Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

20.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь витрати за навчання в сумі 16517,20 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.11.2007 року між КНУВС (правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ відповідно до розпорядження КМУ від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ»), комплектуючим органом - ГУМВС України в м. Києві та [PERSON] укладено договір №Кв-154 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22.07.2006 року №69дск [PERSON] з 01.09.2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. З 01.09.2006 року по 18.06.2010 - у відповідності з підписаним договором відповідач [PERSON] у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Відповідно до наказу НАВС від 18.06.2010 №463 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста . Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору [PERSON] направлений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. Таким чином навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Проте, наказом ГУМВС України в м. Києві від 09.09.2011 року №548о/с на підставі поданого [PERSON] рапорту звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання). На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, 02.01.2014 року подав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, зазначає, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи, що відповідно до поданої представником позивача заяви, останній не заперечує проти вирішення справи у порядку ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУМВС України в м. Києві та [PERSON] укладено договір №Кв-154 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 29.11.2007 року між КНУВС, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ, та [PERSON] було укладено договір №Кв-154, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно п.2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., п. 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Судом встановлено, що відповідно до наказу КНУВС від 18.06.2010 р. № 463 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста та відповідно до умов договору [PERSON] був направлений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. Таким чином, навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Також судом встановлено, що наказом ГУМВС України в м. Києві від 09.09.2011 року №548о/с на підставі поданого [PERSON] рапорту його звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були. Згідно розрахунку наданого позивачем, з яким суд погоджується вбачаться, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 16517,20 грн. в т.ч.: грошове забезпечення в розмірі - 8433,35 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв в розмірі - 5925,33 грн.; витрат на харчування в розмірі - 655,87 грн.; витрати на речове утримання в розмірі - 1502,65 грн. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови договору №Кв-154 від 29.11.2007 року, а тому з нього слід стягнути на користь позивача витрати за період навчання в розмірі 16517,20 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 229,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved