Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить поділити спільне майно подружжя, набуте під час спільного проживання, а саме: визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20 квітня 2004 року по 11 жовтня 2018 року. Вказує, що під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано на ім`я [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позивач претендує на визнання за собою права власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. 16 лютого 2021 року відповідачем до відділу документального забезпечення суду було подано відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву [PERSON] . 17 лютого 2021 року позивачем до відділу документального забезпечення суду було подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.04.2021 зустрічний позов [PERSON] визнано неподаним та повернуто його разом з доданими до нього матеріалами, повернуто [PERSON] судовий збір у розмірі 1000,00 грн, сплачений відповідачем при зверненні із зустрічним позовом. В підготовче засідання, призначене на 13 квітня 2021 року об 11:00, прибули позивач, відповідач та їх представники. Позивач та представник позивача в підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просили не стягувати із відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання вказаної позовної заяви. Відповідач в підготовчому засіданні подала заяву про визнання позову, яку підтримала із представником в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2004 року по 11 жовтня 2018 року. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2018 року розірвано шлюб, укладений 20 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, запис № 295. У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В., за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, за №18342219 із часткою власності 1/1, а саме: квартира [ADDRESS] . Номер запису: 13909 в книзі 187. Згідно із висновком до звіту №4/9866 про вартість об`єкта оцінки, вартість квартири [ADDRESS] становить 438 080,00 грн, у тому числі 1/2 ідеальна частина квартири - 219 040,00 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі - ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 №2947-III (далі - СК УКраїни), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У відповідності до абз. 1 п.22 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі - Постанова №11), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом пунктів 23, 24 Постанови №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з п.30 Постанови №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст 63, ч.1 ст.65 СК України. Положеннями частини третьої та четвертої статті 200 ЦПК України закріплено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.4, ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що під час шлюбу відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2012, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. за №3363, було придбано нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно було набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується та визнано відповідачем, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] , [INFO] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позивач в підготовчому засіданні просив не стягувати з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Outcome: approved