overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

17 липня 1990 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у районному відділі ЗАГС Бессарабського району республіки Молдова за актовим записом №80. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], яка є повнолітньою і проживає окремо від батьків. Подружнє життя у них не склалось, так як вони не знаходили взаєморозуміння,що призводило до постійних сварок та конфліктів. На даний час їх шлюб носить лише формальний характер, однак відповідач не бажає добровільно розірвати шлюб в органах ДРАЦСу. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований районним відділом ЗАГС Бессарабського району республіки Молдова актовий запис №80. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Міндова". Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Крім того, сторони не заявили претензій з приводу спільнонажитого майна, а дитина від шлюбу повнолітня, що вбачається зі змісту позовної заяви. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

17 липня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Дружківського міського управління юстиції Донецької області, про що мається актовий запис за №142. Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Сімейні стосунки між сторонами припинені у 2012 році через те, що між нею та чоловіком немає взаєморозуміння та поваги одне до одного, що призводило до сварок. Вважає, що при такому ставленні відповідача до неї, збереження сім'ї неможливе. Просить розірвати шлюб. Неповнолітніх дітей залишити їй на виховання. Після припинення сімейних відносин, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, але має таку можливість, оскільки працездатний, нікого на утриманні не має. Стягнень по виконавчим листам з нього не провадиться. Просить стягнути з відповідача аліменти на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, до їх повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про підтримку позовних вимог в повному обсязі і розгляд справи у її відсутність. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище "[PERSON]". Просить стягнути з відповідача аліменти на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу щомісячно, до повноліття дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав заяву про визнання позову і розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що шлюб між подружжям підлягає розірванню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і інтересам їх дітей. Сторони припинили сімейне життя і бажають розірвати шлюб. Позивач категорично відмовляється від збереження сім'ї з відповідачем. Суд вважає, що неповнолітнїх дітей необхідно залишити проживати з матір'ю. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2010 року в Дружківському відділі РАЦС, про що має місце актовий запис за №142. Свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], який народився [INFO] року, про що Дружківським відділом РАЦС зроблений актовий запис за №174, підтверджується, що його батьком вказаний [PERSON]. Свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], яка народилася [INFO] року, про що Дружківським відділом ДРАЦС зроблений актовий запис за №521, підтверджується, що її батьком вказаний [PERSON]. Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти, оскільки він являється працездатним, інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні не має. Згідно зі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 243.60 грн. в Державний бюджет міста Дружківки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

17 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві позивач вказує, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 25 серпня 2004 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06 травня 2011 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі в них з відповідачем народився син [PERSON] [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, син знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач на даний час не має офіційного місця працевлаштування, а тому просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 700 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що син знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, сином не цікавиться. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, що просить позивачка, оскільки не працевлаштований. Згідний сплачувати аліменти в мінімальному розмірі. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06 травня 2011 року розірвано. Сина [PERSON] залишено проживати з матір'ю [PERSON] (а.с.2) Від спільного життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження, в яких сторони вказані батьками (а.с. 2). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2014 року визначено в розмірі 1286 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 385,80 гривень. При визначенні розміру аліментів судом враховано матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення. Оцінивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в саме 500 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

17 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позовній заяві позивач вказує, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 23 лютого 2008 року. В шлюбі в них з відповідачем народилося троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач на даний час не має офіційного місця працевлаштування, а тому просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі - 800 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінила позовні вимоги. Пояснила, що на даний час вона не працевлаштована, отримує допомогу по догляду за дитиною. Діти знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що на даний час офіційно не працевлаштований, тому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачем не має можливості. Судом встановлено, що сторони з 23 лютого 2008 року перебувають в шлюбі, зареєстрованим Княгиненською сільською радою Дубенського району, актовий запис №1, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.2) Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.16) Від спільного життя вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження, в яких сторони вказані батьками (а.с. 3,4,5). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років з 01 січня 2014 року визначено в розмірі 1032 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 309,60 гривень. При визначенні розміру аліментів судом враховано матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення. Оцінивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в саме по 400 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

17 липня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 14 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Свій позов позивачка обґрунтувала тим, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 липня 2007 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Заявою до суду позивач [PERSON] просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує і прохає суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з аналогічною заявою. Заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Як з'ясовано, 21 липня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Проценківською сільською радою Зінківського району Полтавської області, актовий запис № 5. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідач не надає допомоги на утримання спільної неповнолітньої дитини, яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Про способи виконання обов'язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти присуджуються у частці від доходу її батьків і або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня подання позову. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На цій підставі з [PERSON] в дохід держави стягується 243 грн. 60 коп., згідно ставки встановленої п.п.1 п.1 ч.2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

17 липня 2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями розташованого в с. Рогізка по вул. Леніна,176, Чечельницького району Вінницької області після покійної [PERSON] в порядку спадкування по заповіту. При звернені до нотаріальної контори їй було відмовлено в оформелені будинку в зв"язку з відсутністю на нього правоустановлюючих документів. В судове засідання позивачка не з"явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі по мотивах вказаних в позовній заяві. Представник Рогізківської сільської ради Чечельницького району Вінницької області до суду не з`явився, однак надав заяву в якій просить, щоб справу розглядати у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно свідоцтва про смерть серія 1-АМ № 277987 [PERSON] померла 20 серпня 2013 року (а.с 4 ). Згідно технічного паспорта на житловий будинок розміщеного в с. Рогізка по вул. Леніна,176 право власності на покійних [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано (а.с. 6-8). Згідно заповіту від 30 травня 2012 року [PERSON] все своє майно, а саме житловий будинок заповіла [PERSON] (а.с. 9). Таким чином, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, що підтверджено матеріалами справи, тому він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

17 липня 2017 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказав, що 19 грудня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 5. Від даного шлюбу мають сина, Олександра, [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалось. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив розірвати шлюб, укладений з [PERSON], сина [PERSON] залишити проживати з відповідачкою. Позивач у судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, справу просила розлянути без її участі, після розірвання шлюбу прізвище залишити "Дишлова". Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що 19 грудня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 046147 ( а. с. 2 ). Від даного шлюбу вони мають сина, Олександра, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 132491 ( а. с. 5 ). Шлюбне життя у сторін не склалося. У відповідності з ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3\~ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує характер спірних правовідносин та вважає, що судові витрати сторони мають нести в рівних частках, а тому з відповідачки стягується половина сплаченого позивачем при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

17 липня 2018 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 17 листопада 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на майбутнє та на життя в цілому, а також несумісність характерів, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одниго. Шлюбні відносини припинили з 17 червня 2018 року та з того часу спільне господарство разом не ведуть і проживають окремо. Спір щодо поділу майна буде вирішений окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. У підготовче засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає (а.с. 17, 18). У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Виконкомом Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 9 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). 12 травня 2008 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 7) та 03\~жовтня 2012 року народилась донька [PERSON] (а.с. 8). За час спільного проживання через\~\~взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними\~\~почуття любові один до одного,\~припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені 17 червня 2018 року, та з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 40 коп. (а.с.\~1), решта суми підлягає відшкодування з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

17 листопада 1994 року сторони зареєстрували шлюб у Летичівському районному відділі ЗАГС, актовий запис № 84. У зв`язку із різними поглядами на життєві цінності між ними почали виникати непорозуміння, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин і окремого проживання з жовтня 2015 року, на даний час відповідач проживає з іншою жінкою, тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала і не заперечує проти заочного вирішення справи, просить не надавати строк на примирення, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », судові витрати з відповідача не стягувати. Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, оскільки відповідач будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, в судове засідання не прибув, причину неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позовну заяву не надав, і відповідно до змісту ст. 280 ЦПК України, яка передбачає заочне вирішення справи в разі неявки відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, який не повідомив причини неявки, не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, та в порядку ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17.11.1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 17.11.1994 р. шлюб у Летичівському районному відділі ЗАГС, актовий запис № 84, і дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, припинення сімейно-шлюбних відносин, окреме проживання з 2015 року, що вказує на неможливість збереження сім`ї подружжя «Похили», тому суд приходить до висновку, що їх шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище "[PERSON]". На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved