Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

24.05.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та стягнення коштів на утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, а також із заявою про уточнення позовних вимог від 23.09.2021 року, відповідно до якої за наслідками розгляду справи просила суд вирішити позовну вимогу виключно про розірвання шлюбу, яку обґрунтовує наступним. Так, 03.08.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області було зроблено відповідний актовий запис за № 12 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них з відповідачем [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Шлюб існує формально, а тому його збереження є недоцільним. Враховуючи наведене, просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати. 08.07.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останній вважає, що обгрунтування позовних вимог в частині розірвання шлюбу не відповідає фактичним обставинам справи щодо причин розірвання шлюбу, у свою чергу його довіритель бажає зберегти сім`ю. Позивач в судове засідання не з`явилася, у своїй заяві про уточнення позовних вимог розгляд справи просила проводити у її відсутності. У судове засідання представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 03.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, про що складено відповідний актовий запис № 12. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 9). Від шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася, а збереження сім`ї є неможливим. Виходячи з викладеного, давши оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110, 112 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved