Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

21 вересня 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] посилалися на те, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 01.12.1989 року, Новомосковське головне підприємство «Облміжколгоспптахопром» є власником жилого будинку жилою площею 31,1 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Черняховського, 13. Протоколом № 2 від 01.12.1989 р. профспілкового комітету Новомосковського головного підприємства «Облміжколгоспптахопром» було ухвалено: надати квартиру - службове приміщення, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Черняховського 13, [PERSON], батьку двох дітей на термін роботи на підприємстві. Позивачі зазначили, що з 17.07.1990 року всі члени родини зареєстровані за зазначеною вище адресою, в будинку родина проживає з моменту набуття права на проживання по теперішній час, за весь цей період їх сім'я відкрито та безперервно користувалася вищевказаним житлом, сплачувала і сплачує комунальні платежі, утримує житло в належному стані Новомосковське головне підприємство «Облміжколгоспптахопром» було ліквідоване, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 18507426 від 10.04.2014 р., Новомосковське головне підприємство «Облміжколгоспптахопром» в державному реєстрі юридичних осіб не значиться. Позивачі зазначили, що у відповідності до статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи наведене, посилаючись на приписи ст. 344 ЦК України, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Черняховського 13, В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися, в своїх заявах просили суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, як відповідач, в своєму листі просила суд розглядати справу без участі представника ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши надані позивачами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1989 року, Новомосковське головне підприємство «Облміжколгоспптахопром» стало власником жилого будинку жилою площею 31,1 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Черняховського, 13. У відповідності до протоколу № 2 від 01.12.1989 р. профспілкового комітету Новомосковського головного підприємства «Облміжколгоспптахопром» було винесене рішення: надати квартиру - службове приміщення, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Черняховського 13, [PERSON], батьку двох дітей на термін роботи на підприємстві. Судом встановлено, що з 17.07.1990 року позивачі зареєстровані в будинку, проживають в ньому по теперішній час. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 1990 року по 2017 рік відкрито та безперервно володіють зазначеним нерухомим майном, сплачують комунальні платежі, утримують житло в належному стані. Судом встановлено, що Новомосковське головне підприємство «Облміжколгоспптахопром» ліквідоване, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 18507426 від 10.04.2014 р., Новомосковське головне підприємство «Облміжколгоспптахопром» в державному реєстрі юридичних осіб не значиться. У відповідності до технічного паспорту, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Черняховського 13 складається з: жилого будинку літ.А, жилою площею 31,1 кв.м., загальною площею 65,7 кв.м.; прибудови літ.а; погрібу літ.пг; тамбуру літ.а1; літньої кхні літ.Б; вбиральні літ.В; гаража літ.Г; колодязна літ.К; огорожі - №1; воріт - №2; хвіртки - №3. У відповідності до ст. 328 ЦК України, 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова №5) щодо набуття права власності за набувальною давністю, пунктом 9 визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільник кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. - володіння визнається безперервним, якщо воно не преривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) Пунктом 11. Постанови №5 передбачено, що враховуючи положення ст.335 і ст.344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Виходячи зі змісту ст. 335 і ст..344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, враховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до п.13. Постанови №5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Також, п.14. Постанови №5 визначається, що виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" В звязку з наведеним, суд приймає до уваги термін користування та володіння позивачами спірним нерухомим майном, а саме: з 1990 року по теперішній час, тобто понад 10 років. Оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] добросовісно заволоділи чужим майном, продовжують відкрито, безперервно володіти спірним нерухомим майном понад десять років, суд приходить до висновку, що за ними належить визнати право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю в звязку з чим, позовні вимоги обґрунтовані

Outcome: approved