Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить винести рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» на його користь грошових внесків в розмірі 46948,80 грн. за укладеним між сторонами договором, але в судовому засіданні він заявив про зменшення вимоги до суми 9452,10 грн. В обгрунтування позову [PERSON] вказує, що 14 листопада 2013 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір за № 705740 про надання фінансової послуги, спрямованої на придбання автомобіля марки «Chevrolet Captiva» вартістю 253900, 00 грн . Предметом цього договору є надання йому, як учаснику програми «АвтоТак», послуг через систему придбання автомобілів в групах. Відповідно до Договору зобов`язання відповідача зводяться до організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення адміністративних процедур. Згідно з договором відповідач брав на себе обов`язок по організації та адмініструванню системою «АвтоТак», а учасник погоджувався сплачувати передбачені договором кошти, в т.ч. вносити плату за послуги, пов`язані із вступом до системи, авансовий внесок, щомісячні чисті внески. Також ТОВ «Авто Просто» формує групу учасників, яким надається право на придбання автомобілів за рахунок чистого фонду групи. Учасник отримує автомобіль через механізм накопичення внесків. На виконання своїх зобов`язань ним було сплачено 46948,80 грн., з яких: -9140,40 грн. сплата вступного внеску згідно квитанції № 9/9 від 14.11.2013 року; -28356,30 грн. сплата авансового внеску згідно платіжного доручення № 4 від 04.12.2013 року; -4726,05 грн. щомісячний чистий внесок згідно платіжного доручення № 6 від 06.12.2013 року; -4726,05 грн. щомісячний чистий внесок згідно платіжного доручення № 1 від 08.01.2014 р. Однак договір не містить строків та термінів отримання ним автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Авто Просто» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання ним автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Виявлені згодом факти викликали у нього сумнів щодо добросовісності та законності діяльності відповідача, оскільки вбачаються ознаки фінансової піраміди. Це спонукало його звернутися до відповідача з заявою від 03.02.2014 року про розірвання договору, що передбачено ст.3 розділу 1 цього договору та ст.12, п.12.1 розділу 11. Відповідач листом від 10.02.2014 року задовольнив його прохання про розірвання договору і одночасно повідомив, що поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень ст.12 , п.12.1.1 розділу 11 договору . Згідно цього листа сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за відрахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Він вважає, що ТОВ «Авто Просто» здійснює діяльність не прозоро. Механізм накопичення внесків формується виключно на коштах учасників цієї програми, без залучення коштів відповідача . Відповідно до положень ч.1 п.7 ч.3 , ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вказаний закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введення в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Тому він просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на його користь 46948,80 грн. сплачених коштів за нікчемним правочином. В судовому засіданні позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру грошового відшкодування, зазначеного в первісному позові, до суми 9452,10 грн. В пояснення він зазначив, що помилково спирався в своїй правовій позиції на Постанову Судової палати у цивільних правах Верховного Суду України (справа № 6-35 цс 12) від 23 травня 2012 року, яка на час звернення до суду з позовом втратила чинність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В своїй заяві він просив провести розгляд справи без його участі в судовому засіданні і надав письмові обгрунтування своєї правової позиції щодо невизнання позову. Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача на доводи іншої сторони, об'єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 листопада 2013 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» укладено договір за № 705740 про надання фінансової послуги, спрямованої на придбання автомобіля марки «Chevrolet Captiva» вартістю 253900,00 грн. Предметом цього договору є надання позивачу, як учаснику програми «АвтоТак», послуг через систему придбання автомобілів в групах. Відповідно до Договору зобов`язання відповідача зводяться до організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення адміністративних процедур. На виконання своїх зобов`язань позивачем було сплачено 46948,80 грн. Виявлені згодом факти викликали у позивача сумнів щодо добросовісності та законності діяльності відповідача, оскільки він знайшов ознаки фінансової піраміди. Це спонукало його звернутися до відповідача з заявою від 03.02.2014 року про розірвання договору, що передбачено ст. 3 розділу 1 цього договору та ст. 12, п.12.1 розділу 11. Відповідач листом від 10.02.2014 року задовольнив його прохання про розірвання договору і одночасно повідомив, що поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень ст. 12 , п.12.1.1 розділу 11 договору. Однак, як пояснив в судовому засіданні позивач, він, посилаючись на Постанову Судової палати у цивільних правах Верховного Суду України (справа № 6-35 цс 12) від 23 травня 2012 року, яка на час звернення до суду з позовом втратила чинність, з хибних міркувань звернувся з позовом до ТОВ «АвтоПросто» з вимогою про повернення йому сплачених грошових сум в розмірі 46948,80 грн. Усвідомлюючи свою помилку, в судовому засіданні позивач зменшив розмір позовної вимоги про стягнення з відповідача сплачених грошових сум, визначивши їх в розмірі 9452,10 грн. у відповідності до положень ст.12 , п.12.1.1 розділу 11 укладеного між сторонами договору від 14.11.2013 року. Він також частково погодився з доводами відповідача про заперечення проти задоволення позову. Відповідно до ст.12 договору, укладеного сторонами 14.11.2013 року, пунктом 12.1 передбачено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що має повідомити «АвтоПросто» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, «АвтоПросто» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій Статті. Також, у відповідності до п.12.1.1 цього договору, сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Суд вважає правомірними посилання відповідача в обгрунтування його правової позиції на Постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40 цс 13, а саме, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Позивач в судовому засіданні не оспорював доводів відповідача. Проте суд дійшов висновку про правомірність вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь двох грошових внесків на загальну суму 9452, 10 грн., факт сплати яких підтверджено документами, долченими до справи.

Outcome: approved