Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

24 червня 2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 23 травня 2003 року [PERSON] , рідний дідусь позивача, склав заповіт, посвідчений секретарем Кіровської селищної Ради Краснолиманського району Донецької області. Від\-повідно до зазначеного заповіту усе майно, що буде належати померлому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, в тому числі житловий будинок з господарсько - побутовими спорудами, який знахо\-диться в [ADDRESS] заповідається [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 2004 року січня місяця 05 числа зроблено запис № 3. Як спадкоємець за заповітом позивач зробив заходи до вступу в спадщину згідно за заповітом та 04 вересня 2004 року у державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори офо\-рмив право власностіна майновий земельний пай у майні КСП «Росія» Краснолиманського району, а також 28.08.2004 року на приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільскогоспо-дарського виробництва, розміром 2,8553 гектарів. Однак при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на житловий будинок позивачу постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності померлого на житловий будинок. На підставі викладеного позивач просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з госпо\-дарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 липня 2021 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, позивачу - заперечення на відзив (а.с. 50-51). Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 62-63). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 59). Представник відповідача - Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду, про що надав відповідну заяву (а.с. 54-55). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Торське м. Красний Лиман Донецької області у віці 62 роки помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 2004 року Виконкомом Кіровської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області, актовий запис № 3 (а.с. 10). З матеріалів справи (а.с.7-8) вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21 січня 1986 року Кіровською сільрадою Краснолиманського району Донецької області). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20 червня 1967 року Кіровською сільрадою Краснолиманського району Донецької області). 26 жовтня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (свідоцтво серії [NUMBER] видане 26 жовтня 1985 року Кіровською сільрадою Краснолиманського району Донецької області. За життя [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Кіровської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Токмаковою В.О. 23 травня 2003 року та зареєстрований в реєстрі за № 104 (а.с.16). Згідно вказаного заповіту все майно з чого б воно не складалося і де б не знаходилося, в тому числі житловий будинок з господарсько - побутовими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] заповідається [PERSON] . Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах спадкування" (п.1) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, згідно п. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до закону. Після смерті [PERSON] , відповідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 13 липня 2021 року, щодо майна померлого [INFO] , заведена спадкова справа № 314/2004 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом № 578 від 21 травня 2004 року, поданої онуком спадкодавця - [PERSON] , та заяви про відмову від прийняття спадщини № 1073 від 28 серпня 2004 року, поданої дружиною спадкодавця [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців за законом чи за заповітом не надходило (а.с. 56). Як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] звернувся до Лиманської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 12 травня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на зазначений житловий будинок (а.с. 9). Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Тобто на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно. Матеріалами справи встановлено, на паспорту № [NUMBER] від 09 липня 1969 року власнику [PERSON] було надано дозвіл перебудівництво індивідуального житлового будинку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.12) та затверджено план перебудівництва (а.с.13). 06 липня 1971 року [PERSON] отримав дозвіл на проведення робіт з будівництва житлового будинку (а.с.14). Згідно інформації наданої архівним відділом Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 25.05.2021 року № 05-07-05/186 в записах по господарської книги села Торське за 1969-2004 року в будинку за адресою : [ADDRESS] головою домогосподарства зазначений [PERSON] (а.с.20). Втім, як вбачається з довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 13 травня 2021 року станом на 05 травня 2021 року на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] право власності не реєструвалося. Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Спірний будинок є об`єктом завершеного будівництва, будувався відповідно до дозвільних документів на виділеній для цих цілей земельній ділянці, він відповідає усім будівельним, санітарним, пожежним та іншим нормам, які застосовуються до будівель відповідного типу, що підтверджується технічним паспортом на будівлю, виданим КП «БТІ» м. Слов`янська (а.с.33-38). За життя спадкодавець не встиг, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ» м. Слов`янська. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України,є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», до ст.67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкодавець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в мене немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до звіту №91/02 про оцінку нерухомого майна, складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість зазначеного житлового будинку станом на 17 травня 2021 року складає 49067 гривень (а.с. 27-45). Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування.

Outcome: approved