Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] 16.06.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, посилаючись на те, що 03.03.2015 року вона звернулася в Старосамбірську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 11.08.2014 року, та на момент смерті проживала у належному їй будинку за адресою: м.Хирів, вул.Самбірська, будинок №121, Старосамбірського району Львівської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено, оскільки нею не було надано свідоцтво про право власності на житловий будинок, який належав її матері на момент смерті. Даний будинок зареєстрований на праві особистої власності за її батьком [PERSON] (1/2 ідеальна частка) та його рідною сестрою - [PERSON] (1/2 ідеальна частка), на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Старосамбірською держнотконторою від 04.09.1986 року за №2186, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Добромильською держнотконторою від 07.12.1954 року за №2179/12, який вони успадкували після смерті матері [PERSON] у 1946 році. У 1955 році [PERSON] звернулася до народного суду Хирівського району із вимогою розділити спадкове майно. Суд її позовні вимоги рішенням від 14.06.1955 року задовільнив, проте розподіл так і не було проведено через технічну неможливість його здійснити. Проте між ними було досягнуто домовленості (договір від 04.04.1956 року в присутності народного судді Хирівського району [PERSON]), згідно якого її батько оплатив [PERSON] вартість належної їй частки домоволодіння у розмірі 6000 карбованців, що підтверджується актом. Після смерті [PERSON], її мати, будучи спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння майном, оскільки постійно проживала у даному будинку. Її рідна сестра [PERSON] та брати, [PERSON] та [PERSON], подали до Старосамбірської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Брат [PERSON] помер у 1998 році. Просить визнати за нею право власності у порядку спадкування на житловий будинок, загальною площею 62,2 м2, житловою площею 39.5 м2, який знаходиться за адресою: м. Хирів, вул. Самбірська, будинок №121, Старосамбірського району Львівської області. В подальшому, позивач неодноразово вносила уточнення до позовної заяви, просить визнати за нею право власності на житловий будинок разом із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: м.Хирів Старосамбірського району Львівської області, вул. Самбірська, №211, у порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла 11.08.2014 року. Ухвалою суду від 26.08.2015 року для у часті в справі в якості другого відповідача залучено [PERSON], та у якості третіх осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. 30.11.2015 року до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.138). Представник позивача [PERSON]-П.І. у судовому засіданні 30.11.2015 року також позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] міської ради Старосамбірського району Львівської області в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. 21.08.2015 року до суду надійшла заява за підписом міського голови м. Хирів [PERSON], згідно якої [PERSON] міська рада позов визнає та просить судове засідання по даній справі проводити у відсутності представника міської ради (а.с.49). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, через оголошення в пресі, причин неявки суду не повідомила . Представник третьої особи Старосамбірської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Однак, від них до суду надійшли заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.97,95,93). Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-СГ №359154, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] померла 11.08.2014 року (а.с.18). Раніше, відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] ІІІ-СГ №370791, виданого виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів, 18.05.1991 року помер її чоловік [PERSON] (а.с.18, зворотня сторона). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старосамбірською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна [PERSON], яка померла 06.01.1946 року, є її син [PERSON]., який проживає в [INFO]. Спадкове майно складається з половини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого в м.Хирів, вул.Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області, на земельній ділянці розміром 2243 м2, що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі ухвали народного суду Хирівського району від 21.03.1952 року та зареєстрованого в Самбірському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №206 (а.с.5). Рішенням Народного суду Хирівського району Дрогобицької області від 14.06.1955 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], жителя [INFO], про розподіл спільного спадкового майна вирішено розділити спільне спадкове майно: [PERSON] виділити нежилу половину будинку - муровану стайню, деревяний сарай і муровані прибудови; [PERSON] виділити жилу половину будинку - кімнату, кухню, коридор. Зобовязано [PERSON] зробити для [PERSON] з мурованої стайні жиле приміщення, кухню і кімнату з окремим входом, для чого настелити підлоги, поштукатурити стіни та стелю і провести побілку, зробити необхідну кількість дверей і вікон, або побудувати, за згодою позивачки, окремий новий будинок, усі ці дії провести до 01.11.1955 року. Якщо це не буде виконано до вказаного строку, то провести вселення [PERSON] в жилу половину будинку (а.с.6). З договору (а.с.7, оригінал договору долучений до справи) відомо, що 04.04.1956 року [PERSON] та [PERSON] у присутності народного судді Хирівського району [PERSON] та секретаря суду [PERSON] домовились про те, що у зв»язку з тим, що розділити домобудівлю, яка знаходиться в м. Хирові по вул. Самбірській № 145, як спадкове майно після смерті матері [PERSON] по ? частині будинку [PERSON] та [PERSON] в натурі, як вирішено рішенням народного суду від 14.06.1955 року, неможливо, так як сім»я [PERSON] складається з 7-ми чоловік, а сім»я [PERSON] з 4-х чоловік, то [PERSON] зобовязується сплатити [PERSON] з даної домобудівлі 6000 крб, а саме: 3000 карбованців до 15.06.1956 року та решту до 15.07.1956 року. Після сплати вищевказаної суми [PERSON], [PERSON] зможе оформити дану будівлю на себе. З акту ( а.с.8, оригінал акту долучений до справи) відомо, що 24.07.1955 року, було зафіксовано в [PERSON] народному суді в присутності [PERSON], [PERSON], народного судді Хирівського району [PERSON], що [PERSON], відповідно до укладеного ними([PERSON] та [PERSON]М.) договору, уплатив [PERSON] 6000 карбованців. Претензій з обидвох сторін після виконання даного договору ніяких не буде. Вказані вище договір та акт суд бере до уваги, так як вони підтверджені підписами [PERSON] та [PERSON] та скріплені печаткою суду. Проте, як вбачається з довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 18.03.2015 року №272, станом на 01.04.2008 року, будинок №211 по вул. Самбірській в м.Хирів Старосамбірського району Львівської області зареєстрований на право особистої власності в цілому за [PERSON] ? частки та [PERSON] ? частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Старосамбірською держнотконторою від 04.09.1986 року за реєстром №2186 та свідоцтва про право на спадщину, виданого Добромильською держнотконторою від 07.12.1954 року за реєстром №2179/12 (а.с.9). Згідно акту обстеження від 23.03.2015 року, складеного комісією [PERSON] міської ради (а.с.13), відомо, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Хирів, вул. Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області, зареєстроване на право особистої власності в цілому за [PERSON] ? частки та [PERSON] ? частки. [PERSON] ніколи не була зареєстрована в даному будинку. Зі слів старожилів вулиці Самбірської в м. Хирів остання у 1963 році виїхала з м. Хирів в невідомому напрямку, ніколи не приїздила, відомостей про себе не надала. Подальша доля її невідома. Відсутність реєстрації [PERSON] за адресою: м.Хирів, вул. Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області підтверджується також і будинковою книгою для прописки громадян, які проживають в [INFO], яка була розпочата 01.11.1951 року (а.с.113-121). З довідки (а.с.92) відомо, що у зв»язку з забудовою вул. Самбірської в м. Хирові Старосамбірського району Львівської області відбулася зміна нумерації будинку № 145, який належав [PERSON] ? частина та [PERSON] ? частина, на № 211 по вул. Самбірській в м. Хирів. У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються\~ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв\~Цивільний Кодекс УРСР\~(в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна, та на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК Україн, який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна. Відповідно до ст. ст.\~524,\~529 ЦК УРСР\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки\~\~померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР\~визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. У відповідності до норм\~ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З наявних у матеріалах справи документах вбачається, що право власності на будинок перейшло до батька позивачки [PERSON] у повному обсязі 24 липня 1956 року, після викупу ? частки права власності у його сестри, [PERSON], спадщина [PERSON] складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в м.Хирів, вул.Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області. З довідок виконавчого комітету [PERSON] міської ради (а.с.86,122,123) вбачається, що [PERSON], який помер 18.05.1991 року, та [PERSON], яка померла 11.08.2014 року, дійсно проживали та були зареєстровані на день смерті за адресою: м.Хирів, вул. Самбірська, буд. № 211, Старосамбірського району Львівської області. На день смерті [PERSON] за вказаною адресою проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON]. На день смерті [PERSON] за даною адресою вона одна проживала та була зареєстрована. У відповідності з повідомленням завідуючої Старосамбірської державної нотаріальної контори від 31.08.2015 року(а.с.68) згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи, та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація щодо спадкової справи до майна померлого 18/05/1991 року [PERSON] відсутня. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Отже, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина - [PERSON], ставши власником будинковолодіння, так як лише вона проживала з ним в одному будинку за адресою: м.Хирів, вул.Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області на момент відкриття спадщини, після смерті спадкодавця вступила у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані. Проте, не проводила державної реєстрації своїх прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснив, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов»язується з її прийняттм, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину(статті 1296, 1297 ЦК України ) та не здійснив його державної реєстрації(ст.1299 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, а також ч.3ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснює, що відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у часи СРСР регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Затверджене наказом міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін»юсті 18.02.2002 року за № 157/6445(з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У момент викупу [PERSON] частки будинку у його рідної сестри [PERSON], державна реєстрація не передбачалася. На момент успадкування будинку [PERSON] після смерті [PERSON] у 1991 році непроведення державної реєстрації не впливало на виникнення права власності у [PERSON] і не може перешкоджати входженню нерухомого майна до складу спадщини після її смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття, та ч.1 ст.1270 цього ж кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається із свідоцтва про народження Серії ЯВ №506870, виданого 28.10.1952 року та свідоцтва про одруження Серії И-АБ №113716, виданого 27.02.1982 року позивачка [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) Г.В. є донькою спадкодавців [PERSON] та [PERSON] (а.с.17 зворотня сторона). Позивач 29.01.2015 року подала до Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.14, 72) та 03.03.2015 року звернулася в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області для того, щоб подати заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 11.08.2014 року, та на момент смерті проживала у [INFO]. Проте, оскільки нею не представлено свідоцтво про право власності на житловий будинок у м.Хирів, вул.Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області їй було рекомендовано для визнання права на це майно та з питань успадкування майна за законом після смерті матері звернутися до суду (а.с.15). Окрім позивачки, спадкоємцями майна [PERSON] є [PERSON], яка відповідно до свідоцтва про народження, виданого 13.02.1955 року та свідоцтва про укладення шлюбу Серії І-СГ №318283, виданого 26.07.1976 року, є донькою [PERSON] (а.с.21 зворотня сторона), [PERSON], який згідно свідоцтва про народження Серії ЯИ №872881, виданого 17.01.1958 року, є сином [PERSON] (а.с.23 зворотня сторона) та [PERSON], який відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] Серії І-СГ №322128, виданого 15.10.1972 року та про народження [PERSON] Серії ЯЄ №349706, виданого 02.07.1955 року, та про смерть [PERSON] Серії І-СГ №373027, виданого 21.10.2014 року (а.с.24 та зворотня сторона) є онуком [PERSON] та спадкоємцем прав [PERSON]. Ще один спадкоємець [PERSON], син спадкодавця [PERSON], який, згідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-СГ №101096, виданого повторно 17.05.2007 року, помер 15.04.1998 року (а.с.84). Проте своїми заявами, а саме: від 23.01.2015 року, засвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON]; від 27.01.2015 року, засвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]; від 23.01.2015 року, засвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом на користь [PERSON] (а.с.81-83). Отже, позивач має право на спадкування за законом, так як вчасно, в шестимісячний термін після смерті [PERSON], особисто звернулася із письмовою заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини. За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З довідки (а.с.91) вбачається, що і виконком [PERSON] міської ради Старосамбірського району Львівської області, також відмовив позивачу у видачі права власності на даний житловий будинок з посиланням на те, що на даний час у Старосамбірському районному суді Львівської області слухається цивільна справа за її позовом по питанню визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами та третіми особами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, в тому числі, враховуючи, що дане будинковолодіння знаходиться в міському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, [PERSON] був фактичним власником даного будинковолодіння з липня 1956 року, а в подальшому, після його смерті - [PERSON], хоча і належним чином не оформила права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований м. Хирів, вул. .Самбірська, №211, Старосамбірського району Львівської області, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказане будинковолодіння, оскільки вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] і не може в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючих документів. На підставі наведеного,

Outcome: approved