Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

27 січня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 23.09.2000 року було розірвано на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 06.02.2017 року. Від шлюбу подружжя має дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області від 14.12.2006 року, актовий запис №14. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ј (однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини. В судове засідання представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме 1/6 частину в іншій частині заперечував. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, актовий запис №1. Від даного шлюбу народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя позивача та відповідача поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. 06 лютого 2017 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний в судовому порядку, що підтверджується рішенням Котелевського районного суду Полтавської області (а.с.12-13). Після розлучення, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , та її новою сім`єю: [PERSON] - чоловік позивача та донькою позивача - [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , працює кухарем у Великорублівському ясла-садку «Струмочок».Згідно з копією довідки про доходи - в період з 01 липня по 31 грудня 2020 року, позивач отримала дохід в розмірі 33737,57 гривень. Позивач знаходиться на обліку в головному управлінні ПФУ і отримує пенсію по -івалідності. В період з липня по грудень 2020 року, позивачу було виплачено 12600 гривень. Тобто, утримання та достатнє забезпечення [PERSON] , одразу двох неповнолітніх дітей є досить проблемним для позивача та її сім`ї, з огляду на вищезазначені факти. Батько, [PERSON] , є працездатною та матеріально забезпеченою особою. Після розірвання шлюбу, ніякої матеріальної допомоги для утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , від відповідача не надходило. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. За ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно роз`яснень, які містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст.183 СК України. Визначений судом розмір аліментів може бути згодом збільшений за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених сімейним Кодексом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved