Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

22 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] За життя [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) в розмірі 4,31 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі із земель розташованих на території Верхосульської сільської ради. Вказане вище право на земельну частку (пай) було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку пай серії [NUMBER] від 21 березня 1996 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі право на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] вступила у фактичне управління спадковим майном шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, однак отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну чстку (пай) був втрачений. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] звернулась з даним позовом до суду. 20 січня та 05 лютого 2016 року позивач [PERSON] уточнювала свої позовні вимоги, остаточно просила визнати в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 4,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Верхосульської сільської ради та належала її померлому батьку [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 29 березня 2002 року, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний вище державний акт на землю був виданий її батьку на підставі сертифікату на право на земельну частку пай серії [NUMBER] від 21 березня 1996 року, але оскільки державний акт було видано після смерті [PERSON] державний нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, представник позивача [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Верхосульської сільської ради у судове засідання не з'явився, сільський голова Хомиченко І.М. направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають повністю. Представник 3-ї особи - Улянівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, державний нотаріус Бойко О.І. направила суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 4). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2015 року встановлено юридичний факт родинних відносин про те, що [PERSON], який згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області 14 листопада 2000 року, помер [INFO], був батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. З довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 07 грудня 2016 року вбачається, що згідно розпорядження голови Білопільської РДА від 20 березня 1996 року № 86 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською РДА членам САПТЗТ "Суда" на території Верхосульської сільської ради [PERSON] був виданий сртифікат на право на земельну частку (пай) в розмірі 4,31 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі із земель розташованих на території Верхосульської сільської ради. Сертифікат серії [NUMBER] від 21 березня 1996 року з реєстраційним номером 468 виданий на руки особисто [PERSON] (а.с. 6). Указом Президента України № 1529 від 03.12.1999 року, чинного на час винекнення спірних правовідносин, з метою забезпечення реалізації державної аграрної політики, прискорення реформування та розвитку аграрного сектора економіки було передбачено ряд заходів по забезпеченню всім членам КСП реалізації їх права на земельні частки (паї). Одним із таких заходів є забезпечення протягом 2000-2002 років видачі в установленому порядку державних актів на право приватної власності на землю усім бажаючим власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай). [PERSON] скористався своїм правом отримати у приватну власність земельну ділянку на підставі раніше виданого сертифікату Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я [PERSON] був виданий державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 4,22 га, для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що розташована на території Верхосульської сільської ради. Проте вказаний вище державний акт виданий був 29 березня 2002 року, тобто після смерті [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області держнотконторою спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], не заводилась (а.с. 16). Згідно з п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом було встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину, вступивши у фактичне управління спадковим майном шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті (а.с. 23). На даний час [PERSON] має намір юридично оформити спадщину на вказану вище спірну земельну ділянку площею 4,22 га, але з'ясувалось, що правовстановлюючий документ на землю, а саме: оригінал державного акту на землю був виданий після смерті спадкодавця, а тому отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може . Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п.п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,22 га, що розташована на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved