Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Зарічненський райагрохім» про визнання за ним права власності на приміщення калориферної-вулканізаторної, площею 30,0 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 11 травня 2010 року переміг в публічних торогах з реалізації приміщення калориферної-вулканізаторної, яка належала ВАТ «Зарічненський райагрохім». Згідно умов проведення публічних торгів сплатив за вказане приміщення 5522 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. З того часу володіє та користується вказаним приміщенням, проводить в ньому ремонтні роботи, сплачує орендну плату за земельну ділянку, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомості. Разом з тим укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного приміщення не має можливості, оскільки у попереднього власника відсутній правовстановлюючий документ на вказане приміщення. Покликаючись на положеня ст. 328, 392 ЦК України просив визнати за ним право власності на вказне нерухоме майно. При цьому вважає, що право власності на приміщення калориферної-вулканізаторної набув правомірно, однак це право не визнається іншою особою. У судове засіданні позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник відповідача ВАТ «Зарічненський райагрохім» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог та заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно до протоколу засідання правління ВАТ «Зарічненський райагрохім» № 11 від 14.02.2006 року відповідачем було вирішено продати основні засоби, зокрема калориферну. 09 квітня 2010 року ВАТ «Зарічненський райагрохім» та Рівненська міжрегіональна універсальна товарно-майнова біржа «Прайс» уклали договір про надання послуг проведення конкурсного продажу майна - приміщення калориферної, загальною площею 30,0 кв.м., що по [ADDRESS] , шляхом проведення аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», у редакції чинній на момент проведення торгів, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Відповідно до Протоколу № 208-н про хід публічних торгів від 11 травня 2010 року позивач [PERSON] став переможцем прилюдних торгів та придбав у власність приміщення калориферно-вулканізаторної, площею 30,0 к.вм., що належало ВАТ «Зарінченський райагрохім», розташоване по [ADDRESS] , за ціною 5522 грн. 00 коп. та набув право укласти договір купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомості. Згідно квитанції від 17.05.2010 року [PERSON] сплатив вартість за придбане приміщення в сумі 5522 грн. 00 коп. З того часу позивач вільно володіє, користується зазначеним об`єктом нерухомості. Із договору оренди землі № 41 від 30.03.2017 року, додаткової угоди до договору оренди землі № 41 від 30.03.2017 року вбачається, що позивач орендує земельну ділянку площею 0,0089 га для обслуговування приміщення калориферної-вулканізаторної, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно до технічного паспорту на вказане приміщення станом на 04.12.2020 року його власником зазначений [PERSON] . Вартість цього об`єкта нерухомості складає 79104 грн., що підтверджується довідкою КП Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації № 5313 від 04.12.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 656, ст. 650 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Норми статей 650, 655, ч. 4 ст. 656 ЦК України відносять процедуру публічних торгів до договорів купівлі-продажу. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі№ 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18), та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Сатття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановленого договором або законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У статті 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України законодавець визначив непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Разом з тим, відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно до ч. 4 ст. 203, ч. 3 ст. 640 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною четвертою статті 334 ЦК України визнаечно, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України "Про іпотеку", посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Із повідомлення державного нотаріуса Зарічненської державної нотаріальної контори Рівненської області від 19.05.2021 № 1-16\\365 вбачається, що у посвідченні договору купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомості відповідно до протоколу № 208-н про хід публічних торгів від 11.05.2010 року позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні відповідні правовстановлюючі документи на цей об`єкт нерухомості у попереднього власника. Представником відповідача ВАТ «Зарічненський райагрохім» до суду подано заяву про визнання позовних вимог, з якої вбачається, що згідно до договору про надання послуг проведення конкурсного продажу майна від 09.04.2010 року, укладеного між ним та Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржою «Прайс», ВАТ «Зарічненський райагрохім» з публічних торгів продав [PERSON] , який став переможцем торгів, приміщення калориферної-вулканізаторної, площею 30,0 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , яке перебувало на балансі товариства. Правовстановлюючі документи на вказане приміщення при цьому не вимогалися та не виготовлялися. 17 травня 2010 року [PERSON] сплатив за вказане приміщення 5522 грн. Після продажу вказаний об`єкт було передано у власність позивача та знято з балансу ВАТ «Зарічненський райагрохім». На даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу цього приміщення та виготовити відповідні правовстановлюючі документи неможливо, оскільки товариство перебуває у стадії припинення та воно вибуло з володіння товариства. З наведеного вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов щодо купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомості, позивач сплатив вартість вказаного приміщення, після чого йому було передано його у володіння та користування, можливість нотаріально посвідчити цей договір втрачена. Відповідно до положень ст. 380, 388 ЦК України позивач є добросовісним набувачем вказаного майна. У позасудовий спосіб оформити право власності на зазначений об`єкт нерухомості позивач можливості не має. Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону Украни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться у том числі на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463\\5896\\14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених обставин суд вважає, що, оскільки на даний час неможливо у позасудовому порядку оформити право власності на вказаний об`єкт нерухомості, то визнання права власності є підставним та ефективним способом захисту права позивача на мирне володіння майном, право на яке не визнається іншими особами. На підставі наведеного та

Outcome: approved