Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

16.08.2017 року [PERSON] звернувся до суду із завою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON], яка померла 25 листопада 2015 року у м.Алчевськ Луганської області. При цьому заявник посилається на те, що після смерті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області 26.11.2015 року видано свідоцтво про смерть [PERSON]А, але Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~Головного територіального управління юстиції в Одеській області йому - заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON]\~ в звязку з відсутністю медичного документу, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Надати такий медичний документ у заявника не має можливості, оскільки м.Алчевськ Луганської області є територією, яка тимчасово не підконтрольна Україні. Встановлення факту смерті [PERSON] йому - заявнику\~ необхідно\~ для прийняття спадщини померлої у порядку спадкування за законом. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, якою підтримав свої вимоги, наполягав на їх задоволенні, розгляд справи просить провести у його відсутності. Заінтересована особа в особі начальника Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просить розглянути справи у відсутності представника заінтересованої особи. Заперечень та пояснень з приводу вимог [PERSON] до суду не надала. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що \~заява [PERSON] \~є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови..., суд\~ встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Частиною 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявник зареєстрований у [INFO], що підтверджується його паспортом (а.с.4 на звороті). З 15 березня 2016 року заявник постійно проживає в [INFO], що підтверджується довідкою про взяття на облік\~ особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитетористичної операції №5118000245 від 15.03.2016 року. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-УР №427827, виданим 05 січня 1960 року міським ЗАГС м.Алчевська Луганської області, а/з 28 (а.с.6). 25 листопада 2015 року у м.Алчевськ Луганської області померла [PERSON], про що\~ відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області видане свідоцтво про її смерть\~ [PERSON] І-ЕД № 446742, актовий запис № 1123 від 26 листопада 2015 року (а.с.8) Крім цього Алчевським міським відділенням бюро судово-медичної експертизи самопроголошеної та невизнаної Луганської народної республіки було видано довідку № 604 про причину смерті №604 за формою № 106/о (а.с.7). Заявник [PERSON] звернувся до Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану\~ для проведення державної реєстрації смерті [PERSON], однак йому в цьому було відмовлено з посиланням на те, що підставою для державної реєстрації смерті є медичний документ про смерть, форма якого затверджена наказом\~ Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545, а зазначена вище\~ довідка не може бути підставою для реєстрації її смерті (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово непідконтрольній\~ території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. №1085 «Про затвердження населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м.Алчевськ\~ віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади, у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оцінюючи надане свідоцтво про смерть [PERSON] та медичну довідку, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї\~ справи необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як розяснив ВССУ в Інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті … для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній\~ території України,\~ як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також\~ значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації\~ майнових прав заявника, суд вважає, що надані заявником докази у їх сукупності, з урахуванням зазначеного вище свідоцтва про смерть, підтверджують факт смерті\~ [PERSON] 25 листопада 2015 року у м.Алчевськ луганської області. Встановлення цього факту необхідне заявнику для здійснення державної реєстрації факту смерті\~ [PERSON], яка є рідною матерію заявника, для прийняття спадщини померлої у порядку спадкування за законом,\~ тобто встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для\~ заявника. За вказаних обставин\~ заява\~ [PERSON]\~ підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved