Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

27.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь майнову шкоду у розмірі 19 400,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 10.10.2013 року внаслідок ДТП, з вини [PERSON] було пошкоджено автомобіль позивача. Оскільки, майнова та моральна шкода не були добровільно відшкодовані відповідачем у повному обсязі, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. 10.09.2015 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2015 року та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить його задовольнити. При цьому представник зазначила, що надані письмові пояснення до позовної заяви підтримує. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому представник пояснив, що витрати, пов'язані з евакуацією пошкодженого автомобіля - це шкода, заподіяна внаслідок ДТП, а тому має бути відшкодована страховою компанією або МТСБУ. Представник зазначає, що позивач не є власником пошкодженого автомобіля. Також сторона відповідача заперечує проти стягнення коштів на відшкодування упущеної вигоди, так як договір оренди автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, не посвідчений нотаріально, та укладений без письмовий згоди іншого з подружжя. Крім того, сторона відповідача заперечує проти відшкодування моральної шкоди, так як вважає їх необґрунтованими. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 10.10.2013 року о 22:00 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота» д/з [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес» д/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвої Ю.О. від 06.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с. 6/. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля Mercedes-Benz, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 7/. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, передбачено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не будучи власником автомобіля Mercedes-Benz, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], правомірно звернувся до суду із позовом за захистом порушеного права. У зв'язку з чим заперечення сторони відповідача у цій частині є неспроможними та спростовуються положеннями п.13 ППВСУ. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Законом України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ 2120458 від 22.01.2013 року [PERSON] застрахував транспортний засіб «Тойота» д/з [NUMBER] в ТОВ «Гарантія» /а.с. 22/. Відповідно до звіту № 05961 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Mercedes-Benz, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], складеного оцінювачем ТОВ «Автопартнер-Центр» [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті пошкодження КТЗ в ДТП складає 13 552,52 грн. /а.с. 23-52/. З заяви на видачу готівки № 31785829 вбачається, що [PERSON] отримала від МТСБУ страхове відшкодування в розмірі 12 552,00 грн. /а.с. 67/. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом досліджено акти виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.10.2013 року, 12.10.2013 року та 18.10.2013 року відповідно до яких, вартість транспортування автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] склала 900 грн. /а.с. 56-61/. Крім того, судом досліджено квитанцію № 4917691 від 18.11.2014 року про переказ коштів [PERSON] на суму 500,00 грн. за отримання експертного дослідження з м. Києва. /а.с. 66/. Згідно договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) від 01.10.2013 року, укладеного між ТОВ «НРДЖІ ГРУП» та [PERSON], позивач зобов'язаний був перевозити працівників підприємства на отримувати кошти 6000 грн. щомісяця. Однак, у зв'язку із несправністю автомобіля 14.10.2013 року була укладена угода про дострокове розірвання договору. Таким чином, упущена вигода позивач за щонайменш 3 місяці складає 18 000 грн. /а.с. 54-55/. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо недійсності вказаного правочину, оскільки сторони договору визнали умови договору та виконували його, відповідач по справі не є стороною по даній угоді та не надав суду належних доказів стосовно недійсності вказаного правочину. Таким чином, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення майнової шкоди у розмірі 19 400,00 грн. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при заподіяні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. На підтвердження вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., судом досліджено лист Центру реконструктивної та відновної медицини (УК) Одеського національного медичного університету № 100/2 від 13.01.2015 року про стан здоров'я матері позивача [PERSON], [INFO] /а.с. 9/, довідку КУ МКЛ №1 від 10.10.2013 року № 8409, видану [PERSON] /а.с. 10/, акт судово-медичного дослідження /обстеження/ № 3353 [PERSON] про завдані позивачу легкі тілесні ушкодження /а.с. 17-19/, виписку /епікриз/ з історії хвороби № 5985/1270 та № 5214/1134 батька позивача [PERSON]./а.с. 68-69/, домову книгу для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] /а.с. 139-141/, свідоцтво про шлюб позивача /а.с. 142/, свідоцтва про народження дітей позивача /а.с. 143/. Таким чином суд погоджується з доводами позивача [PERSON] про завдану йому моральну шкоду душевними стражданнями внаслідок ушкодження транспортного засобу, порушення способу життя всієї родини. При цьому суд критично оцінює пояснення сторони відповідача щодо відсутності будь-якої шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, скоєного 10.10.2013 року з вини відповідача, вважає обраний ним спосіб захисту від позову несправедливим, та цинічним, оскільки з часу ДТП, в якому [PERSON] визнаний винним, а саме, з 10.10.2013 року відповідачем не відшкодовано будь-якої суми шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved