Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

28 травня 2021 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.11.2018 у розмірі 179702,06 грн станом на 16.05.2021. Позовна заява обґрунтована тим, що 15.11.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку». Позивач зазначав, що підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). За умовами вказаного договору банком було відкрито картковий рахунок (що підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позову) із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 15.11.2018, отримав картку з кредитним лімітом 200000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 16.05.2021 утворилась заборгованість у розмірі 179702,06 грн, з яких: заборгованість за поточним тілом кредиту - 161858,11 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9377,64 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 8466, 31 грн. Ураховуючи викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У поданому до суду клопотанні позивач просив розглянути справу без участі представника позивача та просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1-2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно п. 2, пп. 1, 2, 5 п. 3, 6, 7, 8 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.07.2020 № 110, яке є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг: електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис; клієнт банку - фізична особа, яка отримує або має намір отримати банківські та/або фінансові послуги, не пов`язані з підприємницькою діяльністю; цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом. Банк самостійно визначає технологію створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, та забезпечує дотримання вимог цього Положення. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1-2 ст. 1069 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону. Так, судом було встановлено, що 15.11.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання цифровим власноручним підписом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу Приватбанку, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 15). У цей же день відповідачем було підписано цифровим власноручним підписом паспорт споживчого кредиту (а.с. 16-17) та отримано кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 11/21 (а.с. 14). Згідно паспорту споживчого кредиту (а.с. 16-17) відповідач ознайомився, підтвердив отримання та погодився з такими основними обраними ним умовами кредитування, а саме: тип кредиту: відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума кредитного ліміту: до 200,00 тис. грн; строк кредитування - 240 місяців; мета кредиту - споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка, відсотків річних: 0,0001% - у пільговий період (до 30 днів); 37,2 % - поза межами пільгового періоду; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, - подвійна; кількість та розмір платежів, періодичність внесення: проценти та комісія щомісячно, тіло - наприкінці строку; 7 % від заборгованості + комісія - щомісячно; Згідно наданої позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а.с. 13) кредитний ліміт, встановлений 10.12.2019, у розмірі 200 000,00, було зменшено 29.12.2020 -до 0,00 грн. Отже найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача, за весь період кредитування складав 200 000,00 грн., що відповідає умовам кредитування, погодженим між сторонами у паспорті споживчого кредиту від 15.11.2018. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 16.05.2021 утворилася заборгованість в сумі 179702,06 грн., яка складається з: 161858,11 грн - заборгованості за поточним тілом кредиту; 9377,64 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8466,31 грн - заборгованості за простроченими відсотками. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н станом на 17.05.2021 (а.с. 79 - 114) за період з 23.08.2016 по 16.05.2021, а також довідкою про картки, видані відповідачу відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, остання з яких перевипущена 15.11.2018 під номером [NUMBER] терміном дії - 11/21 (а.с. 14). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості, однак у повному обсязі вчасно платежі на часткове щомісячне погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів за користування кредитом не здійснював, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором. Відповідач доказів на спростування отримання ним грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі та/або доказів погашення ним заборгованості не надав, позовні вимоги визнав. Отже, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у заявленому розмірі є обґрунтованою, що підтверджується банківською випискою за договором, розрахунком заборгованості, довідкою про зміну умов кредитування та не заперечувалося відповідачем. Оцінюючи розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами суд зазначає таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 23-67) та витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток (а.с. 18-22) , на яких не міститься підпис відповідача. Отже, суд вважає, що доводи позивача про підписання відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у письмовій формі не підтверджені позивачем належними доказами та є безпідставними. Суд також не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17 (постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Разом з тим, суд ураховує, що, укладаючи кредитний договір шляхом підписання відповідачем відповідної заяви, паспорту споживчого кредиту, сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитним лімітом складає у пільговий період - 0,00001 % річних; поза межами пільгового періоду - 37,2 % річних; при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - подвійна процентна ставка, тобто 74,4 % річних (37,2 х2 = 74,4 %). З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16.05.2021, наданого позивачем, вбачається, що нарахування процентів за користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору здійснювалося позивачем із застосуванням процентних ставок - 3,1 % щомісяця (37,2 % річних) та 6,2 % щомісяця (74,4 % річних - за прострочений кредит). Отже, заявлену до стягнення суму заборгованості за процентами, нарахованими відповідачу за користування ним кредитними коштами, суд вважає обґрунтованою та підставною, оскільки вона здійснена за погодженими сторонами процентними ставками та нарахована на суму кредиту у межах встановленого та погодженого кредитного ліміту. Відповідач наведених обставин не оспорював. У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Оскільки відповідач у заяві від 29.06.2021 позовні вимоги визнав, визнання відповідачем позову не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 15.11.2018 станом на 16.05.2021 у загальному розмірі 179702,06 грн, у тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту - 161858,11 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9377,64 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 8466, 31 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2695,53 грн, про що свідчить квитанція про сплату судового збору (а.с. 1). Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що складає 1347,76 грн. З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді 50 % судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 1347,77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved