Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) визнати незаконними та скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записи про право власності на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1835,7 кв. м, що розташований по [ADDRESS] , з реєстраційним номером 877145168236, вчинені 12 березня 2016 року, на підставі рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року по справі № 681/1027/15-ц, державним реєстратором Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області Шпаком А.В., за: [PERSON] номер запису 13840367, [PERSON] номер запису 13728479, [PERSON] номер запису 13840428, [PERSON] номер запису 13840453, [PERSON] номер запису 13840483, [PERSON] номер запису 13840511, [PERSON] номер запису 13840537, [PERSON] номер запису 13729127, по 1/8 частині за кожним; 2) визнати недійсними договори купівлі-продажу: - 7/8 часток у праві спільної власності будівлі (корівника), що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 1835,7 кв.м, укладений між продавцями: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від імені яких діяла їх представник [PERSON] , та покупцем ТОВ «Українська переробна компанія», який посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. 09 грудня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 2401, з дня його вчинення, тобто з 09 грудня 2019 року; - 1/8 частки у праві спільної власності будівлі (корівника), що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 1835,7 кв.м, укладений між продавцем [PERSON] , від імені якої діяла її представник [PERSON] , та покупцем ТОВ «Українська переробна компанія», який посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. 20 лютого 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 338, з дня його вчинення, тобто з 20 лютого 2020 року; 3) визнати незаконними та скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записи про право власності/довірчої власності за номерами 34529525 від 09 грудня 2019 року та 35588447 від 20 лютого 2020 року, вчинені, на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу, приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1835,7 кв.м, що розташований по [ADDRESS] , за товариством з обмеженою відповідальністю «Українська переробна компанія»; 4) стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2942,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Свою заяву мотивував тим, що на підставі рішення Полонського районного суду від 22 грудня 2015 року він, [PERSON] , та треті особи на його стороні мають у спільній частковій власності приміщення корівника, розташованого по [ADDRESS] , а відповідачі по справі являються власниками телятника по [ADDRESS] у тому ж селі. Оскільки в рішенні суду допущено помилку щодо адреси розташування цих об`єктів, а також не було зазначено загальної площі вказаних приміщень, тому за заявою його представника цим же судом 19 березня 2020 року було виправлено допущену опису в рішенні суду та зазначено, що корівник, який належить [NUMBER] співвласникам розташований по [ADDRESS] , власниками котрого є 8 співвласників, становить 822,5 кв.м. Однак, ще у березні 2016 року особи, за якими було визнано право власності на телятник, скориставшись тим, що у судовому рішенні не було зазначено площі нежитлового приміщення, на яке за ними визнано право власності, фактично зареєстрували за собою право власності на приміщення корівника площею 1835,7 кв.м, котре в послідуючому у грудні 2019 року (7/8 часток) та в лютому 2020 року (1/8 частка) було продано для ТОВ «Українська переробна компанія» на підставі оспорюваних у позові договорів. Згідно\~ухвали суду\~від 17\~липня 2020\~року за\~заявою [PERSON] забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме будівлю загальною площею 1835,7 кв.м, розташовану по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 877145168236), право власності на яку зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Українська переробна компанія» (код ЄДРПОУ 42960105) (записи про право власності / довірчої власності: № 34529525 від 09.12.2019 року на 7/8 частин об`єкту, № 35588447 від 20.02.2020 року на 1/8 частину об`єкту). Згідно ухвали суду від 12 листопада 2020 року за клопотанням позивача витребувано докази, а саме, від приватного нотаріуса Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М. належним чином\~завірені копії\~договору купівлі-продажу\~7/8\~частин нежитлового\~приміщення загальною\~площею 1835,7\~кв.м,\~що розташоване\~по [ADDRESS] ,\~укладеного між\~продавцями [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та покупцем\~ТОВ «Українська\~переробна компанія»;\~договору купівлі-продажу\~1/8\~частини цієї\~ж будівлі\~корівника,\~укладеного між\~продавцем [PERSON] \~та покупцем\~ТОВ «Українська\~переробна компанія»,\~а також\~копії усіх\~приєднаних до\~них документів,\~на підставі\~яких були\~посвідчені ці\~договори;\~від Полонської\~районної державної\~адміністрації належним чином\~завірені копії\~реєстраційних справ\~щодо реєстрації\~12\~березня 2016\~року права\~власності на\~нежитлове приміщення\~загальної площею\~1835,7\~кв.м,\~що по\~ [ADDRESS] (реєстраційний\~номер об`єкта\~877145168236)\~за [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Представник відповідача ТОВ «Українська переробна компанія» 26 серпня 2020 року подав до суду відзив, в якому проти позову [PERSON] заперечив, мотивуючи тим, що при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, таке майно не перебувало під забороною або арештом, щодо нього не велися судові спори, воно не було заставлене, в податковій заставі не перебувало, тощо. Також зазначив, що станом на момент посвідчення договорів (09 грудня 2019 року та 20 лютого 2020 року) продавці будівлі були її законними власниками, оскільки рішення Полонського районного суду, яким серед інших осіб позивачу було виділено у спільну часткову власність корівник, набрало законної сили 26 січня 2016 року, а описку у ньому виправлено ухвалою цього ж суду 19 березня 2020 року. Відтак вважає, що ТОВ «Українська переробна компанія» є добросовісним набувачем будівлі, а тому просив у задоволенні позову відмовити за недоведеністю обставин, на які посилається [PERSON] як на підставу своїх вимог. Від представників позивача [PERSON] та адвоката Нурієва Р.Т. 18 вересня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останні вказали, що ТОВ «Українська переробна компанія» під час укладання договорів купівлі-продажу повинно було знати і знало, що відповідачі (восьмеро осіб) не є власниками приміщення корівника, оскільки у резолютивній частині судового рішення було допущено очевидну помилку, а в доданих до позову технічних паспортах були вірно вказані адреси розташування приміщень та їх площа. Позивач та його представники [PERSON] і адвокат Нурієв Р.Т. при розгляді справи позов підтримали та просили вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Одночасно 22 лютого 2021 року ними заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, якщо суд дійде висновку що такий дійсно пропущено, та просили причини пропуску визнати поважними, зокрема через те, що про порушення свого права позивач дізнався лише у 2020 році після виправлення описки у рішенні Полонського районного суду від 22 грудня 2015 року. Представники ТОВ «Українська переробна компанія» - керівник Процун Є.В. та адвокат Коберський А.П. позов не визнали із зазначених у відзиві підстав. При цьому адвокат пояснив, що на його думку, [PERSON] , звертаючись із позовною вимогою, яка нібито стосується його частки в нежитловій будівлі в [ADDRESS] , фактично ставить вимогу, яка в кінцевому результаті може призвести до того, що за ним буде зареєстровано право власності на обидві будівлі, так як 09 березня 2016 року за ним уже зареєстровано право власності на 1/30 частину будівлі площею 822,5 кв.м, що не відповідає вимогам справедливості. Також представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовом без поважних причин, оскільки зареєструвавши у 2016 році за собою право власності на будівлю телятника з 2017 року він став платником податку на цю нерухомість, а тому знав, що за ним зареєстровано право власності на інший об`єкт, ніж зазначено у судовому рішенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у поданих письмових поясненнях, а [PERSON] і [PERSON] також у судовому засіданні проти позову заперечили з аналогічних підстав. Відповідач державний реєстратор Шпак А.В. при розгляді справи позов також не визнав та пояснив, що проводячи процедуру державної реєстрації прав на нерухоме майно за відповідачами (вісьмома особами) площу будівлі, що розташована в [ADDRESS] , він вказував ту, яка зазначена у технічному паспорті на нерухоме майно. Разом з тим, в рішенні суду не конкретизовано дані щодо ідентифікації об`єктів нерухомості (їх площа). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в судове засідання не з`явилися, у вересні 2020 року подали письмові заяви про підтримання позову та розгляд справи у їхній відсутності, окрім [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , котрі у поданих письмових поясненнях від 11 листопада 2020 року проти позову [PERSON] заперечили із тих же підстав, що й представники ТОВ «Українська переробна компанія». Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М. в засідання також не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що згідно рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 26 січня 2016 року (справа № 681/1037/15-ц), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено у спільну часткову власність корівник залишковою вартістю 72344 грн., розташований по [ADDRESS] , а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] телятник залишковою вартістю 15633 грн., розташований по [ADDRESS] . При написанні даного рішення судом було допущено описку, оскільки з технічних паспортів вбачалося, що корівник залишковою вартістю 72344 грн. (виділений для 30 осіб) розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1835,7 кв.м, а не по [ADDRESS] , як зазначено у рішенні. А телятник залишковою вартістю 15633 грн. (виділений для 8 осіб) розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 822,5 кв.м, а не по [ADDRESS] , як зазначено у рішенні. Вказану описку виправлено згідно ухвали Полонського районного суду від 19 березня 2020 року. Разом з тим, за даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1835,7 кв. м, що розташований по [ADDRESS] , з реєстраційним номером 877145168236, на підставі зазначеного вище судового рішення, 12 березня 2016 року державним реєстратором Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області Шпаком А.В. вчинені записи про право спільної часткової власності по 1/8 частині за кожним з наступних осіб: [PERSON] номер запису 13840367, [PERSON] номер запису 13728479, [PERSON] номер запису 13840428, [PERSON] номер запису 13840453, [PERSON] номер запису 13840483, [PERSON] номер запису 13840511, [PERSON] номер запису 13840537, [PERSON] номер запису 13729127. 09 грудня 2019 року між продавцями: [PERSON] , діючою від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та покупцем ТОВ «Українська переробна компанія» укладено договір купівлі-продажу 7/8 часток у праві спільної власності будівлі (корівника), що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 1835,7 кв.м, який посвідчено приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2401. На підставі вказаного договору цим же нотаріусом 09 грудня 2019 року в Державний реєстр прав на нерухоме майно внесено запис за номером 34529525 про право власності/довірчої власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Українська переробна компанія». В той же час після смерті одного із восьми співвласників нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину на належну йому 1/8 частку у праві власності на нежитлову будівлю, розташовану по [ADDRESS] загальною площею 1835,7 кв.м, прийняла його дружина [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 2020 року (спадкова справа № 11/2020). 20 лютого 2020 року між продавцем [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , та покупцем ТОВ «Українська переробна компанія» укладено договір купівлі-продажу 1/8 частки у праві спільної власності зазначеної вище будівлі (корівника), який посвідчено приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 338. На підставі вказаного договору цим же нотаріусом 20 лютого 2020 року в Державному реєстрі прав на нерухоме майно вчинено запис за номером 35588447 про право власності/довірчої власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Українська переробна компанія». Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд зазначає про таке. Згідно\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 15 ЦК\~України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Згідно п.п.2, 3 ч.2\~ст.16 ЦК\~встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути \~визнання правочину\~недійсним та припинення дії, яка порушує право. За положеннями ч.1 ст.21 ЦК\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно\~ст.182 ЦК\~передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК). Згідно\~статті 391 ЦК\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV(далі Закон № 1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ\~від 25.12.2015\~року №\~1127 (далі Порядок № 1127). Згідно з ч.3 ст.10\~Закону №\~1952-IV (в редакції, чинній на час вчинення запису про державну реєстрацію права власності на корівник) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону). Згідно зі ст.26\~Закону №\~1952-IV за\~результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч.1 ст.27 Закону № 1952-ІV). Відповідно до п.40 Порядку № 1127 проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 28\~Закону №\~1952-IV та\~цим Порядком. Згідно п.54 цього Порядку для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт. У випадках, передбачених абзацами першим та другим цього пункту, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт. Судом встановлено, що державним реєстратором Шпаком А.В. та приватним нотаріусом\~Бондар С.М.\~відомості до\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно стосовно\~реєстрації права\~власності на\~приміщення корівника,\~а також\~договори купівлі-продажу\~цього нерухомого\~майна вчинені ще до виправлення описок, допущених в судовому рішенні від 22 грудня 2015 року. При цьому, як вказав в судовому засіданні державний реєстратор Шпак А.В., одночасно з подачею заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявниками надавався технічний паспорт на будівлю, що розташована по [ADDRESS] , з якого і отримано відомості про загальну площу будівлі 1835,7 кв.м., що в результаті потягло вчинення запису про право власності на будівлю корівника за вісьмома особами, за котрими на підставі рішення Полонського районного суду від 22 грудня 2015 року визнано право власності на будівлю телятника, а не корівника. Відповідно до ч.1 ст.37\~Закону №\~1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. У разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч.2\~ст.26 названого Закону). Ураховуючи викладене, виходячи з принципу верховенства права, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними і скасування записів про право власності на будівлю корівника за відповідачами. З приводу заявленої вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, суд вказує наступне. Частиною першою\~статті 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.\~\~Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В пункті 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~(далі Постанова) визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі статтями\~16,\~203,\~215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. За змістом положень статті 210 ЦК України договір підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір\~\~є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання недійсним договорів купівлі-продажу будівлі корівника посилається на те, що співвласниками цієї будівлі, на підставі рішення Полонського районного суду від 22 грудня 2015 року, є він та треті особи на стороні позивача (всього 30 осіб), про що відповідачі знали, однак свідомо вчинили дії для державної реєстрації за ними права власності та подальшого продажу зазначеного об`єкту нерухомості, право власності на який, після вчинення правочинів, зареєстровано за покупцем ТОВ «Українська переробна компанія». За таких обставин судом встановлено наявність законних підстав для визнання незаконними договорів купівлі-продажу від 09 грудня 2019 року 7/8 часток та від 20 лютого 2020 року 1/8 частки у праві спільної власності будівлі (корівника), а також для визнання незаконними та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності ТОВ «Українська переробна компанія» з дня їх вчинення (09 грудня 2019 року, 20 лютого 2020 року). В той же час, представником відповідача ТОВ «Українська переробна компанія» заявлено про застосування строку позовної давності, а позивачем [PERSON] заявлено клопотання про його поновлення. Вирішуючи дане питання, суд зважає на наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено частиною першою\~статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). [PERSON] обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку позовної давності вказав, що заяву про реєстрацію за ним права на 1/30 частку у спільній частковій власності на телятник до державного реєстратора він не подавав і не підписував, а про факт реєстрації у 2016 році права власності на цю будівлю за ним та за іншими 29 особами (третіми особами на стороні позивача), які не є її власниками, йому стало відомо в ході судового розгляду даної цивільної справи, а саме з наданих адвокатом Коберським А.П. відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, як вбачається з актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 873605268236, на будівлю загальною площею 822,5 кв.м, що розташована по [ADDRESS] , 09 березня 2016 року за номером запису 13839409 державним реєстратором Шпаком А.В. здійснено державну реєстрацію спільної часткової власності за [PERSON] в розмірі 1/30 частки. Також позивач зазначив, що хоча за повідомленням Державної податкової служби, наявним у матеріалах справи, він з 2017 року являється платником податку на вказану нерухомість, однак податкових повідомлень-рішень не отримував. За даними ГУ ДПС у Хмельницькій області, наданими суду адвокатом Коберським А.П., Ціхоцький П.А. є платником податку на нерухоме майно за вказану вище нежитлову будівлю та йому направлялися корінці податкових повідомлень-рішень ф. «Ф» за податкові періоди 2017, 2018 років, однак він їх не отримував з причини не проживання за адресою вказаною на конверті: [ADDRESS] . Зазначений податок ним сплачено 30 листопада 2020 року (лист ГУ ДПС у Хмельницькій області № 39602/22-01-04-16-10 від 01.12.2020). Отже, на підставі судового рішення від 22 грудня 2015 року за [PERSON] визнано право власності на частину будівлі корівника, у 2018-2019 роках податкових повідомлень-рішень він не отримував через зазначені причини, а описку у вищевказаному судовому рішенні виправлено лише у 2020 році, після чого позивач достовірно зміг дізнатися про порушення його законного права власності на 1/30 частину будівлі корівника, на котру державним реєстратором Шпаком А.В. помилково зареєстровано право власності за відповідачами. Наведені обставини свідчать про те, що позивач до 2020 року не знав і не міг знати про факт реєстрації за ним у 2016 році права спільної часткової власності на інший об`єкт нерухомості, ніж той, на який за ним визнано право власності згідно судового рішення, а тому суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності щодо заявленої [PERSON] вимоги про визнання незаконним і скасування записів про право власності, вчинені 12 березня 2016 року. Строк позовної даності щодо заявлення інших позовних вимог [PERSON] не пропущено. Згідно ч.1, п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При подачі даного позову [PERSON] було сплачено 2522,40 грн. судового збору, за подачу заяви про забезпечення позову 420,40 грн. судового збору, за надання професійної правничої допомоги 5000 грн., а всього 7942,80 грн., що підтверджується документально. За положеннями ч.9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. В даному\~випадку спір\~виник через\~те,\~що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] звертаючись із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, надали державному реєстратору неправильні відомості для ідентифікації об`єкту нерухомості, на який за ними визнано право власності згідно судового рішення, що має наслідком помилкове прийняття рішення про реєстрацію речових прав, а в подальшому відчуження неналежного для цих осіб приміщення корівника добросовісному набувачу ТОВ «Українська переробна компанія». З урахуванням цих обставин та задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати на користь [PERSON] необхідно стягнути з відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] з кожного по 992,85 грн. (7942,80 : 8). Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Полонського районного суду від 17 липня 2020 року по даній справі № 681/911/20, провадження № 2-з/681/6/2020, суд вказує наступне. Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Приймаючи до уваги, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту нерухомого майна будівлі загальною площею 1835,7 кв.м, розташованої по [ADDRESS] , а тому такі заходи забезпечення позову продовжують діяти у відповідності до положень ст.158 ЦПК України.

Outcome: approved