Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи позов тим, що 03 листопада 2015 року він уклав договір фінансового лізингу № 00162 з ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД» предметом якого є транспортний засіб марки «Suzuki Vitara AT GL 1.6» 2015 року. За цим договором ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД» зобов'язувалося придбати у свою власність та передати у користування транспортний засіб на строк та на умовах передбачених цим договором. Однак підписаний ним договір не відповідає ряду норм чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг. За даним договором вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 335000 грн. без урахування ПДВ. Відразу після підписання договору йому надали рахунок для сплати в банк першого платежу у розмірі 9% від вартості автомобіля у сумі 30150 грн., що він і зробив аби не порушувати умов договору. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування він зобов'язаний сплатити на рахунок відповідача суму платежу, авансового платежу, комісію за передачу предмета лізингу, комісію за супроводження договору. Такі умови він вважає несправедливими, а обов'язок сплати 50 % вартості предмета лізингу у вигляді авансу є фактичним залученням коштів на його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. Вважає, що договір є нікчемним, тому як відповідач при укладенні спірного договору в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» застосував нечесну підприємницьку практику. Згідно з розділом 12 договору встановлюється жорстка відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору відповідно до вимог\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач до судового засідання повторно не зявився, хоча був повідомлений належним чином про день слухання справи, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~Законом України «Про фінансовий лізинг»\~визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Як встановлено у судовому засіданні, 03 листопада 2015 року між ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД» та позивачем було укладено договір № 00162 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки «Suzuki Vitara AT GL 1.6» 2015 року. Вартість предмету лізингу, відповідно до п. 8.1. договору становить 335000 гривень. Позивач неодноразово звертався з письмовими заявами до відповідача про видачу йому автомобілю відповідно до договору лізингу, а також згодом звернувся із заявою про повернення йому 9% сплачених грошових коштів у розмірі 30150 грн., оскільки умови договору суперечать його інтересам та містять невигідні умови. За вимогами\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно п 4.1 договору лізингодавець зобов'язаний купити предмет лізингу в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку предмета додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізингу та оплати предмета лізингу, а також виключно після чого, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: - платіж за оформлення договору; - авансовий платіж; - різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п 9.5. ст 9 даного договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобов'язаний повідомити про це лізингоодержувача у письмовій формі. На виконання умов договору 03 листопада 2015 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, що вказаний у договорі фінансового лізингу, 30150 грн., як платіж за договором фінансового лізингу № 00162 від 03 листопада 2015 року (квитанція від 03.11.2015 року № ПН807329С1) (а.с. 28). Частинами 1, 2 , 3\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Положеннями\~статті 806 ЦК України\~передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу;строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Однак, як вбачається із договірних умов, - всупереч вимогам зазначеного вище Закону та норм ЦК України, у договорі специфікації відсутня обовязкова для договору лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у специфікації, що є додатком до договору, предметом лізингу визначено: марка - Suzuki Vitara, модель GL, тип КПП автомат, привід передній, колір блакитний, вартість 335000 грн. У п. 1.2 договору зазначено: марка/модель Suzuki Vitara AT GL 1.6 2015 рік, що свідчить про не відповідність понттю індивідуально визначної речі. Відповідно до частин першої, другої\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, згідно ч. 4\~ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.\~Судом встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Відповідно до\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає за необхідне визнати договір фінансового лізингу № 00162 від 03.11.2015 року укладений між «[PERSON] ТРЕЙД» та [PERSON] недійним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за оформлення договору в сумі 30150 гривень. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України, ч.3\~ст.6 Закону України "Про судовий збір"\~необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved