Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

14.11.2018 року позивач (здано на пошту 09.11.2018 року) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 14349,64 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 26.02.2015 року між ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № А433519, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «Mazda CX-5», з державним номерним знаком [NUMBER]. 09.11.2015 року о 18.30 год., в м. Львів, на вул. В. Великого, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «ВАЗ2101», з державним номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Mazda CX-5», з державним номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2015 року у справі № 442/7630/15-ц, [PERSON], було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. Натомість, потерпілий вчасно звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку від 10.11.2015 року, у зв'язку з чим ПАТ «Страхова група «ТАС» було складено розрахунок страхового відшкодування, страховий акт № 20705Р/17/2015 від 26.11.2015 року та виплачено потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 14349,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 72097 від 27.11.2015 року. 28.09.2016 року відповідачу [PERSON] було направлено лист-претензію № 1663 ТАС/АГ з вимогою сплати суми відшкодування заподіяної шкоди, однак ним вищевказаної суми сплачено не було. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від сплати суми заподіяної шкоди, а тому просить позов задовольнити. 15.11.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 04.12.2018 року. Ухвалою від 06.12.2018 року дану справу було залишено без руху та надано позивачу п'ятиденний термін для виправлення зазначених в ухвалі недоліків. 18.12.2018 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про усунення зазначених в ухвалі від 06.12.2018 року недоліків. Ухвалою від 19.12.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, пред'явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» Артюхов Є.С. в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав, хоча двічі (а.с. 45, 50-53) був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду (а.с. 54). При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності. Зі згоди позивача, яким надіслано до суду клопотання, в якому зазначено, що у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Вимогами ст. ст. 13, 81ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що 26.02.2015 року між ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № А433519, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого [PERSON], пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «Mazda CX-5», з державним номерним знаком [NUMBER]. Згідно постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2015 року (справа № 442/7630/15-ц, провадження № 3/442/1268/2015) вбачається, що відповідача по даній справі [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, [PERSON] 09.11.2015 року о 18.30 год. в м. Львів по вул. В. Великого, 12, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», з державним номерним знаком [NUMBER], не врахувавши дорожню обстановку, не вибравши безпечної швидкості руху та не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mazda CX-5», з державним номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Згідно технічного паспорта серії [NUMBER] з датою реєстрації 25.02.2014 року, виданого Новояворівським ВРЕР ДАІ ГУ МВС України у Львівській області вбачається, що автомобіль марки «Mazda CX-5», з державним номерним знаком [NUMBER], належить [PERSON] Відповідно до заяви про настання події від 09.11.2015 року вбачається, що [PERSON] телефонував 09.11.2015 року о 18.47 год. до ПАТ «Страхова група «ТАС» та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, додатку № 1 до страхового акту № 20705Р/2015 від 26.11.2015 року, а також даного акту вбачається, що розмір страхового відшкодування який підлягає виплаті становить 14349,64 грн. Натомість, відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 24.11.2015 року та платіжного доручення № 72097 від 27.11.2015 року вбачається, що ПАТ «Страхова група «ТАС» відшкодувала [PERSON] - 14 349,64 грн., за ремонт автомобіля марки «Mazda CX-5», з державним номерним знаком [NUMBER]. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта, а відповідно до вимог ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов'язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, до позивача, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування перейшло, в порядку ст. 993 ЦК України, право вимоги до винної особи - відповідача. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України). Водночас, аналогічна правова позиція повністю відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного суду України № 6-2587цс15, в якій зазначено що, статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Згідно зі ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, суд вважає, що позивачем між ПАТ «Страхова група «ТАС» правомірно заявлено вимогу до відповідача [PERSON] з приводу стягнення з останнього суми страхового відшкодування в розмірі 14349,64 грн., що є сумою сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 1762 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved