Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

23.12.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08.10.2019 йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У його квартирі зареєстрований відповідач, який там не проживає із 2018 року. Відповідач не несе витрат по сплаті комунальних послуг та добровільно знятися із реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача у його житлі позбавляє можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися житлом, змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 05 січня 2021 року позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності до положень статей 128, 130, 131 ЦПК України, оскільки повістка йому залишена за адресою його зареєстрованого місця проживання, розписка судового розпорядника повернута до суду із відміткою "адресат відсутній", а іншу адресу місця проживання відповідач суду не повідомляв. Позивач до суду спрямувала заяву про підтримання позову, надав згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком М.І. [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] ( а.с. 13-14). З довідки від 16.12.2020, виданої ОСББ «Собор 20» вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який не є родичем власника (а.с. 15). Відповідно до актів ОСББ « Собор-20» від 07.08.2020 та від 09.10.2020 за адресою: [ADDRESS] [PERSON] фактично не проживає із 2018 року. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Згідно статті 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведеної норми випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, лише за умови наявності відповідного договору між ними. Доказів наявності такого договору, укладеного між сторонами не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Позивач заперечує проти реєстрації відповідача у належній йому квартирі. Відповідач не є членом сім`ї позивача та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] ще попереднім власником. Таким чином, права позивача, як власника квартири, підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Посилання позивача у позові на положення статей 71, 72 Житлового Кодексу та 405 ЦК України є зайвими, оскільки ці норми не регулюють спірних правовідносин.

Outcome: approved