Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

28 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], 6 травня 2016 року з уточненим позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем у даній справі, з 18 грудня 2009 року перебували у шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року. Під час шлюбу придбали автомобіль Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, вартість якого, відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 02Р/08/15 від 31 серпня 2015 року становить 210623,85 грн. Згоди про добровільний поділ майна між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Оскільки позивач не домовилася з відповідачем про порядок поділу майна, тому звернулася до суду і просить поділити в ідеальних частках автомобіль Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, вартість якого, відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 02Р/08/15 від 31 серпня 2015 року становить 210623,85 грн., що є її з відповідачем - [PERSON] спільною сумісною власністю, визнавши право власності на 1/2 частину автомобіля Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, вартістю 105311,93 грн. за позивачем. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 1053,20 грн. Позивач в судовому засіданні пояснила, що під час шлюбу із відповідачем вона була приватним підприємцем, купили автомобіль Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, в зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на 1/2 частину даного автомобіля, проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач, представник відповідача, будучи у встановленому чинним законодавством порядку увідомленими, про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не увідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Зважаючи на це, суд відповідно до статті 224 ЦПК України може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2009 року по 25 березня 2016 року. Рішенням Софіївського районного суду від 25 березня 2015 року № 193/621/16-ц шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі, сторони в 2012 році придбали автомобіль Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, що підтверджується рахунком № 4058 від 9 жовтня 2012 року та чеком № 12993 від 9 жовтня 2012 року на суму 123900,00 грн.(а.с.11). Автомобіль Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску зареєстрований на [PERSON] (а.с.12). У відповідності до ст. ст. 60, 61, 63, 69, 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірний автомобіль є саме такою річчю, оскільки його поділ без втрати цільового призначення неможливий. Згідно п. п. 23, 25 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, транспортні засоби. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як видно з позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля без його реального поділу. Оскільки згода відповідача на отримання грошової компенсації та попереднє внесення позивачкою відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду відсутні, а автомобіль, який є неподільною річчю і не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, а тому суд визнає ідеальну частку позивачки на 1/2 автомобіля Renault Sandero 1/6і реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску і залишає майно у їх спільній частковій власності. З відповідача на користь позивачки слід стягнути у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати: судовий збір в розмірі 1053,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 69, 71 Сімейного кодексу України ,ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України, п. п. 23, 25 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved