Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

23 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на правi приватної власностi належить житловий будинок зi всiма господарськими будiвлями та спорудами пiд [ADDRESS] на пiдставi договору купiвлi-продажу житлового будинку, що був оформлений та виданий 09 жовтня 2019 року приватним нотарiусом Слов`янського мiського нотарiального округу Донецької областi Таранушенко В.М .Також, позивачці, на правi приватної власностi належить земельна дiлянка площею 0,0621 га з її цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будiвель та споруд (присадибна ділянка) та з її кадастровим номером № 1414100000:01:005:0332, яка розташована за адресою [ADDRESS] , на пiдставi договору купівлі - продажу земельної дiлянки, що був оформлений та виданий 09 жовтня 2019 року приватним нотарiусом Слов`янського мiського нотарiального округу Донецької областi Таранушенко В.М. У цьому приватному будинку, починаючи з 06 жовтня 1976 року, зареєстроване мiсце проживания чужої їй особи - [PERSON] , [INFO] , яка народилася у мiстi Новгород-Сєвєрськ, Чернiгiвської областi та являється громадянкою України. Фактично вiдповiдачка починаючи з 01 травня 2014 року у вищевказаному приватному будинку не проживає, вiдсутнi її особистi речi, поштова кореспонденцiя на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - не надходить, її мiсце фактичного проживания (перебування, знаходжения) невiдоме. У зв`язку із наведеним, просила суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , який дії на підставі ордеру серії АА № 110832164 від 19 жовтня 2019 року та витягу з договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2019 року (а.с. 7, 25) не з`явилися, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки за адресою місця проживання відповідача [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України, однак відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим, її виклик у судове засідання був здійснений також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON] , будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Слов`янського міського округу Донецької області Таранушенко В.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 5473 (а.с. 10,10 з.б.), та земельної дiлянки площею 0,0621 га з її цiльовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будiвель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № 1414100000:01:005:0332, розташованого за адресою [ADDRESS] , на пiдставi договору купівлі - продажу земельної дiлянки від 09 жовтня 2019 року посвідчений приватним нотарiусом Слов`янського мiського нотарiального округу Донецької областi Таранушенко В.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 5474. Відповідно до договору, продавцем будинку є [PERSON] (а.с. 17,17 з.б.). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 184226073 від 09 жовтня 2019 року, позивачка [PERSON] 09 жовтня 2019 року зареєструвала в Державному реєстрі своє право власності на вказаний будинок за [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 184228838 від 09 жовтня 2019 року, позивачка [PERSON] 09 жовтня 2019 року зареєструвала в Державному реєстрі своє право власності на земельну дiлянку площею 0,0621 га з її цiльовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будiвель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № 1414100000:01:005:0332, розташованого за адресою [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно із копією інвентаризаційної справи КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янська за № 10978 власником домоволодіння [ADDRESS] ) є [PERSON] (а.с. 12-16). Згідно із довідкою про склад сім`ї виданої Слов`янською міською радою Донецької області від 11 жовтня 2019 року в будинку за [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , а також відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с. 24) Згідно із актом складеним комітетом мікрорайону «Центр-1» м. Слов`янська, № 78 від 18 жовтня 2019 року, за наслідками проведеного обстеження, було встановлено, що в будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованою [PERSON] , але з 01 травня 2014 року у вказаному будинку не проживає. Наведене також підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Суд виходить з вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Згідно із ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі ст.\~391\~ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч.1 ст.\~156\~ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За положеннями ст.\~41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із ст. ст. 379, 382\~ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом. За ч. 4\~ст. 156 ЖК\~збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] є колишнім власником спірного будинку, договірні відносини позивачки як нового власника будинку з відповідачкою щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв`язку із припиненням права власності на будинок [PERSON] у зв`язку із його продажем, остання втратила і право користування цим житловим приміщенням як колишній власник житлового будинку. Судом встановлено, що відповідачка не проживає в спірному житловому приміщенні і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація [PERSON] у будинку [ADDRESS] , створює перешкоди у реалізації позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном як власником. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved