overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

18 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [PERSON] та [PERSON] є її і відповідача дітьми та у теперішній час проживають із нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв'язку із чим [PERSON] звернулася з позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Крім того, вказав, що інших утриманців він не має. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми позивачки і відповідача. На час розгляду справи діти проживають з позивачкою. Зазначені факти підтверджуються дослідженими у судовому засіданні копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 3-4) та довідкою про склад сім'ї позивачки (а. с. 5). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, а також того факту, що відповідач є батьком дітей - малолітніх [PERSON] та [PERSON], які проживають з позивачкою, вимоги останньої про стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

18 вересня 2019 року [PERSON] звернувся із вказаною заявою, у якій просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є його матір`ю. Встановлення такого факту йому необхідно для оформлення спадщини. У судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, пояснив, що не звернув уваги раніше, що в його свідоцтві про народження мати записана як [PERSON] . В інший спосіб не має можливості довести зазначений факт. Представник заінтересованої особа відповідно до поданої заяви просить справу слухати за його відсутності, заявлені вимоги визнає. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с.9). На день смерті, [PERSON] проживала в [ADDRESS] ( а.с . 30). З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] є [PERSON] ( а.с. 20-34). У свідоцтві про народження заявника його мати вказана як " [PERSON] ". Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою заявника, знала його матір [PERSON] , яка за документами значилася як [PERSON] . Заявник її єдиний син. Свідок [PERSON] , сусід заявника пояснив, що померла [INFO] [PERSON] була матір`ю заявника. Відповідно до копії заповіту від 04.09.2012 [PERSON] на випадок смерті заповіла все своє майно синові [PERSON] ( а.с. 25). Бердичівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив [PERSON] у внесення змін до його актового запису про народження в частині імені його матері через відсутність актового запису про народження матері заявника ( а.с.7-8). Таким чином, факт, що [PERSON] є матір`ю заявника доведено доказами та на переконання суду є очевидним. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника юридичні наслідки та відсутній інший спосіб для підтвердження факту родинних.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

18 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивовано тим, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем, позивач призначена опікуном над [PERSON]. Батьківських прав відповідач позбавлена, матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для утримання дитини. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні у позивача. Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2013 року [PERSON], яка змінила прізвище на "[PERSON]", позбавлено батьківських прав (а.с.4, 11). Відповідно до рішення виконавчого комітету Павлоградскьої міської ради Дніпропетровської області про надання неповнолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та призначення над ним піклування від 11 грудня 2013 року №794, [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON] та визначено місце проживання неповнолітнього разом з піклувальником в квартирі [ADDRESS] (а.с.3). Матеріальну допомогу на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] відповідач не надає. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що шлюб між ними укладений в 2001 році, мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який живе з позивачкою. Подружнє життя не склалось з причини несумісності поглядів на життя, тому в грудні 2012 року припинили шлюбні стосунки. Просить залишити їй прізвище "[PERSON]". В суді позивачка доводи позову підтримує. Відповідач з доводами позову згідний. Сторони не бажають, щоб суд надавав строк для примирення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає можливим задовольнити позов. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони через непорозуміння між собою припинили подружні стосунки у грудні 2012 року, ведення спільного господарства. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та доказів, доданих до позовної заяви - свідоцтва про шлюб та народження сина. Відповідно до ст..112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані. Подальше сумісне життя сторін є неможливим і буде суперечити їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

18 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, зазначивши, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки у вказаному житлі зареєстрований відповідач [PERSON], яка є його невісткою. Вказує, що 01.04.2013 року його син разом з його невісткою [PERSON] переїхали на інше постійне місце проживання і мешкають окремо. В той час як відповідач залишається зареєстрованою у вказаному помешканні, на неї нараховуються експлуатаційні витрати та комунальні платежі, у погашенні яких відповідач участі не приймає. В зв'язку з тим, що відповідач більш одного року не мешкає за місцем реєстрації, житлом не користується, позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву (а.с. 36 - заява) позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлен у встановленому законом порядку ( а.с 35 - оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я»). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності (а.с.8 - копія свідоцтва), позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії довідки від ЖБК "Веселка-2" від 25.11.2014 року (а.с. 11- копія довідки), відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 20.01.20165 року (а.с. 17 - довідка) відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 25.11.2014 року (а.с. 12 - копія акту) відповідач не проживає в вищевказаній квартирі з 01.04.2013 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, але не проживає у вищевказаній у квартирі, не користується нею, надає суду підставу вважати, що знаходження відповідача на реєстраційному обліку порушує законні права позивача. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

18 жовтня 2016 року до суду надійшла заява Маріупольської міської лікарні № 7 про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO]. Комісійним оглядом лікарів психіатрів [PERSON] поставлено діагноз: шизофренія параноїдна безперервна. Представник Маріупольської міської лікарні № 7,Ларіонова Л.В., яка діє на підставі доручення, підтримала доводи заяви та пояснила суду, що [PERSON] було доставлено до психіатричної лікарні 17 жовтня 2016 року за направленням дільничного лікаря-психіатра. [PERSON] знаходиться на обліку у психіатра з 1999 року, є інвалідом ІІ групи. [PERSON] неодноразово лікувалась стаціонарно. Була госпіталізована 24 рази. Остання госпіталізація відбулась з 07 липня 2016 року по 09 вересня 2016 року з галюцинаторно- божевільною симптоматикою. Була виписана з психіатричної лікарні у зв'язку з поліпшенням стану. Згідно рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 16 вересня 2016 року ( справа №266/349/16-ц, провадження №2-о/265/45/16) [PERSON] було визнано недієздатною, опікуном призначено [PERSON] На даний час стан психічного [PERSON] значно погіршився, у зв'язку з чим за направленням лікаря психіатра направлена до стаціонару. На підставі переліченого просить суд госпіталізувати [PERSON] Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, [PERSON], не розуміє необхідність лікування у міській лікарні, не вважає себе хворою. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, що внаслідок стану хворого свідчить про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом та поставленим діагнозом. Згідно комісійного огляду лікарів №78 від 18 жовтня 2016 року [PERSON] поставлено діагноз: шизофренія параноїдна безперервна. Відповідно ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином суд приходить до висновку щодо наявності достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON]. На підставі ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

18 жовтня 2021 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім`я розпалася і поновлена бути не може. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, подали до канцелярії суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 18-20). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 18 листопада 2011 року, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1923, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей 2014, 2017 року народження (а.с. 5, 6). Позивач та відповідач по справі заяв, клопотань щодо примирення до суду не подали. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім`я поновлена бути не може. Відповідач не бажає відновити своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " після розірвання шлюбу, право на що передбачене ст. 113 СК України (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

18 квітня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 22.09.2007 року з відповідачем був укладений шлюб, який розірваний рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16.12.2013 року. Від спільного сумісного проживання з відповідачем народилася дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка перебуває на повному її утриманні. Відповідач працює неофіційно, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву від 29.04.2014 року про розгляд справи без його участі, частково визнав позовні вимоги, просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років на день ухвалення рішення становить 1032 грн. Судом встановлено, що 22.09.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16.12.2013 року розірваний (а.с. 6). У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство (а.с. 5). Дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач не виконує обов'язки по утриманню своєї дитини, які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

18 квітня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідно до кредитного договору № б/н від 05.02.2007 року [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаним договором передбачався порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала у зв'язку з чим станом на 14.01.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 16 194,41 грн.: заборгованість за кредитом - 3 806,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 380,31 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 4 760,62 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 747,35 грн. Так як відповідач не бажає в добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість на загальну суму 16 194,41 грн., а також судовий збір у сумі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місто слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved