Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» і просить суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 5166,83 грн. та пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 1313,22 грн., всього - 6480,05 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 травня 2013 року в м. Сміла по вул. Леніна, напроти будинку № 104А, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивачем вчасно було повідомлено страховика про страховий випадок і представником відповідача оглянуто його автомобіль і визначено розмір збитків, але й до цього часу страхове відшкодування він не отримав. До розгляду справи по суті позивач збільшив розмір позовних вимог, про що надав суду клопотання, в якому просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 5166,83 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні втрати та три відсотки річних від суми заборгованості за весь час прострочення сплати по день ухвалення рішення. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив суд справу розглядати без його участі, у разі неявки представника відповідача - проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 13 травня 2013 року о 17 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем ZAZ Forza, державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Леніна в м. Сміла, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER], який рухався попереду в попутному напрямку, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Кіровського районного суду м. Кіровоград від 25 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виглядв адміністративного штрафу в розмірі 340,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, який заподіяв шкоду позивачу, - [PERSON] застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ 0571051, 06 липня 2013 року позивачем була подано повідомлення про страховий випадок до страхової компанії та заяву про страхове відшкодування, після чого працівниками відповідача було оглянуто пошкоджений автомобіль та оцінено збитки в розмірі 5166,83 грн., що підтверджується калькуляцією № 9940/КР від 28 травня 2013 року. У відповідності до вимог ст.36.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Термін виплати, визначений вищевказаною нормою Закону, сплинув 14 жовтня 2013 року, але страхове відшкодування не виплачено на даний час. Згідно з п. 36.5. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи розмір облікової ставки НБУ, пеня за період з 15 жовтня 2013 року по 20 липня 2015 року становить 2652,50 грн., а саме: - з 15 жовтня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 5166,83 х 6,5 х 2/100 / 365 х 183 дні = 336,76; - з 15 квітня 2013 року по 16 липня 2014 року: 5166,83 х 9,5 х 2/365 х 93 = 250,13 грн.; - з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року: 5166,83 х 12,5 х 2/365 х 119 = 421,13 грн.; - з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року: 5166,83 х 14,0 х 2 /365х 85 = 336,91 грн.; - 3 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року: 5166,83х 19,5х2/365х23 = 126,98 грн.; - з 04 березня 2015 року по 20липня 2015 року: 5166,83 х 30х 2 /365 х 139 = 1180,59 грн. Отже, всього за час прострочення виплат страхового відшкодування пеня становить 2652,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від суми страхового відшкодування за час прострочення слід зазначити наступне. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Тобто, на підставі вищевикладеного та у відповідності до норми ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов'язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року. За період з листопада 2013 року по червень 2015 року загальний відсоток інфляції становить 176,93 % (100,2%х100,5%х100,2%х100,6%х102,2%х103,3%х103,8%х101,0%х х100,4%х100,8%х102,9%х102,4%х101,9%х103,0%х103,1%х105,3%х110,8%х114,0%х102,2%х100,4%=176,93%). Розмір інфляційних витрат за цей період становить (5166,83 х 176,93 %) - 5166,83 = 3974,84 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Три відсотка річних від простроченої суми 5166,83 грн. за період з 15 жовтня 2013 року по 20 липня 2015 року становлять 272,64 грн. (з 15 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року: 5166,83х3%/365х76 дн.=32,28 грн.; за 2014 рік: 5166,83х3%=155,00 грн.; з 01 січня 2015 року по 20 липня 2015 року: 5166,83 х 3%/365 х 201 день = 85,36 грн.), які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в розмірі 743,60, в тому числі - судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу - 500,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 510, 524, 533-536, 549, 624, 625, 901 ЦК України та

Outcome: approved