Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про витребування майна з чужого незаконного володіння і стягнення належних їй грошових коштів неотриманої пенсії чоловіка в порядку спадкування за законом та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що її чоловік [PERSON] , що помер в січні 2016 року, був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) і інвалідом 1-ої групи по захворюванню, пов`язаному з наслідками Чорнобильської катастрофи. Позивач [PERSON] була дружиною та є спадкоємцем померлого у січні 2016 року [PERSON] , якому відповідач проводив виплати пенсії, що її було перераховано відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. Право власності померлого на гроші, що належали до сплати, встановлено відповідним рішенням суду і свідоцтвом про право на спадщину за законом. При цьому виконавче провадження не відкривалося та виконавчий лист не було отримано. Виплата здійснювалася відповідачем у добровільному порядку на підставі рішення суду. Але ніяких виплат зазначеної суми на адресу позивача ніхто не здійснив до теперішнього часу. Чергове звернення позивача, що його було здійснено у березні 2018 року, залишено без відповіді; саме тому вона вважає, що відповідач протиправно відмовляється здійснити їй, як спадкоємцю, виплату суми в розмірі 23 556.64 грн. (визначених за рішеннями судів і перерахованих самим відповідачем), що належали її чоловікові, а тепер належать позивачці на праві приватної власності, та безпідставно користується її грошима. У теперішній час відповідач знову чинить всілякі перепони у повноцінній реалізації права власності позивача на кошти в сумі 23 556.64 грн. Відмова відповідача сплатити кошти, що належать позивачу по закону, порушує її права власника щодо володіння та розпорядження належним мені майном та, на її думку, потребують судового захисту, адже письмові звернення проігноровано відповідачем та не здійснено виплат. Інших спадкоємців немає і позивач після смерті чоловіка вчасно звернувся до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини в вигляді недоотриманої чоловіком пенсії за певний період, нотаріусом видано свідоцтво про право власності і на вказані кошти, але роз`яснено право їх отримання лише в пенсійному фонді. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті чоловіка, утримує це спадкове майно, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до пенсійного фонду, нотконтори ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (кошти з пенсійного фонду) оформити потрібно і вона оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про витребування належних їх і визнаних на праві власності в порядку спадкування по законом після смерті чоловіка коштів, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що її права порушено і була вимушена звертатися з позовом до суду. Позивач вважає, що все нею зроблено правильно і згідно закону та просила стягнути з відповідача недоотриману чоловіком пенсію і витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили; в письмовому зверненні до суду не погодилися з викладеними в позові обставинами, підтвердивши не правильність викладеного і свою не згоду, просили розглянути справу по закону за наявними матеріалами і просили слухати справу без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошина О.В. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомили; в письмовому зверненні до суду погодилися з викладеними в позові обставинами, підтвердивши правильність викладеного і свою згоду, просили розглянути справу по закону за наявними матеріалами і просили слухати справу без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних відповідача і третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що згідно з ст. 58 закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне й у повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, контролює, щоб використання коштів фонду було цільовим, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим актом і статутом ПФУ. Юридичною особою, що її зареєстровано у ЄДРПОУ є Головне управління ПФУ у Дніпропетровській обл., але у м. Кривому Розі діє структурний підрозділ: Покровський відділ обслуговування громадян УПФ України в Дніпропетровській області, що розташовано у Покровському районі міста. Чоловік позивача [PERSON] , що помер в січні 2016 року, був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) і інвалідом 1-ої групи по захворюванню, пов`язаному з наслідками Чорнобильської катастрофи. Позивач [PERSON] була дружиною та є спадкоємцем померлого у січні 2016 року [PERSON] , якому відповідач проводив виплати пенсії , що її було перераховано відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. Право власності померлого на гроші, що належали до сплати, встановлено відповідним рішенням суду і свідоцтвом про право на спадщину за законом. При цьому виконавче провадження не відкривалося та виконавчий лист не було отримано. Виплата здійснювалася відповідачем у добровільному порядку на підставі рішення суду. Але ніяких виплат зазначеної суми на адресу позивача ніхто не здійснив до теперішнього часу. Чергове звернення позивача, що його було здійснено у березні 2018 року, залишено без відповіді; саме тому вона вважає, що відповідач протиправно відмовляється здійснити їй, як спадкоємцю, виплату суми в розмірі 23 556.64 грн, що належали її чоловікові, а тепер належать позивачці на праві приватної власності, та безпідставно користується її грошима. Позивач свої вимоги обгрунтовує наступними підставами. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. В статті 387 ЦК України закріплено загальне правило: власник мас необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна в натурі застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Витребування своєї речі (в даному випадку не гроші) неволодіючим власником від володіючого не власника є предметом цього позову та формою захисту порушеного цивільного права власника майна, яка полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Однією з основних засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності чи обмеження у його здійснені, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно навіть із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. Відповідач не є добросовісним набувачем, адже предмет позову - спадкове майно, яке ніколи не належало відповідачеві, адже це гроші, які належали моєму померлому чоловікові відповідно до рішення суду та не були своєчасно передані відповідачем у його розпорядження. У теперішній час відповідач, на думку позивача, чинить всілякі перепони у повноцінній реалізації права власності позивача на кошти в сумі 23 556.64 грн. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна переходить до спадкоємця власника, тобто воно перейшло до позивача. Таким чином, відповідно до зазначених вимог законодавства, майно, яке перебуває у незаконного володільця, підлягає безумовному вилученню і повертається власнику, якщо володілець виявився незаконним, недобросовісним. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відмова відповідача сплатити кошти, що належать позивачу по закону, порушує її права власника щодо володіння та розпорядження належним мені майном та, на її думку, потребують судового захисту, адже письмові звернення проігноровано відповідачем та не здійснено виплат. Інших спадкоємців немає і позивач після смерті чоловіка вчасно звернувся до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини в вигляді недоотриманої чоловіком пенсії за певний період, нотаріусом видано свідоцтво про право власності і на вказані кошти, але роз`яснено право їх отримання лише в пенсійному фонді. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті чоловіка, утримує це спадкове майно, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до пенсійного фонду, нотконтори ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (кошти з пенсійного фонду) оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про витребування належних їх і визнаних на праві власності в порядку спадкування по законом після смерті чоловіка коштів, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2011 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року зобов`язано Управління ПФ здійснити [PERSON] перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в роз\-мірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком згідно абзацу 4 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону України від 06 червня 1996 року) та пенсії для інвалідів, щодо яких встановле\-но зв`язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, згідно ч. 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону України від 06 червня 1996 року), починаючи з 01 березня 2011 року по 18 червня 2011 року з урахуванням проведених виплат. На виконання рішень суду проведено перерахунок га нараховано доплату в розмірі 23556.64 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Поря\-док погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, яким визначено механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» інвентаризації та погашення заборгованості за ни\-ми. Судом з`ясовано, що [PERSON] , що помер в січні 2016 року, був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) і інвалідом 1-ої групи по захворюванню, пов`язаному з наслідками Чорнобильської катастрофи. Позивач [PERSON] була дружиною та є спадкоємцем померлого у січні 2016 року [PERSON] , якому відповідач проводив виплати пенсії , що її було перераховано відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. Право власності померлого на гроші, що належали до сплати, встановлено відповідним рішенням суду і свідоцтвом про право на спадщину за законом. При цьому виконавче провадження не відкривалося та виконавчий лист не було отримано. Виплата здійснювалася відповідачем у добровільному порядку на підставі рішення суду. Але ніяких виплат зазначеної суми на адресу позивача ніхто не здійснив до теперішнього часу. Чергове звернення позивача, що його було здійснено у березні 2018 року, залишено без відповіді; саме тому вона вважає, що відповідач протиправно відмовляється здійснити їй, як спадкоємцю, виплату суми в розмірі 23 556.64 грн, що належали її чоловікові, а тепер належать позивачці на праві приватної власності, та безпідставно користується її грошима. Після смерті чоловіка позивача відкрилась спадщина на недоотриману пенсію у вказаній сумі, позивач вчасно звернулася до відповідної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за якою відкрита спадкова справа. А 23 червня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі і на неотриману пенсію чоловіка в сумі 23 556 грн. 64 коп.. Отже до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя. Відповідно до ч. 1. т. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який проживав спадкодавцем і у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заяві про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладені обставини і праві отримання у спадок недоотриманої пенсії, своєчасно звернувся до нотаріуса метою оформлення права на спадщину і отримання пенсії у порад спадкування та отримав свідоцтво про спадщину за законом. Належним відповідачем в даній справі є Головне управління Пенсійного фонду України з наступних підстав: так, у відповідності до рішення Конституційного суду України № І рп/2011 від 26 грудня 2011року по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційні повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інші органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України. До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності. Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, як втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутим цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової і економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрина «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принци пропорційності. У справі "Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти …" ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частою 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу - право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті батька, які він вважає законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно - кошти. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області належні [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 червня 2017 року, що видане державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори по спадковій справі № 789/2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1584, кошти - недоотриману суму пенсії [PERSON] - у розмірі 23 556 грн. 64 коп. (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість грн. 64 коп.), а також стягнути ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 704 грн 80 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів недоотриманої пенсію в порядку спадкування за законом в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved