Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

18 лютого 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому з врахуванням збільшених позовних вимог, просить суд постановити рішення про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] в користь [PERSON] 05 квітня 2012р. та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №115; визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 11 квітня 2014р. та зареєстрованого в реєстрі за №2-238; визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 11 квітня 2014р. та зареєстрованого в реєстрі за №2-239. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що її дідусю - [PERSON], який перебував в зареєстрованому шлюбі з її бабцею - [PERSON], на праві приватної власності належав житловий будинок №15 по вулиці Акацієва у місті Львові загальною площею 65кв.м. 24 серпня 2003 року її дідусь помер. За час свого життя дідусь подарував 1\\4 частину будинку №15 по вулиці Акацієва у місті Львові своїй доньці (її матері) - [PERSON]. Таким чином дідусю належало 3\\4 частки зазначеного житлового будинку, а її матері 1\\4 частка. Крім цього дідусь склав заповіт, за яким «усе належне йому майно після його смерті успадкує його донька - [PERSON], а по її смерті його внучка - [PERSON]» тобто позивачка. 24 липня 2009 року померла її мати - [PERSON] По смерті матері вона успадкувала належну їй 1\\4 частину житлового будинку №15 по вулиці Акацієва у місті Львові. На даний час вона являється власницею 1\\4 частини зазначеного будинку. В житловому будинку №15 по вулиці Акацієва у місті Львові залишились проживати її бабця та її чоловік - [PERSON], шлюб з яким зареєстровано 12 листопада 2011 року. Її бабця - [PERSON], [INFO] будучи в похилому віці часто хворіла, не ходила, її поведінка була не адекватною, вона не могла керувати своїми діями, у неї спостерігалися психічні розлади, внаслідок чого в період лютий - березень 2010 року бабця перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні. Її чоловік - відповідач по справі, знаючи про стан здоровя [PERSON], свідомо щодня розпивав з бабцею спиртні напої, що призводило до не орієнтування останньою в звичайних життєвих ситуаціях. Користуючись тим, що позивачка щодня перебувала на роботі та не могла контролювати ситуацію вдома, відповідач спонукав її бабцю скласти в його користь заповіт. Даний факт відповідач від неї приховував, а лише по смерті бабці при конфліктній ситуації промовився, що незабаром успадкує частку в будинку, що належали її бабці, а позивачка мовляв залишиться ні з чим. Усі правовстановлюючі документи на будинок відповідач сховав, так як в певний період часу по її довіреності займався отриманням їх дублікатів. Вже після її звернення до суду з даним позовом відповідач [PERSON] 11.04.2014 року отримав у Державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 2-239, спадкова справа № 677/2013 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №2-238, спадкова справа №677/2013. Вважає заповіт [PERSON] та видані на його підставі свідоцтва про право на спадщину недійсними. У звязку з цим вона звернулася в суд з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю. Просить задовольнити позов. В наступні судові засідання позивачка е зявилася, подала заяву про розгляд справи за ї відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові та уточненнях. З врахуванням досліджених доказів, серед яких і висновок посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] №185 від 13.03.2015р., просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили. [PERSON] зазначив, що після одруження з позивачкою почав допомагати їй та [PERSON] по господарству. З [PERSON] у нього склалися хороші відносини. Заповіт в його користь вона склала для того, щоб не пропала хата. Він її не споював, випивали лише на свята. [PERSON] була в адекватному стані, добре розуміла свої дії і їх наслідки. Просив у позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним. Просив у позові відмовити. 03.12.2015р. в судовому засіданні після огляду матеріалів справи за клопотанням сторін суд продовжив перерву до 22.12.2015р. 22.12.2015р відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважної причини. 25.12.2015р. відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився у звязку з перебуванням на амбулаторному лікуванні з 24.12. по 28.12.2015р. В наступне судове засідання 01.02.2016р. не зявився представник відповідача [PERSON], подавши повістку про виклик в судове засідання іншого суду. В наступне судове засідання 11.02.2016р. не зявився відповідач [PERSON], його представник подав копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] від 11.02.2016р. із зазначенням діагнозу забій, розтяг звязок лівого гомілкового суглобу. В наступне судове засідання 19.02.2016р. відповідач [PERSON] та його представник не зявилися. [PERSON] 18.02.2016р. подав в канцелярію суду клопотання про перенесення судового засідання у звязку з його хворобою, не долучивши підтверджуючих документів. 19.02.2016р. відповідач [PERSON] перед судовим засіданням подав до канцелярії суду клопотання про перенесення розгляду справи через хворобу його представника. Сам в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 11.03.2014 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді майже два роки. Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Суд розцінює таку поведінку відповідача та його представника, яка мала місце після дослідження всіх доказів по справі, як зловживання своїми правами та затягування розгляду справи. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги чергове неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та його представника, зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності відповідача і його представника та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, житловий будинок №15 на вулиці Акацієва у місті Львові станом на 29.12.2012р. належав на праві спільної часткової власності [PERSON] 17/64 частин, та [PERSON] 47/64 частин. Дані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи. У будинку були зареєстровані [PERSON] з 25.9.1975р., [PERSON] 23.11.1995р. 12 листопада 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Після цього [PERSON] 17.08.2012р. був зареєстрований [INFO] на вул. Акацієвій, 15 у м. Львові. Встановлено, що 05.04.2012р. [PERSON] склала заповіт в користь [PERSON], заповівши йому все належне їй майно. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за місцем проживання заповідача у звязку з хворобою і похилим віком та на її особисте прохання, зареєстрований в реєстрі за №115. На підставі вказаного заповіту [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади, видане державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 11 квітня 2014р. та зареєстроване в реєстрі за №2-238 та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 47/64 частин житлового будинку №15 на вул.Акацієвій в м.Львові, видане державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 11 квітня 2014р. та зареєстроване в реєстрі за №2-239. Згідно ч.2 статті 1257 ЦК України заповіт за позовом заінтересованої особи визнається недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Встановлено, що мати позивачки - [PERSON] є донькою [PERSON] [PERSON] померла ще 24.07.2009р. [PERSON] померла 02.10.2013р. Відтак, позивачка [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за правом представлення відповідно до ст.1266 СК України. Відповідно до ст.225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Справа про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішується з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 13.03.2015р. № 185, складеного комісією КЗ ЛОКПЛ, у період складання заповіту 05.04.2012 р. [PERSON] страждала тяжким психічним розладом органічним розладом особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку з вираженим психоорганічним синдромом та психотичними розладами та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.105-107). В судовому засіданні був допитаний експерт доповідач Сувало О.Б., який повністю підтвердив наведене у висновку судово-психіатричної експертизи обґрунтування, пояснив, що при складанні висновку досліджувалися як показання свідків в судовому засіданні, так і надана медична документація, в тому числі і дані встановлені під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КЗ ЛОКПЛ з 27.01.2010р. по 05.03.2010р. Спростував доводи представника відповідача, викладені у клопотанні про призначення повторної експертизи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що вона як сусідка бачила померлу [PERSON] щодня, контактувала з нею. [PERSON] випивала, не відмовлялася від спиртного. Про заповіт [PERSON] дізналась на девятий день по смерті останньої, бо була голосна суперечка між [PERSON] і [PERSON] коли та довідалася про нього. За померлою, яка потребувала догляду та мало ходила, доглядала внучка - [PERSON] та дочка - [PERSON], яка померла в 2009 році. На похороні доньки [PERSON] поводила себе дивно, цікавилася де її кішка, яка була для неї центром життя. 27.01.2010 р. свідок викликала швидку допомогу (психіатричну бригаду) та міліцію так як [PERSON] в неадекватному стані вистрибнула через вікно на сніг босою, бо їй ввижалося, що вся хата в хробаках. Внаслідок цього остання була госпіталізована в психіатричну лікарню. Свідок зазначала, що бачила відповідача в цьому будинку після одруження з позивачкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що вона навідувала [PERSON], була з нею в дружніх стосунках, часто приходила її годувати бо внучка була на роботі. Як ствердила свідок, [PERSON] любила випити. Хвалилася що [PERSON] приносить їй каву, спиртне. Бувало таке, що їй ввижалися червоні хробаки, мухи. Свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] з дитинства, проживала на одній вулиці. Вона часто спілкувалася з [PERSON], та мала алкогольні залежність тривалий час. Ще до смерті доньки вона ходила по горілку, коли бракувало грошей, то брала в борг. Після смерті доньки в 2009р. практично з дому не виходила. За нею доглядала онука [PERSON] Після одруження онуки вона до [PERSON] приходила рідше. В розмовах з останньою та казала, що їй ввижаються мухи, таргани, гади, які повзають по хаті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що проживає на вул.П.Панча. Знав [PERSON], [PERSON] приходив до них можливо раз на місяць. [PERSON] була нормальною, при памяті. Було таке, що [PERSON] просила [PERSON] дати їй 50г горілки. Про заповіт йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що проживає на вул.Варшавській. Знає сімю [PERSON], [PERSON], заходив до них в гості. Він помагав міняти вікна, робити воду в будинку. [PERSON] його впізнавала, питала про колєг. Вона не зловживала спиртним, але часом могла випити разом з ним та [PERSON] Про заповіт йому стало відомо зі слів [PERSON] ще за життя [PERSON] При цій розмові нікого більше не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що познайомився з [PERSON] в 2011р.після одруження [PERSON] та [PERSON] Спілкувався з [PERSON], вона розказувала про своє життя, молодість. Вона все розуміла, вела себе адекватно. Про заповіт [PERSON] дізнався від [PERSON] в 2012р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що був сусідом [PERSON] [PERSON]М, любила трошки випити, але щоб була пяна такого не було. Вона розказувала про своє дитинство, впізнавала сусідів. Вона добре ставилася до [PERSON], який помагав по господарству, казала, що він для неї як син. Свідок [PERSON], сімейний лікар, повідомила в судовому засіданні, що [PERSON]М, знала, однак додому до неї для надання медичної допомоги її не викликали, за медичною допомогою в амбулаторію [PERSON]М, не зверталася. Єдиний виклик був 30.09.2013р., на перший погляд [PERSON]М, мала ознаки серцевої недостатності. На її запитання про стан здоровя [PERSON] відповідала складно, спутано. Вона рекомендувала стаціонарне лікування. Свідок пояснила, що їй не відомо щоб були якісь скерування для огляду [PERSON] психіатром. Свідок [PERSON], приватний нотаріус, в судовому засіданні дала показання про те, що до неї звернувся [PERSON] від імені [PERSON] з проханням посвідчити заповіт на дому. Вона на місці спілкувалася із заповідачкою, зясовувала яку дію та хоче вчинити, чи має дітей, онуків, який стан її здоровя. [PERSON] повідомила їй що має онуку, але хоче скласти заповіт в користь її чоловіка, бо той доглядає за нею. Також сказала, що онука вже має частку будинку. [PERSON] висловлювалася чітко. Запаху алкоголю він неї не було. Поведінка [PERSON] не викликала підозри. [PERSON] за допомогою лупи вголос поволі прочитала підготовлений нею текст заповіту, підписала його в 2-х примірниках, розписалася в журналі виклику та реєстрі. Заповіт був складений без тиску чи примусу. Відповідно до довідки КЗ ЛОКПЛ від 11.05.2014 [PERSON], 06.12.1926р.н., перебувала на стаціонарному лікування у 1-му відділенні лікарні з 27.01.2010р. по 05.03.2010р. з приводу органічного галюцинатроно-маячного розладу. ІХС. Дифузійний кардіосклероз, ХНК 11ст., хронічний бронхіт, емфізема легень (а.с.53). Відповідно до довідки ЛОКПНД від 16.02.2015р. [PERSON], 06.12.1926р.н., на обліку не числилася (а.с.95). Проте, ця обставина не є підставою для сумніву у правильності поставленого [PERSON] у психіатричному стаціонарі діагнозу. При вирішенні спору суд не покладає в основу рішення показання свідків зі сторони відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] все розуміла, була адекватною, оскільки такі не є фахівцями в області психіатрії, не бачили її стану на час складання заповіту. Щодо показань приватного нотаріуса, яка посвідчувала оспорюваний заповіт, суд вважає їх необєктивними, такими, що суперечать іншим доказам у справі. Враховуючи достатність та взаємозвязок доказів у їх сукупності суд робить висновок, що заповіт, складений [PERSON] в користь [PERSON] 05 квітня 2012р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №115, слід визнати недійсним, оскільки на момент укладення заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки заповіт [PERSON], на підставі якого [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину, визнається судом недійсним, суд вважає, що слід визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], видане державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 11 квітня 2014р. та зареєстроване в реєстрі за №2-238 та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], видане державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 11 квітня 2014р. та зареєстроване в реєстрі за №2-239. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачки понесені нею судові витратив сумі 243грн.60коп. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved