Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

18.12.2019 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до громадянки Російської Федерації [PERSON] (далі-відповідач-1), громадянина Російської Федерації [PERSON] (далі-відповідач-2) про усунення від права на спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на житловий будинок в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,117 га, що знаходиться за тією ж адресою, грошові вклади, що знаходяться у підрозділі № [NUMBER] ПАТ «Ощадбанк Росії». Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, а також відповідачі, діти покійного. Позивач спадщину прийняла та станом на день звернення до суду з вказаним позовом та на належну їй частину у спадковому майні отримала відповідні свідоцтва. Відповідачі також спадщину прийняли, подавши до нотаріуса відповідні заяви, проте на сьогоднішній день належні їм частки у спадщині не оформили. Позивач, посилаючись на те, що відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані та потребував допомоги, просила суд: усунути громадянку Російської Федерації [PERSON] [INFO] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; усунути громадянина Російської Федерації [PERSON] [INFO] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 17.02.2020 р. позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.09.2020 р., яке в подальшому відкладено на 24.11.2020 р., встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою направлено судове доручення про звернення суду України із судовим дорученням до іноземного компетентного органу у Російській Федерації для здійснення відповідних процесуальних дій, у порядку, встановленому Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року. Також ухвалою суду від 17.02.2020 р. в порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано від Макарівської районної державної нотаріальної контори (08001, смт Макарів, вул. Д. Ростовського, 66) належним чином засвідчену копію спадкової справи № 30/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка в подальшому 03.08.2020 р. надійшла до суду та була приєднана до матеріалів справи. У підготовче засідання 24.11.2020 р. позивач не з`явилась, від її представника адвоката Травянко О.І. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Від відповідачів надійшла спільна заява про визнання позову, яка нотаріально посвідчена 06.08.2020 р., також відповідачі вказали про те, що вони не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення позову [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослі дивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у віці 68 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно копії довідки №2 від 27.01.2015 року, причиною смерті [PERSON] вказано хронічну серцево-легеневу недостатність (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на житловий будинок в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,117 га, що знаходиться за тією ж адресою, грошові вклади, що знаходяться у підрозділі №9055/0520 ПАТ «Ощадбанк Росії». Позивач будучи дружиною покійного, спадкоємцем першої черги за законом спадщину прийняла, подавши до нотаріуса відповідну заяв та на належну їй частину у спадковому майні отримала відповідні свідоцтва (а.с. 12, 15-23). Згідно наявних у матеріалах спадкової справи заяв, відповідачі будучи дітьми покійного [PERSON] (а.с. 80 зворот, 81, 83 зворот) спадщину після смерті свого батька прийняли (а.с. 75 зворот, 76). Проте на сьогоднішній день належні їм частки у спадщині не оформили. Як вказала позивач, а відповідачі визнали, за життя спадкодавець [PERSON] потребував допомоги та піклування через хворе серце та похилий вік, яку надавала позивачка, супроводжувала до медичних закладів, готувала їжу, слідкувала за прийомом ліків та інше. Відповідач-1 та відповідач-2 зовсім не цікавились станом здоров`я свого батька, котрий останні роки свого життя перебував у безпорадному стані, тому потребував допомоги від відповідачів, однак останні її не надавали. Окрім того, з часу смерті спадкодавця і по даний час відповідачі не з`являються в Україну і не приймають жодної участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном, що також порушує законні права та інтереси позивача. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS vs UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). Частиною першою статті 172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов`язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього ж кодексу. За життя спадкодавець заповіту не склав. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 Цивільного кодексу України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Це підтверджується постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 літня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, в яких зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання. Приймаючи визнання відповідачами позову, що не суперечить закону та не порушує права інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що покійний [PERSON] через хворобу перебував у безпорадному стані, тобто не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду та допомоги, яку йому надавала позивач, а відповідачі ухилялись від її надання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». А відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, проте в даній справі такі особи відсутні.

Outcome: approved