Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

24 липня 2017 року Володарська РДА Київської області звернулась до суду з названим позовом, в якому просила суд відібрати без позбавлення батьківських прав малолітню дитину [PERSON], [INFO], у її батька [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS]; передати дитину для вирішення питання про її влаштування органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області, аліменти, на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття; закріпити за дитиною житло, яке належить батькові, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не забезпечує дочці належних умов для існування. З 05.02.2013 року малолітня [PERSON], [INFO], була терміново вилучена від відповідача, оскільки її подальше перебування у будинку було небезпечними для її здоров'я і життя, дитина поміщена тимчасово у дитячий заклад КЗ КОР «Спеціалізований будинок дитини м. Біла Церква». Представник Володарської РДА Київської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи КЗ КОР «Спеціалізований будинок дитини м. Біла Церква» направив заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], має дочку, [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.06.2017 року, [PERSON] за станом здоров'я та матеріальним станом не може створити відповідні умови для виховання малолітньої доньки [PERSON] (а.с.9-10), шкірі. 05.02.2013 року малолітню [PERSON], [INFO], було терміново вилучена від відповідача, оскільки її подальше перебування у будинку було небезпечними для її здоров'я і життя, дитина поміщена тимчасово у дитячий заклад КЗ КОР «Спеціалізований будинок дитини м. Біла Церква» за заявою матері (а.с.12). Згідно наданого висновку Володарської РДА Київської області від 17.07.2017р. № 01-03/1412 було прийнято рішення про доцільність відібрання дитини [PERSON] від батька [PERSON], без позбавлення батьківських прав (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дітини існували умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітньої дитини і були підстави для негайного відібрання дитини від батька. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки умови для її проживання відсутні. Суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідача без позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що відібрання дитини від батька з переданням їх органу опіки для подальшого їх влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дитини. Відповідач також погоджується, що це на даний час відповідає інтересам їх малолітньої дитини, враховуючи його майновий та психологічний стан на даний час. Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, враховуючи, що діти на даний час відібрані згідно акту про негайне відібрання дітей, суд вважає доцільним допустити рішення до негайного виконання. На підставі ст. ст. 150,152,155,164,170 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved