Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 10 287,66 дол. США грн. за договором позики від 02.08.2012 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 327,10 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики від 02.08.2012 року відповідач позичив в позивача грошові кошти в розмірі 112 000, 00 грн., що еквівалентно 14 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 01.10.2013 року. Однак, відповідач у визначений в договорі позики термін кошти в повному обсязі так і не повернув, оскільки, 20.03.2013 року повернув лише 4 000,00 дол США, а тому просив стягнути суму заборгованості та 3% річних від суми боргу, що становить 10 287,66 дол. США. 26.04.2017 року представник позивача подав до суду уточнюючу заяву, відповідно до якої у звязку із зміною курсу долара, просив стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 дол. США, що по курсу НБУ станом на 26.04.2017 року становить 266 300,00 грн., а також 3% річних від суми боргу в розмірі 287,66 дол. США, що по курсу НБУ станом на 26.04.2017 року становить 7 660,39 грн. Крім цього, просив стягнути витрати по оплаті судового збору (а.с.104). Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та за відсутності позивача, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не зперечує проти заочного розгляду справи(а.с. 102). Відповідач в судове засідання не з`явився, повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 115-118). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 02.08.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за №1562. Відповідно до п.1 вказаного договору позики відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 112 000,00 грн., що еквівалентно 14 000,00 дол. США. Зазначену вище суму [PERSON] зобовязався повертати готівкою рівними частками кожних чотири місяці до 31 числа останнього четвертого місяця, починаючи з 01.10.2012 року з остаточним строком повернення 01.10.2013 року (п.2) (а.с. 103). У відповідно до запису зі зворотньої сторони договору позики, 20.03.2013 року відповідач повернув позивачу 4 000,00 дол. США в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.08.2012 року (а.с.103 зворот). Проте, відповідач по даний час свої зобовязання в розмірі 10 000,00 дол. США згідно договору позики не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку нотаріально посвідченого договору позики. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Позивачем проведено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики від 02.08.2012 року станом на 15.09.2014 року, відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 10 287,66 дол. США, з яких: 10 000,00 дол. США - сума позики; 287,66 дол. США - 3% річних (а.с.5). В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК ( 435-15 ), частина третя статті 533 ЦК ( 435-15 ); Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 ( 15-93 ) "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Згідно, курсу валют, 26,63 грн. встановлених НБУ станом на 26.04.2017 року розмір заборгованості [PERSON]А, перед [PERSON] становить 273 960,39 грн. (10 287,66 дол. США*26,63 грн.) Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики та доводи позивача суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1 327,10 грн. згідно квитанції 1Р1719 від 17.09.2014 року (а.с.1). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 533, 612, 625, 1046, 1048-1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved