Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

22 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся\~ до суду\~\~з\~\~позовом, який був уточнений 30.09.2106 року до відповідача\~ фізичної особи підприємця [PERSON] в якому просить, \~\~стягнути з\~ відповідача на свою\~користь\~заборгованість\~\~по заробітній платі за період з 24.11.2015 р. по 05.02.2016 р. у сумі 3293,39\~ грн. В обґрунтування позовних вимог позивач\~ зазначає, що\~ 24.11.2015 року між [PERSON] і відповідачем , якфізичною особою- підприємцем, який використовує найману працю був укладений трудовий договір № 1. Згідно вказаного договору [PERSON] прийнятий на роботу до фізичної особи підприємця [PERSON] водієм з 24.11.2015 року, наказ № 1 від.23.11.2015 р. про що зроблений запис у трудовій книжці. [PERSON] зобовязався виконувати роботу водія, а ФОП [PERSON] зобовязався сплачувати йому заробітну плату щомісячно в розмірі 1378 грн. Наказом № 2 від 05.02.2016 року [PERSON] з роботи звільнений за власним бажанням, однак відповідач не сплатив заробітну плату,тому позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити із зазначених підстав та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3293 грн. 39 коп. . Позивач пояснив , що працюючи водієм у відповідача , останній здійснював перерахування коштів на його банківський (картковий) рахунок на придбання палива. За той період , коли він працював у відповідача , а саме за період з 24.11.2015р. по 05.02.2016р. відповідач перерахував на його рахунок 29464 грн., хоча фактично він витратив палива на 33084 грн.. Заперечує з приводу того , що що йому відповідачем перераховувалась заробітна плата в розмірах 303 грн. , 2895 грн. та 95,87 грн., так як гроші перераховувались йому на картковий рахунок саме на придбання палива. Також позивач зазначив , що при звільненні в заяві він зазначив , що претензій матеріального характеру до відповідача не має, при цьому маючи на увазі , що претензій він не має з приводу оплати відповідачем коштів на придбання позивачем палива. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач зареєстрований фізичною особою - підприємцем (номер запису -2632 000 0000 035514). 24 листопада 2015 року укладений трудовий договір № 1 між працівником і фізичною особою (надалі - трудовий договір). Згідно з п. 2 трудового договору позивач зобов'язаний виконувати обов'язки водія. Оплата праці встановлена у розмірі 1378,00 грн. на місяць (п. 3 трудового договору). 05 лютого 2016 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Оплата праці здійснювалась шляхом перерахування коштів на банківський рахунок (картку) № 5168755500301276, відкритий у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку "ПриватБанк", МФО 305299 на імя [PERSON], реквізити якого були надані відповідачу особисто позивачем, в розмірах 303 грн., 2895 грн. та 95,87 грн.. За період роботи позивача, а саме з 24 листопада 2015 року по 05 лютого 2016 року йому була нарахована заробітна плата на загальну суму 3641,85 грн. Із зазначеної суми були утримані та сплачені до бюджету податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується податковими розрахунками за 4 квартал 2015 року та за 1 квартал 2016 року. Виплачена заробітна плата(після утримання податків та зборів) у сумі 3293,87 коп.Зазначене підтверджується банківськими квитанціями № ВА85_3861214518 та № ВА58_3962531980 на суму 303 грн і 2895 грн., а 95,87 грн. було видано позивача готівкою на руки.Також, у заяві на звільнення від 05.02.2016 року позивач особисто зазначив, що майнових та інших претензій не має. Отже позовні вимоги про виплату боргу із заробітної плати є необгрунтованими та безпідставними. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В п.3\~постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі » №14 від 18.12.2009 р. зазначено, що відповідно\~ до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах\~ заявлених\~ позивачем\~ вимог\~ та\~ зазначених і доведених ним обставин. Суд встановив, що позивач працював з 24.11.2015р. у фізичної особи-підприємця [PERSON] \~по 05.02.2016р.водієм, що підтверджується трудовим договором №1 від 24.11.2015р.( а. с. 4-5,27,29) Згідно довідки відповідача від12.09.2016 р. за вказаний період роботи позивачу нарахована\~ заробітна плата в розмірі 3641,85 грн. та виплачена 3293,87 коп.(а.с.51). Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача проте, що позов є необгрунтованим, оскільки на вимогу ст. 60 ЦПК України останнім не доведено, що розрахунок з позивачем щодо сплати заробітної плати проведено в повному обсязі. Представником відповідача не надано жодного доказу , який би свідчив про те , що позивач отримав нараховану йому заробітну плату. Оцінивши обставини справи, проаналізувавши вимоги діючого законодавства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача\~ заборгованість по заробітній платі , яка утворилась за період з 24.11.2015 р. по 05.02.2016 р. у сумі 3293,39 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі\~ 551,20 грн.

Outcome: approved