Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[INFO] помер брат позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказану спадщину позивач прийняла шляхом вступу в управління вказаним майном, однак звернувшись до нотаріуса по питанню належного оформлення своїх спадкових прав отримала відмову, оскільки право власності [PERSON] на вказаний будинок з господарськими спорудами стверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданий 02.09.1993 року, однак оригінал вказаного свідоцтва втрачений, а отримати його дублікат та провести державну реєстрацію права власності на померлого неможливо. За таких обставин позивач звернулася до суду з метою захисту, на її думку, порушених спадкових прав. У судове засідання позивач не з'явилася, однак звернулася до суду із клопотанням, згідно якого просила розгляд справи проводити за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача - Новодмитрівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 19.09.2017 року) [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №12. Відповідно до ст.58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 2000 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Так згідно довідки виданої виконавчим комітетом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району №1137 від 13.10.2017 року речі домашнього обіходу і вжитку померлого [PERSON] з дня смерті перейшли в користування його сестри [PERSON] Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт фактичного володіння та управління[PERSON] вказаним спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Нормами ст. 530 ЦК УРСР визначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та позивачем [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 13.06.1958 р.) позивача по справі із якого вбачається, що її батьком зазначений [PERSON]. Позивач змінила своє прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу, що стверджується відповідною копією свідоцтва про одруження (серії [NUMBER] від 18.12.1965 р.) Як вбачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00018710641, [PERSON] народився [INFO], а його батьком зазначений [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що позивач є спадкоємцем другої черги, яка фактично вступила в управління та володіння вказаним вище спадковим майном. Відповідно до постанови Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 17 жовтня 2017 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на спадковий будинок втрачений. Із копії свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 02.09.1993 року судом вбачається, що [PERSON] належав будинок з будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами стверджується також довідкою виданою виконкомом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району №1136 від 13.10.2017 року згідно якої домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON], що стверджується записами із погосподарської книги №7 за 1996-2000 року. Оскільки в матеріалах справи наявна копія вказаного вище свідоцтва, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. За загальними правилами спадкуванням є перехід прав та обов'язків від спадкодавця до спадкоємця. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог, тобто не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вказаного домоволодіння, що на думку суду не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав сторін по страві та третіх осіб. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні та спадщину не приймали. що стверджується відповідним повідомленням Золотоніської районної державної нотаріальної контори №1159/01-16 від 26.10.2017 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved