Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, в якому вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем померлої, як за законом, так і за заповітом, та спадщину після смерті матері прийняла. Відповідно до заповіту посвідченого 19 лютого 2002 року [PERSON] заповіла позивачу все належне їй на день смерті майно. Крім того, позивач оформила свої спадкові права на належне померлій спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 2,8385 га, розташовану на території Макарівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , ввійшла земельна ділянка загальною площею 0,48 га, що розташована у [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка, рішенням № 16 виконавчого комітету Макарівської сільської ради від 24 грудня 1993 року «Про розгляд та затвердження заяв громадян села на приватизацію земельних ділянок», була передана у приватну власність батькові позивача та чоловіку [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року, чинної на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON] , визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Стаття 529 цього ж Кодексу передбачала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Проте, право власності на вищевказану земельну ділянку [PERSON] , за життя не оформив. Мати позивача [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , за життя, не оформила свої спадкові права на вищевказану земельну ділянку. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивач звернулась до нотаріуса, проте, отримала відмову, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану нерухомість. Позивач просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 0,48 га, розташованої в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , проте не оформила свої спадкові права на вищевказану земельну ділянку. Судові витрати покладає на себе. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу провести без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 липня 1994 року Макарівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 14. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 січня 2004 року Макарівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] померла [INFO] , запис за № 1. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 березня 1953 року Макарівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , запис за № 3. Згідно заповіту посвідченого 09 лютого 2020 року секретарем Макарівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] заповіла жилий будинок з усіма господарчими будівлями, та все, що по закону належить їй на праві особистої власності своїй дочці [PERSON] . Зареєстровано в реєстрі за № 6. Рішенням виконавчого комітету Макарівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області № 16 від 24 грудня 1993 року «Про розгляд та затвердження заяв громадян села на приватизацію земельних ділянок» передбачено, що [PERSON] передано у приватну власність землю, постійно користування розміром 0,48 га. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 034794, виданого 05 квітня 2005 року виконавчим комітетом Макарівської сільської ради, власником будинку за адресою: [ADDRESS] , вказана [PERSON] . Вказана інформація підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 12 квітня 2005 року Держаним комунальним підприємством Бердичівське МБТІ. Відповідно до довідок № 145 та № 146 від 08 квітня 2020 року Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] дійсно до дня смерті [INFO] був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , [INFO] . [PERSON] дійсно до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою [PERSON] , [INFO] . Довідкою № 147 від 08 квітня 2020 року Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області передбачено, що земельна ділянка площею 0,48 га, яка передана у приватну власність рішенням виконавчого комітету Макарівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області № 16 від 24 грудня 1993 року [PERSON] , померлому [INFO] , знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 16 лютого 2006 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із: земельної ділянки площею 2,8385 га, що розташована на території Макарівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, яка передана у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкова справа № 163. Як вбачається з повідомлення Попільнянської державної нотаріальної контори № 349/02-14 від 12 грудня 2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, загальною площею 0,48 га, що розташована в [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , проте за життя не оформив свої спадкові права на належне [PERSON] майно, так як в матеріалах справи відсутній, а заявником не надано, документ який підтверджує право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, (видається свідоцтво про право власності). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Як вбачається з частини 1 статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 1 статті 121 Земельного Кодексу України вказано, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. За вимогами статті 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до приписів частини першої статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійснені державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. Частина 1 статті 377 ЦК України зазначає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного Кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для визнання за позивачем, права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки.

Outcome: approved