Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

24.01.2019року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом і свої доводи мотивувала тим, що 25.06.1993 року, нею, ії батьком [PERSON], бабою [PERSON] приватизована двокімнатна квартира, яка розташована [ADDRESS], загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м у рівних долях. Свідоцтво про право власності від 25.06.1993 року видане на підставі розпорядження Ясинуватського відділення Донецької залізниці від 14.06.1993 року № 125. [INFO] померла баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на її частку квартири. В спадщину після смерті баби ніхто вступав, але фактично вони прийняли спадщину, так як на час смерті проживали однією сімєю, батько позивача відмовився від спадщини на користь позивача. На сімейній раді, за усною домовленістю батько, відповідач по справі - [PERSON] вирішив свою 1/3 частку квартири продати позивачу за 1000 доларів США, на що позивач погодилася і відповідач написав розписку про отримання коштів. При цьому пообіцяв протягом року оформити договір купівлі-продажу нотаріально, але до теперішнього часу частку квартири не оформив, уникає розмов про нотаріальне переоформлення. Оскільки сторони за договором домовилися по усім суттєвим умовам договору та відбулося повне його виконання обома сторонами, нотаріально не оформили договір купівлі - продажу 1/3 частки квартири розташованої [ADDRESS], відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, позивач змушена звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Тому просила суд визнати договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири дійсним та визнати за нею право власності на квартиру. Позивач в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутність,н а позові наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 25.06.1993 року, позивачем [PERSON], ії батьком [PERSON], бабою [PERSON] приватизована двокімнатна квартира, яка розташована [ADDRESS], загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м у рівних долях. Свідоцтво про право власності від 25.06.1993 року видане на підставі розпорядження Ясинуватського відділення Донецької залізниці від 14.06.1993 року № 125 .(а.с.9). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідотцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Волноваським районним відділом актів громадянського стану Донецькій області.(а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на її частку квартири. В спадщину після смерті баби ніхто вступав, але фактично вони прийняли спадщину, так як на час її смерті проживали однією сімєю, батько позивача відмовився від спадщини на користь позивача. На сімейній раді, за усною домовленістю батько, відповідач по справі [PERSON] вирішив свою 1/3 частку квартири продати позивачу за 1000 доларів США, на що позивач погодилася і відповідач написав розписку.(а.с.13). 03.10.1997 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище її після реєстрації брака стало " [PERSON]", що підтверджується свідотцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції, актовий запис № 131.(а.с.7). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.219 ч.2 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На стягненні судових витрат позивач не наполягала. На підставі ст.ст.11, 220, 328, 392, 655, 656 ЦК України,

Outcome: approved