Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

30.08.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла заява [PERSON], заінтересована особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, в якій заявник просить встановити факт смерті [PERSON] [INFO], яка померла у м.Луганськ [INFO] В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він є сином [PERSON], яка померла [INFO] в м.Луганськ. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для оформлення спадщини, у зв'язку з викладеним заявник вимушений звернутися до суду з вказаною заявою. Саме до Київського районного суду м.Харкова [PERSON] звернувся за місцем фактичного мешкання - квартири, яка належить йому на праві власності та знаходиться за адресою [ADDRESS] У судове засідання заявник не з'явився, 31.08.2018 р. подав до канцелярії суду заяву, в якій просить розглянути справу про встановлення факту смерті у його відсутності (а.с. 21). Представник заінтересованої особи - Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 31.08.2018 р. подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ознайомившись із отриманими матеріалами, Харківський міський відділ ДРАЦС заперечень з приводу задоволення заяви [PERSON] не має та просить розглянути справу у відсутності представника (а.с.19-20). Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У зв'язку з тим, що місто Луганськ, в якому мешкала мати заявника, на цей час знаходиться на непідконтрольній українській владі території де проводилась антитерористична операція (розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014р. № 1085-р зі змінами; розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 р. №1275-р), та яка згідно Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018р №2268-VIII визнана тимчасово окупованою територією, факт смерті [PERSON] не було зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану, в установленому законом порядку. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 р. №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» зі змінами та доповненнями, було тимчасово призупинено доступ до Державних peєстрiв та відповідно призупинена реєстрація актів цивільного стану. Згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мараєвою Я.В., [PERSON] придбав у власність квартиру за адресою [ADDRESS]. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON]. Таким чином, у суду немає сумнівів, щодо порушення правил підсудності при подачі [PERSON] заяви про встановлення факту смерті саме до Київського районного суду м.Харкова. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.11.1963 р. [NUMBER] (а.с.8). [INFO]. [PERSON] померла, на підтвердження чого надано лікарське свідоцтво про смерть №164 та довідку про причину смерті (а.с.11). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.07.2018 р., виданого Ленінським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки (а.с. 10). Крім того, заявник надав фотографію з місця поховання матері [PERSON], із зазначенням її прізвища, ім'я, по-батькові, дати народження та дати смерті (а.с.14). Місцем смерті [PERSON] є м.Луганськ, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та яке на цей час має статус тимчасово окупованої території. Згідно положення ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 р. №2268-VIII, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі ВССУ), «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016р. №990-V-III «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території»», при розгляді заяв, прийняття судом до уваги документів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на окупованій території, ВССУ зазначив, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Висновок ЄСПЛ сформульований у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званий "намібійський виняток", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосовано до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоді особам, які проживають на такій території. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно п.13.Постанови пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»- заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник [PERSON] звернувся до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції в Харківській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 з №1150/13024 (а.с.9) Згідно Постанови пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд вважає підтвердженим факт смерті [PERSON] та приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті, що пов'язано з проведенням в окремих районах Луганської та Донецької областях антитерористичної операції, вважає, що заявник позбавлений можливості реалізувати свої права, щодо офіційного визнання і підтвердження державою факту смерті в загальному порядку, та приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved