Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~18 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю та збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2012 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2016 року розірвано. У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після припинення сімейних стосунків син [PERSON] залишився проживати із нею, за згодою сторін, по [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 25% з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що розмір стягувань аліментів на даний час суперечать чинному законодавству, оскільки внесено зміни про їх мінімальний розмір. Вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] періодично брав участь у вихованні сина. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12.05.2017 року затверджено мирову угоду між нею та відповідачем, щодо участі у вихованні дитини. 07.07.2018 року вона дійшла згоди з відповідачем про те, що їх син поїде на нетривалий час до міста Львів на лікування і тимчасово буде проживати у нього, а вона буде навідувати сина. Коли пройшов певний період часу, вона не помітила ніяких змін в стані дитини, покращення. Прохання зустрітися з лікарем та поговорити про стан сина залишилося проігнорованим через постійні переноси візиту. Вона намагалася добровільно вирішити цю ситуацію та повідомила відповідача, що забирає сина у місце його постійного проживання. Однак, більше як пів року вона намагається забрати сина, якого відповідач переховує. Покликаючись на викладені обставини, просить суд збільшити розмір аліментів, присуджених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017 року; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~09 січня 2021 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Зустрічний позов мотивований тим, що під час укладення шлюбу та народження дитини вони проживали у м. Львів. Коли синові було 1 рік 7 місяців відповідач з невідомих причини, у його відсутності, забрала свої і дитячі речі та переїхала разом із сином у с. Зміїнець Луцького району Волинської області. Вказану дію пояснила, що їде до батьків на тиждень. Однак, так додому із сином не повернулася та з цього часу у сторін почалися непорозуміння щодо визначення місця проживання дитини.З 09.01.2018 року по травень 2018 року дитина жила із ним, хлопчик почав швидко розвиватися. З травня 2018 року по липень 2018 року син жив по черзі то з ним то з відповідачем. В подальшому він був змушений забрати сина на постійне місце проживання до м. Львів для забезпечення його належного виховання та розвитку, здійснення постійного догляду, з чим відповідач погодилася. Вказує, що весь час проживання сина із ним матір не приймала участь в його утриманні, не давала гроші на лікування, при цьому до грудня 2018 року отримувала аліменти на утримання сина. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , за місцем його проживання та перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2020 року задоволено клопотання відповідача і прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до розгляду в одному провадженні з первісним позовом та до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов просили задовольнити із вказаних підстав, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) та його представник [PERSON] в судове засідання не прибули. Представник відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з впровадженням додаткових карантинних заходів на території Львівської міської територіальної громади. Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки наведені у клопотанні представника відповідача обставини запровадження додаткових карантинних заходів на території м. Львова не перешкоджають прибути у судове засідання, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи. Представник третьої особи Перій С.М. в судовому засіданні підтримала позицію органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та просила суд залишити дитину з матір`ю дитини. В судове засідання представник органу опіки та піклування Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності та надано висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2012 року по 29.09.2016 року, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2016 року про розірвання шлюбу (т.1 а.с.20-21). \~ \~ \~ \~В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.12.2014 року. Батьками дитини згідно зазначеного свідоцтва є сторони у справі (т.1 а.с.22). \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2017 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, встановлення порядку прийняття участі у вихованні дитини, стягнення матеріальної та моральної шкоди за ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування, на наступних умовах: 1. В зв`язку з тим, що малолітній син [PERSON] постійно проживає разом із матір`ю [PERSON] сторони у справі погоджують [PERSON] участь у вихованні і спілкуванні з дитиною [PERSON] у такий спосіб: - зустрічі з дитиною, два дні на тиждень за попереднім погодженням з [PERSON] за дві доби до визначеного дня, години такого побачення визначаються з 17.00 годин до 21.00 годин без присутності матері на нейтральній території; - зустрічі з дитиною, у день його народження з 11.00 годин до 15.00 години; - [PERSON] отримує право забирати сина у місто Львів, за місцем свого проживання на період до 3 (трьох) днів щомісяця за попереднім погодженням з [PERSON] за дві доби до визначеного дня забирання дитини; - відпочинок з дитиною в літній період з 01 серпня по 22 серпня (двадцять один календарний день), без присутності матері на нейтральній території. \~ \~ \~ \~2. Зі своєї сторони [PERSON] зобов`язується щорічно надавати нотаріальний дозвіл на виїзд сина [PERSON] за кордон на відпочинок (оздоровлення) (т.1 а.с.18, 19). \~ \~ \~ \~З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що 07.07.2018 року сторони дійшли згоди, що [PERSON] тимчасово переїде проживати до батька [PERSON] в м. Львів на лікування. Однак, [PERSON] дитину не повернув матері та самовільно змінив місце проживання сина, яке було визначено за взаємною згодою, тобто разом із матір`ю [PERSON] в м. Луцьку. Вказані стороною відповідача не оспорюється. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною першою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року №402/428/16-ц відступлено від правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Отже, приймаючи рішення у даній справі та визначаючи місце проживання дитини, суд не застосовує принцип незрозлучності малолітньої дитини від матері, який закріплений у ст.6 Декларації прав дитини, а виходить, в першу чергу з найкращих інтересів дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інших обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), зазначено що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Отже, беручи за основу визначення терміну «найкращі інтереси дитини», яке наведено у вищенаведеному рішенні ЄСПЛ, суд вважає за необхідне надати свою оцінку всім істотним обставинам побуту сторін, їх відношення до виконання батьківського обов`язку та особливостей розвитку дитину. Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] цей орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи таке рішення орган опіки та піклування зазначив, що згідно акту обстеження умов проживання, матір [PERSON] проживає в двохкімнатній квартирі, із сучасним ремонтом, необхідними меблями та техніками. Для сина виділено окрему кімнату облаштовану дитячим куточком. Є іграшки для дитини відповідного віку. Вказана квартира зареєстрована на праві власності за матір`ю та обтяжень не має. В той же час, орган і піклування зазначив, що батько [PERSON] зареєстрованого на праві власності житла не має. Крім того, квартира за адресою [ADDRESS] , де фактично проживає відповідач і з сином, наразі перебуває під арештом та може бути примусового реалізована, що становить загрозу втрати дитиною місця свого фактичного проживання. До того ж, до органу опіки та піклування вже звернувся приватний виконавець із заявою про надання дозволу на реалізацію квартири. Тобто, за майновим критерієм забезпеченості батьків, орган опіки та піклування надав перевагу матері дитини, оскільки вона проживає в спокійних умовах, має у власності нерухомість, якій не загрожує примусове відчуження, в той час як батько дитини власного житла не має, а те, де він проживає, може бути примусового відчужене. Суд погоджується з таким підходом органу опіки та піклування та вважає, що право на безпечні умови проживання дитини є пріоритетним для неї, а отже в найкращих інтересах буде саме проживання дитини саме з матір`ю. Доказів на спростування висновку органу опіки та піклування в цій частині відповідач суду не надав. До того ж, доповнюючи висновки органу опіки та піклування в цьому аспекті, суд звертає увагу, що фактично відповідач використовує дитину для ускладнення реалізації квартири у примусовому порядку, а саме штучно та безпідставно змінив її місце проживання, для того, щоб стверджувати про порушення прав малолітнього в наслідок відчуження житла. Такий висновок суд робить із огляду на поведінку сторони відповідача, який чинить всілякі перешкоди у доступі до дитини, не тільки матері, але і соціальним працівникам, що було зафіксовано у висновку органу опіки та піклування. Надалі орган опіки та піклування звернув увагу на психологічний стан дитини, яка фактично називає матір`ю свою бабусю по лінії батька, що спричинено спотворенням батьком дитини інформації про дійсні обставини сімейних відносин. За висновком органу опіки та піклування, це шкодить дитині та її розвитку, оскільки вона має право знати хто саме є її матір`ю, а хто є бабусею. З такими висновками органу опіки та піклування суд також погоджується, адже спотворення в уяві дитини дійсних обставин того, хто є її матір`ю, а хто бабою, може призвести до порушення нормального розвитку дитини. Такі дії батька дитини суд розцінює як намагання всіма способам перешкоджати участі матері у вихованні дитини. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що необхідність проживання дитини саме з батьком зумовлена необхідність її лікування саме у м. Львові, оскільки ці доводи нічим не підтверджується, а дитина може лікуватися в будь-яких лікувальних закладах на території України. Крім того, матір, за своїм майновим станом, здатна забезпечити її доставку в інші регіони України, тому доводи відповідача в цій частині виглядають надуманими. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що за майновим критерієм сторін, а також зважаючи на психологічний розвиток дитини, її найкращим інтересам буде відповідати проживання саме з позивачем [PERSON] і суд задовольняє первісні позовні вимоги в цій частині, одночасно відмовляючи у зустрічному позові батька дитини. Що стосується позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів, що стягуються на дитину то судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017 року вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 25% з усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у своїх позовних вимогах просить суд збільшити розмір аліментів на утримання сина в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно із ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на момент ухвалення рішення судом, та того, що кожен із батьків повинен у рівних частках забезпечувати потреби дитини, які не можуть бути меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Що стосується розміру аліментів, які підлягають встановленню, то слід зазначити наступне. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч.3\~ст.181 СК України\~у того з батьків, разом з яким проживає дитина, законодавчі зміни у визначенні мінімального розміру аліментів, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 26.01.2017 року з відповідача на аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення дитини. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з [PERSON] в дохід держави слід стягнути 840,80 грн. та на користь [PERSON] 840,80 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved