Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

27 травня травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Дунаєвецької районої ради Хмельницької області, Комунального підприємства «Центральна районна аптека №1 Дунаєвецької районної ради», третя особа - [PERSON] про визнання приміщення аптеки в [ADDRESS] загальною площею 42,5 кв.м. житловим приміщенням та визнання за позивачем права власності на вказане житлове приміщення в порядку ст. 344 ЦК України. В обґрунтування позову вказував, що його батько [PERSON], як завідувач аптеки разом із членами своєї сім'ї в 1969 році вселився у приміщення за місцем своєї роботи за адресою: [ADDRESS]. За твердженням позивача частина приміщення аптеки за адресою: [ADDRESS] має, крім іншого, відокремлений вхід, складається з кухні - 10,2 кв.м., кімнати -16,2 кв.м., кімнати - 16,1 кв.м. загальною площею 42,5 кв.м. і має усі ознаки житлового приміщення. Членами сім'ї [PERSON], які вселились в дане житлове приміщення були дружина - [PERSON], 1948 року народження та малолітній син - [PERSON], [INFO], а згодом і інший малолітній син - [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON], в 1979 році та [PERSON], в 1985 році у вказаному житловому приміщенні проживали та продовжують на сьогодні проживати [PERSON] та [PERSON], при цьому останні позбавлені можливості скористатись своїм правом приватизації житла у якому проживають, оскільки у господарському віданні комунального підприємства «Центральна районна аптека №1 Дунаєвецької районної ради», у якому на балансі перебуває зазначене приміщення, не числиться житлового фонду. З огляду на зазначене, тривалість, добросовісність та відкритість володіння нерухомим майном [PERSON] просив про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві. Представник Дунаєвецької районної ради Хмельницької області Григор’єв О.В. позов визнав і пояснив суду, що дійсно в приміщенні аптеки проживала сім'я померлого [PERSON], який працював завідувачем і в якому по даний час проживають його діти, і зокрема позивач. Дунаєвецька райрада не володіє житловим фондом, однак не заперечує, щоб приміщення, в яких проживає позивач визнали житлом і визнали за ним право власності на дві кімнати, коридор (кухню) в приміщенні за адресою [ADDRESS]. Представник Комунального підприємства «Центральна районна аптека №1 Дунаєвецької районної ради» в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечила і просила справу розглядати у її відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмове пояснення, в якому не заперечував проти позову та просив про задоволення позовних вимог, при цьому зазначив, що не претендує на спірне приміщення також просив справу розглядати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно відповіді Дунаєвецької районної ради Хмельницької області від 19.03.2012 року №55/02-14/2012 приміщення аптеки за адресою: [ADDRESS] є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Дунаєвецького району та знаходиться на балансі комунального підприємства «Центральна районна аптека № 1 Дунаєвецької районної ради». За інформацією, з цієї ж відповіді в приміщенні аптеки знаходилися кімнати для тимчасового проживання завідувача аптекою. В 1969 році завідувачу аптеки №184 смт. Дунаївці [PERSON] надано дозвіл на тимчасове проживання. При цьому, документи на право власності завідувачем не виготовлялися, підстав для реєстрації членів його сім'ї за вказаною адресою не було. Після смерті завідувача аптеки члени сім'ї продовжили проживати в даному приміщенні без відповідних документів або договору оренди приміщення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з моменту народження 1974 року та по сьогодні зареєстрований та проживає в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Дунаєвецької селищної ради від 28.04.2014р. №398. Згідно статті 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. При цьому, на заяву [PERSON] про бажання скористатись своїм правом приватизації житла у якому він проживає, Дунаєвецькою районною радою Хмельницької області було відмовлено, з тих підстав, що у господарському віданні комунального підприємства «Центральна районна аптека №1 Дунаєвецької районної ради» на балансі якого перебуває зазначене приміщення, не числиться житлового фонду. У відповідності до ст. 4 Житлового кодексу України жилі будинки, також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють Житловий фонд. Між тим, відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно наказу Державного комітету з будівництва та архітектури "Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005" від 18.05.2005 № 80 житловим приміщення є опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання. Згідно паспорту аптеки № 184 в смт.Дунаївці від 10.01.1970 року та технічної характеристики будівлі аптеки, поетажного плату будівлі аптеки видно, що в приміщенні аптеки є корисної площі 105,9 кв.м., в тому числі : робочої -65,8 кв.м, житлової - 30,0 кв.м. та технічного паспорта на житлове приміщення в будівлі аптеки від 04 квітня 2014 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], крім іншого, має приміщення загальною площею 42,5 кв.м., яке облаштоване окремим входом і складається із кухні - 10,2 кв.м., кімнати -16,2 кв.м., кімнати - 16,1 кв.м. та має пічне опалення. Також, в судовому засіданні з'ясовано та підтверджено сторонами у справі, що для обслуговування вказаних приміщень відведено земельну ділянку на якій знаходиться вбиральня та господарська споруда. Таким чином, приміщення в будівлі аптеки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 45,2 кв.м., яке складається із кухні - 10,2 кв.м., кімнати - 16,2 кв.м., кімнати - 16,1 кв.м. має усі ознаки житлового приміщення. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З системного аналізу вказаної статті вбачається, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, 01.01.2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01.01.2001 року. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] більше десяти років безперервно проживає та утримує приміщення в [ADDRESS] загальною площею 45,2 кв.м. за відсутності будь-яких документів на підтвердження правомірності вселення, що в сукупності свідчить про постійне, безперервне та відкрите користування нерухомим майном, яке не порушує прав інших осіб та дає підстави визнання за ним права власності на вказані приміщення за набувальною давністю. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку , що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Звільнити відповідачів від сплати судового збору на користь позивача.

Outcome: approved