Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

19.03.2021 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення заборгованої заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] працював на ВП «Санаторій «Шахтар» Державного підприємства «Волиньвугілля» лікарем з оплатою праці згідно з штатним розписом з 23 квітня 2018 року по даний час. Щомісячно відповідач здійснював йому нарахування сум заробітної плати і за наявності коштів проводив її виплату. Вказує, що з вересня по грудень 2020 року заробітна плата йому не виплачувалась. Заборгованість за вказаний період становить 19109,27 грн. Просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати по справі. Представник відповідача ДП «Волиньвугілля» у поданому відзиві не заперечує щодо стягнення на користь позивача заборгованої заробітної плати позивачу за період, починаючи з вересня 2020 року по грудень 2020 року, у сумі 19109,27 грн. При задоволенні позову просить врахувати скрутне фінансове становище підприємства. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. На підставі вказаної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 23.04.2018 працює на посаді лікаря санаторію ВП «Санаторій «Шахтар» ДП «Волиньвугілля» та на даний час продовжує здійснювати свою трудову діяльність, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4). Згідно з довідкою ДП «Волиньвугілля» від 13.01.2021 заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить за період з вересня 2020 по грудень 2020 включно. Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, з врахуванням фактичних обставин справи, прийнявши до уваги, що у матеріалах справи дійсно наявні докази перебування позивача у трудових відносинах з Державним підприємством «Волиньвугілля», нарахування, проте лише часткову виплату заробітної плати позивачу, наявність за підприємством розміру заборгованості по виплаті заробітної плати, тому суд, виходячи з гарантованого конституційного права на працю та отримання винагороди, вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, слід допустити рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць негайному виконанню. Крім того з відповідача в користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 908 грн. сплаченого судового збору, та 1500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджується документально (а.с.8-11).

Outcome: approved