Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

18 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась з позовною заявою позивач [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12 лютого 2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 161. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливі, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачені відчуття любові та поваги. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. У зв`язку з вищевикладеним, позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Призначено підготовче судове засідання. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились, надали суду заяви, відповідно до яких просили суд шлюб, укладений між ними, розірвати, відповідач позов визнав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, судом було встановлено, що сторони уклали шлюб, який було зареєстровано 12 лютого 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №161, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . ( а.с. 4) За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . (а.с.6) Спільне життя у сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, а також враховуючи те, що позов визнано відповідачем, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві просила суд залишити прізвище без змін. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні останньою судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов задоволений у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією №0.01412538291.1 від 18.07.2019 року сплатила 768,40 грн., отже 384,20 грн. має бути повернуто позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved