Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади сіл Вербовець та Виноградне в особі Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) розміром 3,6382 в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебували у колективній власності КСП «Хлібороб» с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області. Він являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, спадщину прийняв фактично вступивши в управління спадковим майном. Разом з [PERSON] на час його смерті були зареєстровані та проживали також його онук [PERSON], який помер 2015 року, та [PERSON], яка померла 2004 року та щодо якої відсутні відомості про родинні зв'язки (шлюб) з померлим. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) спадкодавцю за життя не видавався, тому він змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.11.2018 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не з'явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності (а.с. 3). Відповідач копію ухвали від 22.11.2018 та доданих до неї матеріалів отримав 30.11.2018, однак відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі(а.с. 22, 31). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в смт Муровані Курилівці Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП "Хлібороб" Вербовецької сільської ради, розміром 3,6382 в умовних кадастрових гектарах, що доводиться розпорядженням Мурованокуриловецької РДА № 217 від 27.07.2004 (а.с. 10-11). Її вартість становить 98516 грн 20 коп. (а.с. 13). Відомості про те, що Державний акт на земельну ділянку видавався - відсутні. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, неотримання спадкодавцем за життя сертифікату на земельну частку (пай) не може бути підставою для відмови його спадкоємцеві в оформлені спадщини на неї. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 5), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 9), доводиться, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки Мурованокуриловецької селищної ради № 2936 від 02.11.2018, на день смерті спадкодавця разом з ним за однією адресою проживали позивач [PERSON], а також [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, яка була чинною на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Позивачем зазначено, а відповідачем жодним чином не оспорювалася та обставина, що [PERSON] був онуком спадкодавця (сином позивача). Він помер [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В силу наведених норм, у зв'язку з тим, що на час відкриття спадщини та на сьогоднішній день, живий батько [PERSON], - спадкоємець першої черги за законом позивач [PERSON], - то [PERSON] не являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Щодо [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 6), то позивачем надано докази відсутності відомостей про те, що вона входила в коло спадкоємців за законом після смерті [PERSON] Зокрема, із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 27) слідує, що [PERSON] був одружений з [PERSON]. Будь яких доказів того, що [PERSON] та [PERSON], а також, що [PERSON] та [PERSON] - це одна і та ж особа, суду надано не було. Отже, суд вважає доведеним, що позивач єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину в порядку передбаченому п. 1 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом відсутні. Зокрема, з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 54023845 та № 54023866 від 09.11.2018 слідує, що спадкова справа на ім'я померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися, заповіти останнім за життя не вчинялися (а.с. 15-16). Разом з тим, 09.11.2018 державним нотаріусом позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї (а.с. 14). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв'язку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved