Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

19 червня 2020 року Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що воно раніше зверталось до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 січня 2019 року по 01 січня 2020 року у розмірі 9 270,81 грн., інфляційних втрат у розмірі 118,97 грн., 3 % річних у розмірі 158,51 грн. та судових витрат, яка була задоволена, однак у подальшому ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року вищезазначений судовий наказ було скасовано. Так, у серпні 1993 року, на підставі ордеру № [NUMBER] від 25 серпня 1993 року відповідачам було надано житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] . На ім`я відповідача [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , на який вона зобов`язана щомісячно вносити плату за спожиті комунальні послуги. Відповідачі користувалися комунальними послугами, але не вносили плату за користування жилою площею та плату за надані комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01 січня 2019 року по 01 січня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 9 548,29 грн., яка складається з наступного: 9 270,81 грн. - заборгованість по квартплаті та комунальним послугам, 158,51 грн. - 3% річних; 118,97 грн. - інфляційні втрати. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у зазначеному вище розмірі та вирішити питання стосовно судових витрат. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 23). У судовому засіданні представник позивача Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району - Колпакова Т. О. заявлені вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити, оскільки фактично відповідачам були надані послуги, за отримання яких вони своєчасно не сплатили. Уточнила, що вказана заборгованість утворилась за період з 01 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували проти стягнення з них на користь позивача заборгованості за користування житловою площею, водночас просили відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з них заборгованості за комунальні послуги в частині теплопостачання. Посилались на неукладення договорів з позивачем та неналежне виконання позивачем свого обов`язку щодо утримання будинку. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що на підставі ордеру № [NUMBER] від 25 серпня 1993 року [PERSON] , на склад сім`ї з трьох осіб, було надано в користування трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 3). На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] та у зв`язку із смертю основного квартиронаймача - [PERSON] , начальником гарнізону и КЕЧ району дозволено переоформити лицьовий рахунок на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] . Склад сім`ї - 2 особи: [PERSON] - основний квартиронаймач та [PERSON] - син, 1975 року народження (а.с. 4). Згідно з довідкою Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району № 210 від 16 червня 2020 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: основний квартиронаймач - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). У відповідності до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (надалі за текстом - Закон № 2189-VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Як установлено у п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що передумовою виникнення у особи, яка не є власником житла обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги є факт користування нерухомим об`єктом та отримання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, як установлено у судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , відомостей про те, що останні не користується житлом суду не надано. Суд вважає, що у відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які фактично є користувачами вищезазначеного житлового приміщення, виник обов`язок зі сплати за житлово-комунальні послуги з огляду на наступне. Частиною 1 статті 12 Закону № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Однак у порушення вимог зазначеного закону наймачами житла не вносилась плата за житлово-комунальні послуги у повному обсязі, в результаті чого з 01 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 9 270,81 грн. Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань з утримання будинку, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів цих обставин останні суду не подали, а самі лише їх посилання на такі обставини не можуть бути ураховані судом під час ухвалення рішення у цій справі, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А, відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, з розрахунком яких суд погоджується, у розмірі 9 548,29 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved