Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою в інтересах [PERSON] до СТОВ «Ульянівське» та [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 1986 року по січень 1988 року [PERSON] працював у колгоспі «Прожектор Ілліча», в с. Уллянівці, Новобузького району, Миколаївської області. 05.02.1988 року, на загальних зборах членів колгоспу «Прожектор Ілліча» [PERSON] був прийнятий до членів колгоспу. В подальшому колгосп «Прожектор Ілліча» був реорганізований в КПСП «Улянівка» в якому [PERSON] продовжував працювати по жовтень 1996 року. 24.02.1995 року на загальних зборах членів КПСП «Улянівка» позивача було прийнято в члени даного підприємства. 02 листопада 1995 року КПСП «Улянівка» було видано державний акт на право колективної власності на землю. Посилаючись на те, що на час розпаювання земель колгоспу [PERSON] працював в ньому та був його членом, він має право на земельну частку (пай), тому позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай). 16.03.2018 року від [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], з тих підстав, що після одержання КПСП «Улянівське» Державного акту на право колективної власності на землю позивач [PERSON] своє право не реалізував, так як не виконав вимоги ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 Земельного кодексу України. Крім того згідно вимог ст.257 ЦК України позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 05.04.2018 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив [PERSON] РДА Миколаївської області в якій він вказав, що заявляючи про сплив позовної давності для подання позовної заяви, відповідач не вказує на обставини з посиланням на докази щодо початку перебігу позовної давності в розумінні ст.. 261 Цивільного кодексу України чи ст.. 76 Цивільного кодексу УРСР ( 1963 року), тобто з даної заяви неможливо встановити коли на думку відповідача сплив трирічний строк для звернення до суду. Крім того представником позивача [PERSON] 05.04.2018 року подано заяву про поновлення пропущеного строку для подання позовної заяви про визнання права на земельну частку (пай). В своїй заяві представник позивача вказує на те, що дійсно такий строк позивачем [PERSON] було пропущено, однак із поважних причин. Про порушення свого права позивач дізнався у 2000 році, однак через складні сімейні обставини він не мав часу відновлювати своє порушене право. Його цивільна дружина [PERSON] тяжко хворіє на онкологічне захворювання, у 1999 році вона перенесла операцію після якої продовжує хворіти до цього часу. У родині позивача виховується четверо дітей, а тому він повинен був забезпечити належний догляд своїй хворій дружині та займатися вихованням дітей, ніж іншими питаннями. Тривала хвороба цивільної дружини, виховання дітей, відсутність будь-яких документів стосовно членства в КПСП «Улянівка», процесу паювання землі колективної власності цього сільгосппідприємства, його правонаступників, юридична необізнаність перешкодили [PERSON] своєчасно звернутися до суду із даним позовом, а тому представник позивача [PERSON] просив такий строк поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Позивач суду пояснив, що він з 1986 року по січень 1988 року працював у колгоспі «Прожектор Ілліча», в с. Уллянівці, Новобузького району, Миколаївської області. У 1988 році, на загальних зборах членів колгоспу «Прожектор Ілліча» він був прийнятий до членів колгоспу. В подальшому колгосп «Прожектор Ілліча» був реорганізований в КПСП «Улянівка» в якому [PERSON] продовжував працювати по жовтень 1996 року. 24.02.1995 року на загальних зборах членів КПСП «Улянівка» позивача було прийнято в члени даного підприємства, і навіть після звільнення із сільгосппідприємства він залишався членом даного господарства. Пізніше він дізнався що всі члени КПСП «Улянівка» отримують сертифікати на право на земельну частку (пай). Однак він не отримує через те, що був звільнений. Звертатися за допомогою у вирішені даного питання в нього не було часу та можливості, оскільки його цивільна дружина тяжко захворіла і він був вимушений приділяти увагу їй та дітям, здійснювати за ними нагляд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у його письмових заявах. Представник відповідача [PERSON] РДА Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні просила залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення у звязку із тим, що хоча він і дійсно мав право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні КПСП «Улянівка» однак, строк позовної давності вже сплив, поважних причин для його поновлення позивачем не надано, тому позов задоволенню не підлягає. Представник відповідача СТОВ «Улянівка» в судове засідання не зявився, про час там місце розгляду справи повідомлявся належним чином, одна за згоди учасників процесу суд розглянув справу без його участі. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, із трудової книжки позивача серії АТ № 884067, виданої 08.10.2001 року, із архівної довідки [PERSON] районного трудового архіву від 04.10.2017 року, № Ф/01-12/716, архівної довідки [PERSON] районного трудового архіву від 04.10.2017 року. № Ф/01-12/717, вбачається, що [PERSON] працював в колгоспі «Прожектор Ілліча» з вересня 1986 року по січень 1988 року, а потім з квітня 1994 року по жовтень 1996 року в КПСП «Улянівка». Крім того, як вбачається із архівного витягу з протоколу загальних зборів членів колгоспу «Прожектор Ілліча» с. Улянівка, Новобузького району, Миколаївської області від 05.02.1988 року № 2 [PERSON] було прийнято в члени колгоспу. А в послідуючому [PERSON] було прийнято в члени КПСП «Улянівка», що підтверджується архівним витягом з протоколу № 2 загальних зборів членів КПСП «Улянівка» від 24.02.1995 року. Відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Отже, виходячи із записів у трудовій книжці, архівних витягів протоколів загальних зборів, та враховуючи відсутність доказів виключення позивача з членів колгоспу та членів КПСП «Улянівка» суд вважає доведеним, що [PERSON] перебував у трудових відносинах та був членом КСП «Улянівка» в період з 24.02.1995 року Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області від 14.01.2000 року за № 40-р було прийнято рішення перейменувати КПСП «Улянівка» в СТОВ «Улянівське» як його правонаступника у звязку із зміною форми власності та організаційно-правової форми. Згідно даних які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців СТОВ «Улянівське» на даний час зареєстроване, реєстрації припинення даної юридичної особи не проводилось. Згідно довідки відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Миколаївської області від 05.12.2017 року , № 55/146-17 КПСП «Улянівка» 02.11.1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю. [PERSON] до списку осіб, що додається до цього державного акту, внесений не був. Середній розмір земельної частки ( паю) становить 8,0 умовних кадастрових гектар. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як встановлено в судовому засіданні та зазначено представником позивача, [PERSON] не отримував сертифікату на право на земельну частку (пай) Відповідно до п.п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95), ст.ст. 1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.09.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Отже судом встановлено, що на час паювання позивач [PERSON] був членом КПСП «Улянівка» тому мав право на отримання сертифікату. До теперішнього часу на дату звернення із позовною заявою до суду його не було внесено до списку осіб, які мали право на одержання земельної частки ( паю) як члена колишнього КПСП «Улянівка» та не було видано сертифікат на право на земельну частку пай, як члену колишнього колективного пайового сільськогосподарського підприємства. Оскільки спірні правовідносини щодо права на земельну частку (пай) виникли з часу отримання в 1995 році КПСП «Улянівка» державного акту на право колективної власності на землю, то до спірних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 71, 75, 76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Крім того, згідно ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Представник позивача у своїй заяві про поновлення пропущеного строку позовної давності не заперечує, що такий строк позивачем пропущено, оскільки про порушене право він дізнався ще в 2000 році, а до суду звернувся лише у 2017 році. Однак посилаючись на тяжкі сімейні обставини (тривалу хворобу цивільної дружини та необхідність у її догляді, необхідність у догляді та вихованні чотирьох дітей), а також юридична необізнаність позивача він просив такі причини пропуску вважати поважними та поновити даний строк. На підтвердження хвороби цивільної дружини позивача [PERSON] [PERSON] суду надані медичні документи, в тому числі медична картка [PERSON] в оригіналі, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно хворіє, в 1999 році була проведена операція в Миколаївському обласному онкологічному диспансері, після чого проходила променеву терапію та з того часу перебуває на диспансерному обліку в МООД оскільки має ускладнення та супутні захворювання. Періодично лікується стаціонарно, суд звертає увагу, що період стаціонарного лікування [PERSON] досить тривалий. Також суд звертає увагу, що в родині позивача [PERSON] виховується четверо дітей, наймолодшій з яких в період оперування матері було два роки, а старшій десять років, що обєктивно вказує на складну життєву ситуацію, яка склалась в родині [PERSON] Після огляду МСЕК 04.03.2011 року [PERSON] було встановлено II групу інвалідності, а з 19.03.2015 року встановлена III група інвалідності безстроково. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку позовної давності суд виходить крім іншого з того, що ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Правова справедливість є безумовним першочерговим, моральним обовязком влади, який повинен бути вищим від будь-яких прогресистських намірів та устремлінь. Наявність справедливості насамперед має існувати як принцип адекватності суспільних зусиль, спрямованих на відновлення священної рівноваги права, порушеної внаслідок діяльності чи бездіяльності суспільства чи конкретної особи. Отже суд вважає, що при поновлені позивачу [PERSON] строку позовної давності буде відновлена справедливість на отримання ним того, на що він мав право, однак з обєктивних причин не зміг це право своєчасно та належним чином захистити. Крім того, суд враховує, що при відновлені права позивача на земельну частку (пай) не буде порушення прав інших осіб, оскільки суду надані докази того, що на території Софіївської сільської ради Новобузького району є в наявності нерозділені ( не витребувані) земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Крім того такі землі, а саме КПСП «Улянівка», на даний час передані в оренду ФГ «Перлина» саме на строк, до моменту отримання власниками таких земельних ділянок документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Отже суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи доведено поважність пропуску строку для звернення до суду, а тому він підлягає поновленню. Саме таке рішення буде ґрунтуватися на засадах верховенства права, буде законним та крім іншого справедливим. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved