Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «ПриватБанк» про зняття арешту з майна. Позов обґрунтовано, тим, що при зверненні 13.05.2020 до нотаріуса [PERSON] було повідомлено про наявність арешту на все нерухоме майно та заборона його відчуження, згідно постанови про арешт майна боржника ВП 33664950 від 31.07.2012 року, накладеного головним державним виконавцем ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д.В., реєстраційний номер обтяження: 12811025. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Тип обтяження: арешт нерухомого майна. Зазначає, що 13.05.2020 року звернувся з заявою до Рожищенського РВ ДВС про зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження згідно ВП 33664950 від 31.07.2012 року, однак, листом від 19.05.2020 року Рожищенський РВ ДВС надав відповідь, що виконавчий лист №2/0314/200 від 17.05.2012 року згідно якого відкрито ВП 33664950 від 31.07.2012 року на примусовому виконанні в Рожищенському РВ ДВС не перебуває. Дане виконавче провадження завершене 26.03.2015 року згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» і повернуте стягувачу, тому відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження. Враховуючи викладене, просить суд зняти арешти з усього нерухомого майна, який був накладений головним державним виконавцем Рожищенського РВ ДВС Кисіль Д.В. в рамках ВП №33664950. 13.07.2020 року від представника третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що вказаний позов є безпідставним. Відповідно до абзацу 2 п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. А тому, позовні вимоги пред`явлені до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби не підлягають до задоволення. Крім того, 24 вересня 2016 року на адресу Рожищенського РВ ДВС направлений виконавчий лист №2/0314/200/2012 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 5 403,75 доларів США. Позивачем не надано будь-яких доказів, що Рожищенським РВ ДВС відмовлено у відкритті виконавчого провадження, в тому числі з підстав пропуску строку пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання. Також в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності позивача на нерухоме майно, а отже відсутні підстави вважати, що накладенням арешту порушені будь-які права та законні інтереси позивача. Враховуючи наведене просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечив, судові витрати просив залишити за ним. Представник відповідача Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Представник третьої особи в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав наведених у відзиві. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіль Д.В. від 23.07.2012 року ВП №33664950 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2/0314/200 від 17.05.2012 року, виданого Рожищенським районним судом про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 5403,75 дол. США в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9). 31.07.2012 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіль Д.В. в межах виконавчого провадження №33664950 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.10). Разом з тим, як слідує з постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Пастушака В.П. від 26.03.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий лист №2/0314/200 від 17.05.2012 року, виданий Рожищенським районним судом про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 5403,75 дол. США в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» повернутий стягувачеві без виконання згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.11). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що 31.07.2012 року реєстратором Волинської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України накладено арешт на «невизначене майно, все майно» [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №33664950 від 31.07.2012 року, що порушує права позивача. З повідомлення №10800 від 19.05.2020 року вбачається, що починаючи з 26.03.2015 року по даний час АТ КБ «ПриватБанк» повторно не звертався до Рожищенського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 5 403,75 доларів США (а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 403,75 доларів США заборгованості за кредитним договором повторно для примусового виконання в Рожищенський РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не пред`являвся. Позивач вважає що невжиття заходів щодо усунення перешкод розпорядженням належним йому майном порушує його права та інтереси як власника майна, тому звернувся до суду з позовом. Суд зазначає, що у відповідності до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборони на майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. При цьому, суд не бере до уваги твердження представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» Кузіна Є.В. щодо відсутності підстав для задоволення вимог [PERSON] , в тому числі стосовно залучення до справи позивачем неналежного відповідача, оскільки представник третьої особи не довів свою позицію належними доказами, а доводи позивача, на думку суду, є обгрунтованими. Враховуючи вищенаведене, оскільки арешт майна позивача в межах виконавчого провадження був застосований з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документа, однак вказане виконавче провадження на даний час завершене, питання про зняття арешту вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні прав власника (розпорядження своїм майном), а тому наявність зазначеного арешту і така невизначеність становища позивача є неправомірною, а обмеження прав є безпідставним, тому, позовні вимоги про скасування вищевказаного арешту підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак згідно клопотання судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст.15, 16, 317, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved