Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

23.10.2018 року [PERSON] (далі -\~позивач),\~в особі представника за письмовою довіреністю\~ [PERSON] , звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області про усунення перешкод прав власника шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 13 червня 2018 року [PERSON] отримала в дар від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченого 13.06.2018 року Кошкіною В.В., приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим №1638 (далі - Договір). Право власності за нею зареєстровано 13.06.2018 року в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, їй - [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Після отримання дарунку позивач вирішила зареєструвати своє місце проживання в вказаній вище квартирі та подати документи на отримання субсидії, але підчас підготовки документів їй стало відомо, що відповідачі по справі так і не знялись з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, хоча ще з 2008 року не проживають в ній, в ній відсутні ї особисті речі, оскільки вони виїхали на постійне проживання до Італійської Республіки. Позивач зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, безперечно, обмежує її права, як власника. Оскільки відповідачі у квартирі не проживають, владнати з ними в добровільному порядку питання про реєстрацію зняття з обліку не має змоги. Просить суд усунути перешкоди права власності, а саме, квартирою [ADDRESS] , визнавши [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.10.2018 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.22). Ухвалою суду від 17.01.2019 року справу призначено до розгляду по суті (а.с.34). Позивач у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вимоги, викладені в позові, підтримала у повному обсязі (а.с.28). Копія ухвали суду від 26.10.2018 року, разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, надсилалась рекомендованою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу зареєстрованого місця проживання/перебування відповідачів відповідно до даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради, яка співпадає з адресою місця проживання зазначеною позивачем у позовній заяві, однак, до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відміткою «Укрпошти» (а.с.38,43), які свідчать про їх неотримання відповідачами. Крім того, відповідачі належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи через виклики до суду, розміщені на сайті Енергодарського міського суду. Відповідно до ч.8 п.4\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачами до суду не надано заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву чи клопотань про відкладення слухання справи. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Лашко І.М. також просила розглядати справу у її відсутності (а.с.32). Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають задоволенню з наступних підстав: 13 червня 2018 року [PERSON] отримала в дар від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченого 13.06.2018 року Кошкіною В.В., приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим №1638 (а.с.7). Право власності за нею зареєстровано 13.06.2018 року в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 26610254, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Кошкіною В.В., приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області від 13.06.2018 року, індексний номер витягу: 127507906 (а.с.9). Тобто, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані [PERSON] , та [PERSON] (а.с.12). Згідно до акту про фактичне непроживання від 12.10.2018 року відповідачі в квартирі не проживають з 2008 року (а.с.11). Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пункт 7\~ст.92 Конституції України\~встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ Статтею 8\~Європейської конвенції\~з прав\~людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються ЦК України щодо права власності та захисту права власності та положеннями ЖК України. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 14\~ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до ч.1\~ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Законом України "Про свободу пересування і вільне обрання місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація провадиться за місцем постійного чи тимчасового перебування громадян. У разі зміни місця перебування Законом передбачено зняття з реєстрації за місцем проживання. Відповідно до ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~зняття\~з реєстрації\~здійснюється в\~день звернення\~особи на\~підставі: заяви\~особи або\~її представника,\~що подається\~до органу\~реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про\~смерть; паспорта\~або паспортного\~документа,\~що надійшов\~з органу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану,\~або документа\~про смерть,\~виданого компетентним\~органом іноземної\~держави,\~легалізованого в\~установленому порядку; інших\~документів,\~які свідчать\~про припинення: підстав\~для перебування\~на території\~України іноземців\~та осіб\~без громадянства; підстав\~для проживання\~або перебування\~особи у\~спеціалізованій соціальній\~установі,\~закладі соціального\~обслуговування та\~соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи, таким що втратив право користування жилим приміщенням. Право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved