Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

16.10. 2012 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У позовній заяві, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивач за первісним позовом просить суд поділити майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, здійснивши реальний поділ майна наступним чином: виділити [PERSON] нерухоме майно, загальною вартістю 570 908,00 грн., а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Плугова, 10/ 42, вартістю 507 476,00 грн.; гаражний бокс №7 за адресою: Львівська обл., с. Оброшино, пр. Вольського, 9, вартістю 63 432,00 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1 / 2 частини вартості автомобіля «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]; виділити відповідачеві нерухоме майно, загальною вартістю 960 066,00 грн., а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: с.Оброшино, Пр. Вольського, 9 / 2, вартістю 632 832,00 грн.; квартиру за адресою: м. Львів, вул. Чехова, 3/ 1, вартістю 327 234,00 грн.; гаражний бокс № 3 за адресою: Львівська обл., с. Оброшино, пр.Вольського, 9, орієнтовною вартістю 63 432,00 грн. У позовній заяві позивач за первісним позовом, як на підстави для задоволення первісного позову покликається на наступні обставини: 03.10. 1998 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. 18.06.2012 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області, шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу сторонами було набуте майно зазначене вище майно, право власності на яке було зареєстроване на імя відповідача за первісним позовом. Зазначені квартири та автомобілі були придбані сторонами за спільні кошти, що були одержані в ході трудової діяльності сторін. Позивачеві за первісним позовом не було відомо про відчуження відповідачем [PERSON] автомобіля «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], тому позивач за первісним позовом просить суд компенсувати їй за рахунок коштів відповідача вартість 1 / 2 частини спірного майна. На підставі наведеного позивач за первісним позовом просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. 10.03. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У зустрічній позовній заяві позивач просить суд поділити спільне майно подружжя та виділити йому у власність гаражний бокс № 7, що розташований за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Оброшино, пр. Вольського, 9, вартістю 63 432 грн. 00 коп., залишивши у власності [PERSON] грошові кошти в сумі 64 246,8 грн., що отримані від продажу автомобіля марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. У позовній заяві позивач за первісним позовом, як на підстави для задоволення зустрічного позову покликається на наступні обставини: квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є його особистою власністю, не належать до шлюбного майна та поділу не підлягають, оскільки це майно не являється спільним майном подружжя. 24.12.2008 року був укладений договір купівлі-продажу гаражу №7 по проспекту Вольського,9 в с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області за ціною 30 155 грн, що відповідало 3870 доларам США. Гараж був оформлений на позивача за первісним позовом, хоча розрахунок за такий проводився позивачем за зустрічним позовом повністю самостійно. Автомобіль марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартість якого становила 64246,8 грн, був придбаний [PERSON] та проданий без його згоди [PERSON]. Тому, позивач за зустрічним позовом просить суд залишити [PERSON] кошти від продажу вказаного автомобіля, які приблизно дорівнюють вартості гаражного боксу №7 по проспекту Вольського, 9 в с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області. На підставі наведеного позивач за зустрічним позовом просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем за первісним позовом підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог, первісний позов просила задоволити. Зустрічним позов не визнала, у його задоволенні просить суд відмовити із підстав викладених у письмовому запереченні проти позову (т. 1 а.с. 182). З якого слідує, що боргові розписки [PERSON] про отримання грошових коштів свідчать лише про укладення договору позики, про цільове використання позичених коштів невідоме. Крім того, позивач за первісним позовом дала свою письмову згоду на купівлю квартири [ADDRESS]. Відповідач за первісним позовом [PERSON], представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у зустрічному позові, з цих же підстав просять відмовити у задоволенні первісного позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.06. 2012 року, яке набрало законної сили у справі № 2-1316/2318/11 (т. 1 ст. 16) встановлено наступні обставини, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування: шлюб між сторонами зареєстрований 03.10. 1998 року. [PERSON] про народження серії 1 СГ № 218529 від 25.05. 2001 року (т. 1 а.с. 14); [PERSON] про народження серії 1 СГ № 218528 від 25.05. 2001 року (т. 1 а.с. 15) слідує, що у сторін від шлюбу народилися двоє дітей: [PERSON] 20.03. [INFO] та [PERSON] 20.03. [INFO] Встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі за [PERSON] зареєстровано право власності на наступне майно: квартира [ADDRESS], що стверджується [PERSON] про право власності на квартиру від 26.06. 2009 року, видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 26.06. 2009 року № 1404-Ж- Ш (т. 1 а.с. 4); квартиру [ADDRESS], що стверджується [PERSON] про право власності на нерухоме майно від 14.02. 2008 року (т. 1 а.с. 6); [PERSON] видане Оброшинською сільською радою на підставі рішення № 8 від 01.02. 2008 року на що вказує Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17738636 від 14.02. 2008 року (т. 1 а.с. 7); квартиру [ADDRESS], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25009970 від 12.01. 2010 року (т. 1 а.с. 10). Право власності на зазначене майно зареєстроване на імя [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу квартири від 24.12. 2009 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3896 (т. 1 а.с. 8-9); автомобіль «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], набутий 30.09. 2008 року, що стверджується витягом з Журналу карток (т. 1 а.с. 69), Актом приймання передачі транспортного засобу № 6111362 від 26.09. 2008 року (т. 1 а.с. 72), Довідкою Рахунком № 458793 від 29.09. 2008 року (т. 1 а.с. 71). Встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі за [PERSON] зареєстровано право власності на наступне майно: гараж № 7 в будинку № 9, пр. Вольського, с. Оброшине, Пустомитівського району, Львівської області, що стверджується Витягом про реєстрацію прав № 36023279 від 29.10. 2012 року (т. 1 а.с. 47). Право власності на зазначене майно зареєстроване на підставі Дублікату Договору купівлі продажу гаража від 24.12. 2008 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3028 (т. 1 а.с.46) автомобіль марки «Деу Ланос», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], набутий 27.11. 2010 року, що стверджується витягом з Журналу карток (т. 1 а.с. 68), Довідкою Рахунком № 362942 від 26.11. 2010 року (т. 1 а.с. 79). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.06. 2012 року, яке набрало законної сили у справі № 2-1316/2318/11 (т. 1 ст. 16) шлюб між сторонами розірвано. В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. ВСУ у постанові від 01.07. 2015 року, справа у справі № 6-612цс15 висловив наступну правову позицію норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Із наведеного слідує, що при вирішенні цієї справи необхідним є встановлення походження грошових коштів, на придбання спірного майна. Згідно довідки № 10-124 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 31) в період з 03.07.2006р. по 18.12.2012р. [PERSON] була учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокорм» внесок якої до Статутного капіталу товариства здійснено грошовими коштами в сумі 23 750,00 грн., що становив 10 % статутного капіталу. Дивіденди протягом цього періоду [PERSON] не виплачувалися. Згідно довідки № 10-137 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 32) в період з 03.07.2006р. по сьогоднішній день [PERSON] на ТзОВ «Агрокорм» не працювала. Згідно Довідки про доходи № 48 від 09.06.2015 року, видана Державним науково дослідним контрольним інститутом ветеринарних препаратів та кормових добавок (т. 2 а.с. 3) доходи [PERSON] складають: 2005 р.-6077,33 грн.; 2006 р. -7\~689,25 грн., 2007р.-11855,06 грн.; 2008 р. -18\~256,00 грн.; 2009 р. 15212,24 грн. 2010 р.- 13\~182,09 грн.; 2011 -15\~567,84 грн.; 2012 р. - 28\~036,00 грн. Згідно довідки № 10-127 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 30) в період з 03.07.2006р. по 31.12.2011р. [PERSON] був учасникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокорм» внесок якого до Статутного капіталу товариства здійснено грошовими коштами в сумі 213 750,00 грн., що становить 90 % (девяносто відсотків) статутного капіталу товариства. Дивіденди протягом цього періоду [PERSON] не виплачувались. Згідно довідки № 10-128 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 37) сукупний дохід [PERSON] за 2006 рік склав 421,95 грн. (виплачено). Згідно довідки № 10-129 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 33) сукупний дохід [PERSON] за 2007 рік склав 5\~229,57 грн. (виплачено). Згідно довідки № 10-130 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 34) сукупний дохід [PERSON] за 2008 рік склав 5\~375,99 грн. (виплачено). Згідно довідки № 10-129 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 35) сукупний дохід [PERSON] за 2009 рік склав 7\~672, 81 грн. (виплачено). Згідно довідки № 10-131 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 35) сукупний дохід [PERSON] за 2009 рік склав 7\~672,81 грн. (виплачено). Згідно довідки № 10-132 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 36) сукупний дохід [PERSON] за 2010 рік склав 10\~816,08 грн. (виплачено). Згідно довідки № 10-136 від 10.06. 2015 року, видана ТзОВ «Агрокорм» (т. 2 а.с. 36) сукупний дохід [PERSON] за 2011 рік склав 17\~542,02 грн. (виплачено). На підтвердження інших доходів від працевлаштування у сторін, останні та їхні представники доказів суду не представили. Із висновку № 3675/3676/3677/3678 судової оціночно будівельної експертизи у цивільній справі № 1316/3987/12 від 24.12. 2014 року (т. 1 а.с. 137-151) вбачається наступне: ринкова вартість квартири [ADDRESS], загальною площею 24,0 кв.м., станом на час проведення дослідження становить 327324 грн 00коп (триста двадцять сім тисяч двісті тридцять чотири грн. 00коп.). Ринкова вартість квартири [ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., станом на час проведення дослідження становить 507476 грн 00коп (пятсот сім тисяч чотириста сімдесят шість грн. 00коп.). Ринкова вартість квартири [ADDRESS], загальною площею 80,0 кв.м., станом на час проведення дослідження становить 632832 грн 00коп (шістсот тридцять дві тисяч вісімсот тридцять дві грн. 00коп.) Ринкова вартість гаражного боксу №7, що розташований зі адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Оброшино, пр. Вольського, 9, станом на час проведення дослідження становить 63432 грн 00коп (шістдесят три тисячі чотириста тридцять дві грн. 00коп.). На підставі зазначеного вище, беручи до уваги, що експертне дослідження проводилося станом на 24.12. 2014 року, що вказує на зміни в цінах на нерухоме майно на момент дослідження та набуття права власності, суд прийшов до висновку, що сторони у справі не володіли достатніми фінансовими ресурсами набутими внаслідок праці на придбання нерухомого майна, що є предметом спору. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.03. 2013 року, яке набрало законної сили у справі № 450/386/13-ц (т. 1 ст. 200) встановлено наступні обставини, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування: 04.12. 2007 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 80\~000,00 дол. США. Заборгованість [PERSON] за вказаною позикою станом на 01.01. 2013 року склала 430\~783, 80 грн. та була стягнута з останнього на підставі вказаного рішення суду. Сума боргу була сплачена [PERSON] у 2013 році (після розірвання шлюбу із [PERSON]) про що свідчить Постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.04. 2013 року (т. 1 а.с. 212). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.02. 2012 року, яке набрало законної сили у справі № 2-1316/609/2012 (т. 1 ст. 201) встановлено наступні обставини, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування: 15.12. 2009 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 10\~000,00 дол. США. Заборгованість [PERSON] за вказаною позикою на час ухвалення судом рішення склала 80\~000, 00 грн. та була стягнута з останнього на підставі вказаного рішення суду. Сума боргу була сплачена [PERSON] у 2013 році (після розірвання шлюбу із [PERSON]) про що свідчить Постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.03. 2013 року (т. 1 а.с. 210). Апеляційний суд Львівської області в ухвалі від 30.07. 2012 року у справі № 1316/2-972/12 за апеляційною скаргою [PERSON] на зазначене вище рішення суду (т. 1 а.с. 202) зазначив, що договір позики між [PERSON] та [PERSON] не є договором на розпорядження майном належним подружжю, а відтак положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, на зазначений договір не розповсюджуються і не стосуються прав та не створюють обовязків для апелянта, а лише для позичальника, як сторони договору. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.03. 2012 року, яке набрало законної сили у справі № 1316/513/2012 (т. 1 ст. 203) встановлено наступні обставини, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування: 20.02. 2008 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 400\~000,00 грн. Заборгованість [PERSON] за вказаною позикою на час ухвалення судом рішення склала 370\~000, 00 грн. та була стягнута з останнього на підставі вказаного рішення суду. Апеляційний суд Львівської області відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] в ухвалі від 13.09. 2012 року (т. 1 а.с. 204) погодився із тим, що обовязок по поверненню позики є особистим обовязком [PERSON]. Сума боргу була сплачена [PERSON] у 2013 році (після розірвання шлюбу із [PERSON]) про що свідчить Постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.03. 2013 року (т. 1 а.с. 215). Встановлені вище факти обєктивно підтверджують наявність у [PERSON] грошових коштів для придбання квартири [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Проте, аналізуючи зазначені вище обставини набуття [PERSON] грошових коштів за договорами позика, а також той факт, що свої боргові зобовязання відповідач за первісним позовом виконував самостійно, після розірвання шлюбу із позивачем за первісним позовом, не перебуваючи з останньою у фактичних шлюбних відносинах, суд прийшов до висновку, що грошові кошти отриманні [PERSON] у позику від [PERSON], [PERSON], [PERSON] були його особистими коштами. Таким чином, [PERSON] доведено перед судом, що будучи одруженим із [PERSON], набуваючи у власність квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], останній діяв у власних інтересах за рахунок особистих коштів, отже і вказані квартири є його особистою власністю у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України та не підлягає поділу, як спільне майно подружжя. Наявність письмової згоди позивача за первісним позовом на купівлю квартири [ADDRESS] не спростовує того факту, що зазначене майно було придбане за особисті кошти відповідача за первісним позовом. Із довідки рахунку серії ДП 1 № 219831 від 21.02. 2012 року вбачається, що автомобіль «Skoda Super В», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] продано до розірвання шлюбу між сторонами (18.06.2012 р.), що призумує використання грошових коштів від продажу автомобіля в інтересах сторін. Протилежного сторонами не доведено. Твердження позивача за первісним позовом проте, що їй не було відомо про продаж зазначеного автомобіля не знайшли свого підтвердження. Із ухвали Апеляційного суду Львівської області від 21.02. 2014 року у справі №\~463/1402/13 року (т. 1 а.с. 199) вбачається, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23.08. 2013 року з [PERSON] на користь ТзОВ «Франс Гібрид - Україна» стягнуто заборгованість у розмірі 64\~246, 80 грн., три проценти річних у розмірі 4\~462 грн., індекс інфляції у розмірі 3\~212, 34 грн., а всього грошові кошти на загальну суму 71\~921, 14 грн. [PERSON] тексту зазначеної ухвали вбачається, що на підставі заяви [PERSON] та протоколу ТзОВ «Франс Гібрид - Україна» від 25.11. 2010 року, товариство продало [PERSON] автомобіль марки «Деу - [PERSON]» 2008 року випуску. За який остання зобовязалась сплатити кошти в сумі 64\~246, 80 грн. до 27.12. 2010 року, проте не сплатила їх. Крім того, згідно копії довідки розрахунку спірний автомобіль [PERSON] відчужила іншій особі. Проте враховуючи, наявність особистої відповідальності [PERSON] за борговими зобовязаннями перед ТзОВ «Франс Гібрид - Україна», які складають повну вартість автомобіля марки «Деу - [PERSON]» 2008 року випуску, суд вважає, що грошові кошти виручені позивачем за первісним позовом від продажу зазначеного автомобіля поділу не підлягають, як і не підлягає покладенню на [PERSON] обовязку щодо сплати частини суми боргу [PERSON] перед ТзОВ «Франс Гібрид - Україна». Зазначене погоджується з п. п. 24, 30 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" згідно яких до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Таким чином, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Гараж № 7 в будинку № 9, пр. Вольського, с. Оброшине, Пустомитівського району, Львівської області, набутий [PERSON] на підставі Дублікату Договору купівлі продажу гаража від 24.12. 2008 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3028 (т. 1 а.с.46). Тобто, за час перебування сторін у шлюбі (2008 рік). Сторони визнають ту обставину, що вказане майно їхньою спільною сумісною власністю. Суд погоджується із таким твердженням сторін, оскільки таке відповідає ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України. Проте суд вважає, що гараж № 7 в будинку № 9, пр. Вольського, с. Оброшине, Пустомитівського району, Львівської області не підлягає виділенню жодній стороні, виходячи з наступного: відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (правова позиція ВСУ висловлена у постанові від 30.03. 2016 року, справа № 6-2811цс15). При зверненні до суду із позовами сторони вказаних вище норм закону не врахували, під час судового розгляду справи та до його початку питання про можливість поділу вказаного майна в натурі, як це визначає законне, не ставили. Із клопотаннями про призначення експертизи для вирішення питання про подільність спірного гаражу, доцільність такого поділу, до суду не зверталися. Враховуючи, що гараж № 7 в будинку № 9, пр. Вольського, с. Оброшине, Пустомитівського району, Львівської області є спільною сумісною власністю сторін, жодна із них не представила суд доказів того, що вказаний гараж є неподільною річчю та його слід передати стороні в цілому з компенсацією його вартості. Крім того, сторонами не доведено наявності у них можливості грошової компенсації частини такого гаражу. (Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі). Позовна вимога заявлена позивачем за первісним позовом про поділ, а саме про передачу [PERSON] гаражного боксу № 3 за адресою: Львівська область, с. Оброшино, пр. Вольського, 9, орієнтовною вартістю 63\~432,00 грн. задоволенню не підлягає. Такий висновок слідує із наступного: згідно Договору № 15 від 25.11. 2005 року про пайову участь у будівництві будинку /далі договір/ (т. 1 а.с. 187) [PERSON] (пайовик) фінансує виключно будівництво гаражу № 4 ( п. 3 договору). Підрядник (ТзОВ «Еталон») сприяє пайовичку в оформленні та отриманні документів про право власності пайовичка на гараж (п. 5 договору). Вартість гаражу на момент укладення договору становить 20000, 00 грн. (п. 6 договору). Відповідно до Акту приймання передачі гаражу від 03.10. 2007 року (т. 1 а.с. 189) відповідно до умов договору про пайову участь у будівництві будинку № 15 від 25 листопада 2005 р. Інвестор Генпідрядник передав у приватну власність Пайовика, а Пайовик прийняв гараж № 3 в будинку № 9 по проспекті Польського у с. Оброшино, Пустомитівського р-ну, Львівської області. Згідно технічної документації, виготовленої Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, загальна площа гаражу становить 19,8 м. кв. Претензій до обсягів та якості виконаних будівельних робіт у пайовика немає. Пайовик зобовязується зареєструвати гараж на своє імя в органах виконавчої влади та ЛОБТІЕО. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації (ст. 182 ЦК України). В силу вимог ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Позивачем за первісним позовом поданими доказами не підтверджено виникнення у [PERSON] права власності на гараж № 3 за адресою: Львівська область, с. Оброшино, пр. Вольського, 9, орієнтовною вартістю 63\~432,00 грн. Квитанції № 117 від 27.06. 2006 року № 129 від 26.09. 2006 року, № 95 від 14.03. 2006 року (т. 1 а.с. 190 ) на загальну суму 15\~000, 00 грн. в сукупності із зазначеним договором та актом приймання передачі не підтверджують виникнення у [PERSON] права власності на вказаний гараж, не відповідають вимогам ч. 2 ст. 59 ЦПК України, як докази виникнення права власності. Враховуючи, що не підлягає поділу те чого немає, суд вважає, що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не обґрунтовані їх підставність перед судом не доведена, а тому такі задоволенню не підлягають. Документально підтверджені судові витрати понесені сторонами компенсації не підлягають в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved