Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

27 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті матері [PERSON] на тимчасово окупованій території України. На підтвердження заяви вказує, що [INFO] померла її мати - [PERSON], про що Свердловським відділом ЗАГС Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Миргородським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відмовлено у здійсненні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки, для підтвердження факту смерті особи пред'явлено документ, виданий на території, де органи держаної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник Миргородського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення заяви відділ реєстрації не висловив Дослідивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER]. Зміна прізвища померлої з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], зміна дошлюбного прізвища заявниці з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Як вбачається із свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 14 листопада 2017 року Свердловським відділом ЗАГС Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції, [PERSON] померла [INFO] в м. Свердловськ Луганської області. Миргородським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області заявнику [PERSON] було відмовлено у здійсненні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки, для підтвердження факту смерті особи пред'явлено документ, виданий на території, де органи держаної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] та вважає можливим встановити факт смерті [PERSON] [INFO].

Outcome: approved