Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

28 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником будинок [ADDRESS] в м. Костянтинівка Донецької області. Крім неї в зазначеному будинку значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка вже 2 роки в зазначеному будинку не мешкає, особистих речей не має,комунальні послуги не сплачує. Формальна реєстрація відповідача в квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по утриманню житла, як-то плата за комунальні послуги, у зв'язку з чим позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] в м. Костянтинівка Донецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що їм особисто відомо про те, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] в м. Костянтинівка Донецької області не мешкає протягом 2 років, місце її знаходження невідоме, перешкод у проживанні або вселенні до зазначеного будинку їй ніхто не створював. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, у порядку ст. 74 ЦПК України, причину неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 19 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, внаслідок якого [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). На підставі договору купівлі - продажу від 29 жовтня 2002 року [PERSON] належить будинок [ADDRESS] в м. Костянтинівка Донецької області (а.с.3). Як вбачається з актів про перевірку паспортного режиму від 12 лютого 2015 року (а.с.9), 15 травня 2015 року (а.с.11) та від 27 серпня 2015 року (а.с.10) за адресою: Донецька область, [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка за даною адресою не мешкає протягом 2 років, особистих речей не має. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК). Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не є власником будинку, в ньому не проживає, будинком не цікавиться, її необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] На підставі ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved