Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права на спадок, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON], який проживав в смт Костянтинівка Краснокутського району Харківської області. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав дідові [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26.04.1966 року, виданого згідно рішення виконкому Костянтинівської селищної ради від 26 квітня 1966 року. Однак в даному свідоцтві не вірно було зазначено прізвище діда, а саме замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Позивач являється спадкоємцем за законом, однак в зв'язку з розбіжностями в правовстановлюючому документі та відсутністю його оригіналу позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Тому [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду, встановити факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право особистої власності, виданого на ім'я «[PERSON]» дідові - [PERSON], визнати за позивачем право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про визнання позову та про слухання справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області.Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26.04.1966 року, виданого згідно рішення виконкому Костянтинівської селищної ради від 26 квітня 1966 року. Однак в даному свідоцтві не вірно було зазначено прізвище діда, а саме замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Як вбачається із матеріалів справи, за зверненням позивача [PERSON] КП «Краснокутське БТІ» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою : [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» №402 від 15.06.2018 право приватної власності на зазначений об'єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР (в ред.1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно заповіту, посвідченого Костянтинівською селищною радою 01 лютого 1996 року, [PERSON] все своє майно, в тому числі домоволодіння по [ADDRESS] заповідає доньці [PERSON]. Однак, згідно поданої до суду нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 23.05.2018 року встановлено, що спадщину вона після смерті батька не приймала, на неї не претендує та відмовляється від неї на користь свого сина [PERSON], позивача по справі. Згідно ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Дружина спадкодавця, [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], проживаючи з ним на час відкриття спадщини, однак надала нотаріально завірену заяву, згідно якої вона відмовляється від обов'язкової частини в спадщині на користь онука - [PERSON]. Факт, що [PERSON] являється онуком спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], свідоцтвом про народження матері серії [NUMBER], свідоцтвом про укладення шлюбу матері серії [NUMBER], копії яких знаходяться в матеріалах справи. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті діда [PERSON] [PERSON] звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом Українивід 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Право [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення йому строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що [PERSON], як спадкоємець після смерті діда - [PERSON], має законне право на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved