Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

18.06.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за минулий час (за останні три місяці) у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2009 року. Шлюб було розірвано рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.11.2010 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] надавав, матеріальну допомогу своєї доньці тоді, коли особисто бажав та ту суму, яку йому було зручно, але з березня 2019 року перестав надавати матеріальну допомога на утримання дитини взагалі. [PERSON] не одноразово зверталась до нього особисто, роз`яснювала, що дитина росте, хворіє та їй необхідно належний рівень життя. Усі телефоні розмови та переписки закінчувались принижуванням та образою позивача. Таким чином, відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів на доньку, тобто не виконував своїх обов`язків в умовах, коли позивач зверталась до відповідача особисто з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. На підставі зазначеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явиалсь, проте її представник - адвокат Ткаченко Я.О. надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав. Також не скористався своїм правом надіслати не пізніше 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, відзив на позовну заяву і всі письмові та електроні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами в справі. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою) направлялась відповідачу за адресою його реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою пошти "за закінченням строків зберігання". Крім того, ухвалу суду від 09.07.2019 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2009 року. Шлюб було розірвано рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.11.2010 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] надавав, матеріальну допомогу своєї доньці тоді, коли особисто бажав та ту суму, яку йому було зручно, але з березня 2019 року перестав надавати матеріальну допомога на утримання дитини взагалі. Відповідно ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. [PERSON] не одноразово зверталась до нього особисто, роз`яснювала, що дитина росте, хворіє та їй необхідно належний рівень життя. Відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів на доньку, тобто не виконував своїх обов`язків в умовах, коли позивач зверталась до відповідача особисто з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача в минулому, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При визначенні розміру аліментів за минулий час суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача; відсутність у платника аліментів непрацездатних дружини, дітей. На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 536,80 грн., в зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved