Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

21.04.2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначили, що їм на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] (далі житловий будинок). Згідно відомостей про склад сім`є або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб їм стало відомо, що станом на 23.01.2019 року за адресою належного їм житлового будинку також були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У відповідь на їхнє усне прохання, [PERSON] та [PERSON] самостійно добровільно знялися із вказаного місця їх реєстрації, однак [PERSON] жодних дій, спрямованих на зняття з реєстраційного обліку за адресою належного їм житлового будинку не вчинив. Разом з тим, відповідач не проживає та ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] , комунальних платежів не сплачував та участі в утриманні житлового будинку не приймав. Факт неправомірної реєстрації [PERSON] порушує їх право на вільне розпорядження та користування своїм майном. Враховуючи наведене, просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання позивачкою [PERSON] та представником позивача [PERSON] було подано до суду заяви з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 35-36). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки, які направлялися йому судом за місцем реєстрації, а також судовими оголошеннями, розміщеними на веб-порталі судової влади України (а.с. 19, 23, 31, 32). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Луцького міського відділу Управління державної міграційної служби у Волинській області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому зазначив, що територіальні органи та підрозділи ДМС України у Волинській області не здійснюють реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання осіб, а тому участь Луцького МВ УДМС у Волинській області при розгляді даної справи, на його думку, є недоцільною (а.с. 24-25). Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Зазначене підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16335171 та № 17137360, виданими КП «Волинське обласне БТІ», 18.10.2007 року та 20.12.2007 року відповідно, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.10.2007 року, виданим на підставі рішення виконкому Луцької міської ради № 592-1 від 14.09.2007 року та договором дарування, посвідченим 18.11.2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук С.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1323 (а.с. 6-9). Як вбачається із довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (вих. № 2363) від 22.03.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивачів, також зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 11). Із листа Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 44004/58/04-20 від 26.11.2020 року слідує, що в ході проведення перевірки та опитування сусідів було встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , не проживає та ніколи не проживав (а.с. 12). Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В ході розгляду справи, судом не встановлено жодних обставин того, що відповідачу було надано позивачами дозвіл на реєстрацію місця його проживання за адресою належного останнім житлового будинку, або ж наявність між ним і власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом. Жодних доказів того, що [PERSON] приймає участь в утриманні будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суду надано не було. Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація [PERSON] в належному позивачам житловому приміщенні, впливає на вартість комунальних послуг, у зв`язку з чим останні змушені нести додаткові витрати, що істотно впливає та обмежує реалізацію їх права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з\~тим,\~відповідно до\~ст.\~7\~ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Луцький МВ УДМС у Волинській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908 грн. понесені останніми при сплаті судового збору. На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved