Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Добропільського міськарйонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить: - визнати реєстрацію 12 червня 2015 року транспортного засобу автомобіля марки «BMW-5201», 2003 року випуску, державний номерний знак «АН5959ІВ» на [PERSON], [INFO] недійсною; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину майна придбаного у шлюбі, а саме: автомобіль марки «BMW-5201», 2003 року випуску, обєм двигуна 2171, державний номерний знак «АН5959ІВ». В обґрунтування позову зазначила, з 28.08.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (відповідач-1), рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року шлюб між нею та відповідачем-1 було розірвано, хоча фактичні шлюбні відносини припинились з 20.12.2014 року. За час перебування у шлюбі, за рахунок спільних коштів придбали автомобіль марки «BMW-5201», 2003 року випуску, державний номерний знак «АН5959ІВ», який був зареєстрований на імя [PERSON]. Вказаний автомобіль було перереєстровано 12.06.2015 року на батька чоловіка [PERSON], оскільки згоди на здійснення перереєстрації даного автомобіля не надавала, враховуючи, що майно придбане в шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, просить суд визнати реєстрацію автомобіля від 12.06.2015 року недійсною та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду було надано клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі - 1,2 в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи (повідомлялись засобами телефонного звязку, про що містяться відповідні телефонограми), правом участі у судовому засіданні не скористались, причин поважності неявки до суду, згідно ст. 77 ЦПК України суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, також зазначивши, що при оформленні купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «BMW-5201», 2003 року випуску, державний номерний знак «АН5959ІВ» письмову згоду на зміну власника від [PERSON] не вимагали спираючись на ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, представник позивача не заперечував. Суд, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] з 28.08.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року у справі № 227/4220/16-ц шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було розірвано, рішення набрало законної сили 27.12.2016 року. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем-1 були припинені 20.12.2014 року, з того часу спільне господарство не ведуть. За час перебування у шлюбі придбали автомобіль «BMW-5201», 2003 року випуску, державний номерний знак «АН5959ІВ». Згідно інформації наданої Територіальним сервісним центром 1443 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області вбачається, що автомобіль марки BMW 5201, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на імя [PERSON], [INFO], реєстрація проведена 09.10.2012 року на підставі довідки-рахунку ДПІ 700591 від 09.10.2012, виданої ФОП [PERSON] 12.06.2015 року проведена перереєстрація автомобіля марки BMW 5201, номерний знак [NUMBER] по довідці-рахунку ААЕ 134095 від 12.06.2015, виданої ТОВ «Форвардавто-2» на імя [PERSON], [INFO]. Інформацією щодо надання згоди [PERSON] на зміну власника автомобіля сервісний центр 1443 не володіє. 12.06.2015 року між [PERSON] (комітент) та ТОВ «Форвардавто-2» (комісіонер) укладено договір комісії (надання посередницьких послуг у торгівлі автомобілями). За умовами якого комітент доручає, а комісіонер зобовязується за винагороду здійснити за рахунок комітента продаж автотранспортного засобу, що йому належить згідно тех. паспорту САО 059595. Встановлена ціна на транспортний засіб двісті тисяч гривень. 12.06.2015 року ТОВ «Форвардавто-2» видано довідку рахунок серії ААЕ № 134095 на імя [PERSON], згідно якої йому продано автомобіль BMW 5201, згідно свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) САО 059595, власником якого значився [PERSON]. Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12.06.2015 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Форвардавто-2» вбачається, що комісіонером були виконані умови договору комісії. Загальна вартість робіт (послуг) 100 грн. Згідно довідки № 4173002 Управління державної автоінспекції Центр ДАІ 1405 встановлено, що відповідно до компютерного обліку РІІС ДАІ Донецької області, станом на 03.07.2015 року за гр. [PERSON], [INFO] зареєстрований транспортний засіб BMW 5201, ДНЗ: АН5959ІВ, свід.реє. СХТ 141156, 2003 р.в. Відповідно до частин 3, 4статті 368 ЦК України та ч.1ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено Договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Таким чином суд вважає, що спірний автомобіль марки «BMW-5201», 2003 року випуску, обєм двигуна 2171, державний номерний знак «АН5959ІВ» є спільним майном колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки придбаний за час шлюбу. Згідно зст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У пункті 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.4ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Правочин відчуження автомобіля виходить за межі дрібного побутового. Як вбачається з матеріалах справи, згоди на відчуження спірного автомобіля [PERSON] (укладення договору комісії) на користь [PERSON] не надавала. Сторонами не надано доказів існування письмової згоди наданої позивачем на відчуження транспортного засобу. Таким чином, [PERSON] розпорядився спірним автомобілем без належної згоди другого з подружжя, як то визначено ч.3ст.65 СК України. У відповідності до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, за наявності довідки-рахунку можна вважати правочин таким, що відбувся, оскільки цього документу було достатньо для перереєстрації транспортного засобу на іншого власника в органах ДАІ. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~ Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, оскільки про наявність іншої домовленості між сторонами не надано. Оскільки [PERSON] продав автомобіль «BMW-5201», 2003 року випуску, державний номерний знак «АН5959ІВ» своєму батьку - [PERSON], [INFO], який і було зареєстровано на останнього, без згоди [PERSON], як співвласника цього майна, суд вважає, що захист порушеного права позивача можливий в обраний нею спосіб, у тому числі шляхом визнання недійсною реєстрації вказаного транспортного засобу 12.06.2015 року на імя [PERSON], [INFO], як такої, що була здійснена без належних на те підстав. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України та стягує солідарно з [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач - 2) на користь [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Суд вважає наданий представником позивача розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу в розмірі 2600,00 гривень, а також договір про надання юридичних послуг неналежними доказами на підтвердження понесення витрат на вказану суму, а вимоги щодо стягнення витрат на отримання правової допомоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved