щомісячно 4 000 грн аліментів. Добровільна сплата відповідачем аліментів на утримання дитини не спростовує обов`язку відповідача утримати свою дитину до досягнення нею повноліття. Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив, запереченні на відповідь на відзив, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 908 гривень в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved