Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та визначення порядку користування житлом. В обґрунтування позову посилається на те, що 31 грудня 1993 року відповідачу [PERSON] діду позивача, [PERSON] дружині відповідача та бабусі позивача, [PERSON] сину відповідача та дядьку позивача, було видано Свідоцтво про право власності на житло квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1[ADDRESS]. Вказана квартира належала зазначеним особам на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині кожному. 26 вересня 2008 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], уклала договір дарування 1/3 частки вказаної квартири, яка належала [PERSON], на імя позивача. [PERSON] померла 25.09.2012 року. 02 квітня 2013 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого у власність позивача перейшла 1/3 частина спірної квартири. Після смерті [PERSON] між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. За позовом відповідача рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2014 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/6 спірного майна. Рішення в цій частині набрало законної сили. Таким чином, на день подання позову, позивачу та відповідачу на праві власності належить по 1/2 частині спірного майна. Квартира загальною площею 66,2 кв.м., житлова площа 41,3 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, кухні, лоджії, балкону, коридору, кладової, туалету, ванної. Відповідач перешкоджає позивачу у користуванні частиною квартири, не дає до квартири доступу, між сторонами існують суперечки щодо встановлення порядку користування квартирою, що й викликало потребу визначення конкретного порядку користування за кожним із співвласників у судовому порядку. Просить суд виділити їй у користування жилу кімнату № 6, площею 13,0 кв.м., разом з балконом площею 0,7 кв.м.; виділити у користування відповідачу жилу кімнату № 8 площею 11,8 кв.м. разом з лоджією площею 2,5 кв.м.; залишити в спільному користуванні усіх власників квартири коридор, кладову, туалет, ванну, кухню, житлову кімнату № 7 загальною площею 16,5 кв.м.; усунути перешкоди у користуванні квартирою № 32 в будинку № 6 на ж/м Тополя-1 у м. Дніпропетровську, шляхом вселення позивачу у квартиру; зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні 1/2 частиною квартири за вказаною адресою. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином про дату судового засідання, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1993 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1[ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). Згідно з договором дарування від 26.09.2008 року, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON], подарувала [PERSON] 1/3 частини квартири № 32, що знаходиться в житловому будинку № 6 у м. Дніпропетровську, ж/м Тополя-1. Ця 1/3 частина квартири належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1993 року. Договір посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2013 року, [PERSON] є спадкоємицею 1/6 частини квартири № 32, що знаходиться у м. Дніпропетровську, ж/м Тополя-1, буд. 6 (а.с. 14). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2014 року у справі № 200/10905/13-ц за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину квартири № 32 у будинку № 6 на ж/м Тополя-1 в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом. Рішення в цій частині набрало законної сили (а.с. 16, 17-18). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частині квартири № 32, що знаходиться в житловому будинку № 6 у м. Дніпропетровську, ж/м Тополя-1. Суд дійшов до висновку, що між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач чинив перешкоди позивачу в доступі до спірної квартири. Вказана обставина, зокрема, підтверджується повідомленнями начальника Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07.10.2014 року за № 46/ЖЄО-14622, та від 15.10.2014 року за № 46/М-113, з яких вбачається, що [PERSON] замінив замок на вході в квартиру. [PERSON] винесено офіційне застереження про недопустимість у подальшому антигромадської поведінки та вчинення відносно [PERSON] протиправних дій (а.с. 23, 25). Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у праві власності квартиру, користуються нею для особистого проживання, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою. У відповідності із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~\~ Згідно зі ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно вимог ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) - квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до технічного паспорту та зазначених в ньому характеристик, спірна квартира знаходиться в житловому будинку літ. А-9 на 8 поверсі та в цілому квартира складається з: 1 коридор, загальною площею 10,0 кв.м.; 2 кладова, загальною площею 0,8 кв.м.; 3 туалет, загальною площею 1,0 кв.м.; 4 ванна, загальною площею 2,1 кв.м.; 5 кухня, загальною площею 7,8 кв.м.; 6 житлова кімната, загальною площею 13,0 кв.м.; 7 житлова кімната, загальною площею 16,5 кв.м.; 8 житлова кімната загальною площею 11,8 кв.м.; І балкон, загальною площею 0,7 кв.м.; ІІ лоджія, загальною площею 2,5 кв.м. Загальна площа квартири 66,2 кв.м.; житлова площа 41,3 кв.м. (а.с. 10-11). Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що порядок користування житлом, запропонований позивачем, є обґрунтованим та не порушує прав жодної із сторін. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У звязку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову,\~\~доказів в підтвердження того, що ним не порушувалися права позивача, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідач створює перешкоди для користування спірною квартирою її власнику, суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту порушеного права, і порушене право позивача повинно бути захищено шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою та шляхом вселення позивачки і зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні цією квартирою та визначення порядку користування житлом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved