Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною пл. 85,3 кв.м., житловою пл. 49,7 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] та на 2/6 частки даного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] та батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що спірний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору у складі шістьох членів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті її чоловіка [PERSON], [INFO], відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частку вказаного житлового будинку. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, а саме 1/6 частину вказаного житлового будинку. Вона у встановленому законом порядку спадщину прийняла, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. [INFO] помер її батькао [PERSON] Вона як єдиний спадкоємець за законом спадщину у встановленому законом порядку прийняла. Постановою державного нотаріуса Тернопільської державної нотаріальної контори від 31 січня 2018 року їй відмовленоу видачі свідоцтв про право на спадщину на часту спірного житлового будинку після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду (яка занесена до протоколу судового засідання) від 20 квітня 2018 року до участі в справі залучено в якості співвідповідачів дітей [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] У судове засідання представник позивача не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник позивач була присутня у підготовчому судовому засіданні, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов визнає, спадщини після смерті батька [PERSON] не приймала, в управління та володіння спадковим майно не вступала і спадкувати не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позов визнає, спадщини після смерті батька [PERSON] не приймав, управління та володіння спадковим майно не здійснював і спадкувати не бажає. Представник Байковецької сільської ради у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо надіслав суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Відзив на позов не подавав. Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 вересня 1947 року зареєстрували шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб №49, складеним виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося з «[PERSON]» на «[PERSON]». З свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 21 листопада 2006 року встановлено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON]. З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 27 квітня 2018 року встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] значаться [PERSON] та [PERSON]. 30 жовтня 1971 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №28 Лозівською сільською радою Тернопільського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05 грудня 2017 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». 28 лютого 1995 року [PERSON] та [PERSON] заресєтрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району від 28 лютого 1995 року, актовий запис №3. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». 12 листопада 1996 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим Шляхтинецькою сільською радою Тернопільського району від 12 листопада 1996 року, актовий запис №4. Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 29 листопада 2017 року за №1310 вбачається, що станом на 24.11.2017 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Раніше будинковолодіння рахувалося в с. Гніздичка. Відповідно до довідки Байковецької сільської ради за №76 від 01 лютого 2018 року, спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 01 липня 1990 року були: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (внук), [PERSON] (внучка). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/6 частки спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 21 листопада 2006 року, актовий запис за № 54. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] Як вбачається з довідки за №677 від 22.12.2017 року, виданої Байковецькою сільською радою, на час смерті [PERSON], в житловому будинку по [ADDRESS], перебували на реєстраційному обліку: [PERSON] (батько дружини), [PERSON] (мати дружини), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.12.2017 року встановлено, що 26 грудня 2017 року у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті [PERSON] за №593/2017 року. З копії матеріалів спадкової справи встановлено, що 26 грудня 2017 року [PERSON] подав заяву про не прийняття спадщини після смерті батька та не бажання спадкування. Вказав, що будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті батька не вчиняв. 27 грудня 2017 року [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 16 січня 2018 року [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про не прийняття спадщини після смерті батька. Вказала, що будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті батька не вчиняла. Таким чином, [PERSON] спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не приймали, оскільки будь-яких дій щодо вступну в управління та володіння спадковим майно не вчиняли. Факт неприйняття ними спадщини також підтверджується їх заявами поданими до Тернопільської районної державної нотаріальної контори відповідно 18 та 27 грудня 2017 року зареєстрованими в реєстрі за №№ 36 та 07-64 про неприйняття спадщини та не заперечується ними. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 06 лютого 1995 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на 1/6 частку спірного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та донька [PERSON] Згідно інформаціної довідки з спадкового реєстру від 27 березня 2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO], не заводилася (у реєстрі відсутня). Згідно довідки від 22 грудня 2017 року №676, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району, на час смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS], разом з нею зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла донька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від [INFO]. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] З довідки від 13 грудня 2017 року за №650, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району вбачається, що на час смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS], разом з ним були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті батька здійснювала догляд за будинком, обробляла присадибну земельну ділянку та продовжувала проживати у ньому. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.12.2017 року встановлено, що 26 грудня 2017 року Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за № 594/2017 року. З матеріалів спадкової справи встановлено, 26 грудня 2017 року [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 31 січня 2018 року за №229/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В сиул вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 553 ЦК 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року числиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON], [PERSON], [PERSON] за життя належало по 1/6 його частині. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління майном, що підтверджується матеріалами справи. Діти [PERSON] спадщини не приймали та будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном не вчиняли. Даний факт визнається [PERSON] та [PERSON] і підтверджується заявими поданими до нотаріальної контори відповідно 16 січня 2018 року та 26 грудня 2017 року. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла позивачка, шляхом фактичного ступу в управління спадковим майном. Позивачка продовжувала проживати у спірному житловому будинку,здійснювати догляд за ним та обробляти присадибну земельну дулівку. Встановлено, що чоловік [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не приймав, заяви до нотаріальної контори не подавав та будь-яких дій щодо фактичного вступу в управління спадковим майном не вчиняв. [INFO] помер [PERSON] Єдиним спадкоємцем його майна за законом є його донька [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач після смерті чоловіка [PERSON], батька [PERSON], матері [PERSON] успадкувала по 1/6 частки житлового будинку. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ ''Про власність''( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною пл. 85,3 кв.м., житловою пл. 49,7 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], матері [PERSON], померлої [INFO] та батька [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: approved