Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в процесі розгляду був уточнений, до [PERSON] про поділ майна що є спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 03 жовтня 1998 року, зареєстрованому Гагарінським відділом ЗАЦС м. Москви, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу проведений запис про шлюб № 1291. У період шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час знаходження у шлюбі позивачка та відповідач набули право власності на нерухоме майно: - квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру № 80а, в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; квартиру [ADDRESS]; квартиру № 175а, в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; нежитлове приміщення комори №15 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; нежитлове приміщення комори №16 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; нежитлове приміщення комори №28 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі. Після припинення шлюбних відносин в добровільному порядку поділити майно, що було набуте в шлюбі, сторони не змогли, тому позивачка змушена була звернутися з позовом до суду. [PERSON] просила поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом виділу [PERSON], зі складу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на квартири №№ 53, 79,175, 175а, в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі, та виділу [PERSON] зі складу спільного сумісного майна та визнання за ним право власності на квартири №№ 80, 80 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м.Одесі, а також на нежитлові приміщення комор №№15, 16, 28 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; припинити право спільної сумісної власності подружжя. Після надходження до Приморського районного суду м. Одеси Висновку експерта № 116/16 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №522/5302/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, позивачка надала уточнення до позовної заяви та просила суд поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом виділу [PERSON], ідент. номер [NUMBER], зі складу спільного сумісного майна та визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], нежитлове приміщення комори №16, в будинку №2/6, провулок Обсерваторний, в м. Одесі; виділу [PERSON], ідент. номер [NUMBER], зі складу спільного сумісного майна та визнання за ним права власності на квартиру № 80а, в будинку №2/6[ADDRESS], в будинку №2/6[ADDRESS], в будинку №2/6, провулок Обсерваторний, в м.Одесі, нежитлове приміщення комори №15 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м.Одесі, нежитлове приміщення комори №28 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м.Одесі; стягнути з [PERSON], ідент. номер [NUMBER], на користь [PERSON], ідент. номер [NUMBER], 38864 (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривень, в якості грошової компенсації при відступленні від рівності часток при поділі майна; припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], в будинку №2/6, провулок Обсерваторний, в м. Одесі, квартиру [ADDRESS], квартиру № 175а, в будинку №2/6, провулок Обсерваторний, в м. Одесі, нежитлове приміщення комори №16, в будинку №2/6, провулок Обсерваторний, в м. Одесі, нежитлове приміщення комори №15 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі, нежитлове приміщення комори №28 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що зазначене майно було придбане в період знаходження у шлюбі з відповідачем, та відповідно до ст.ст. 70, 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Представник позивачки вимоги, викладені в уточненій позовній заяві підтримала, подала заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був попереджений про дату та час засідання належним чином, у звязку з чим суд вважає, що сторона відповідача не з'явилася без поважних причин. Згідно ч. 2 \~ст. 247 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього \~Кодексу \~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін на попередніх засіданнях, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 жовтня 1998 року, зареєстрований у Гагарінському відділі ЗАЦС м. Москви, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу проведений запис про шлюб № 1291. У період шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Нікулінського районного суду м. Москви від 20 квітня 2016 року шлюб, зареєстрований 03.10.1998 року Гагарінським відділом ЗАЦС м. Москви, актовий запис № 1291 між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Рішення набрало чинності 06.02.2017 року. У зазначеному рішенні встановлений факт, який не оскаржувався сторонами, про те що вони проживали разом та вели спільне господарство до 14 квітня 2015 року. Через неможливість розділити майно у добровільному позасудового порядку, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права. У відповідності до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементо м, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є обєктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий обєкт. Як наголошує ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~ Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.23\~ постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» \~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до \~ст. 61 СК України\~ об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 3 \~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до частини 1\~ ст.60 СК України\~ майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до \~ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Судом встановлено, що в період шлюбу подружжям було набуто право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру № 80а, в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; квартиру [ADDRESS]; квартиру № 175а, в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; нежитлове приміщення комори №15 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; нежитлове приміщення комори №16 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі; нежитлове приміщення комори №28 в будинку №2/6 провулок Обсерваторний, в м. Одесі. Положеннями ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ст.ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно Висновку експерта №116/16 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №522/5302/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, яка була складена 10.01.2017 р.: ринкова вартість квартири під №53 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 99015,0 доларів США або 2691901,0 грн. (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США).; ринкова вартість квартири під №79 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 39760,0 доларів США або 1080953,0 грн. (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США).; ринкова вартість квартири під №80 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 99226,0 доларів США або 2697648,0 грн. (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США).; ринкова вартість квартири під №80а по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження: 119194,0 доларів США або 324503,0 грн. (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США).;ринкова вартість квартири під №175 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 57149,0 доларів США або 1553709,0 грн. (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США).; ринкова вартість квартири під №175а по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 57149,0 доларів США або 1553709,0 грн. (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США).; дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення комори №15 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 1650,0 доларів США або 44858,0 (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США); дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення комори №16 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження складає: 750,0 доларів США або 20315,0 (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США); дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення комори №28 по пров. Обсерваторному у будинку 2/6 в м. Одесі, на час проведення експертного дослідження750,0 доларів США або 20315,0 (без урахування ПДВ, курс НБУ на 10.01.2017 р. 2718,6800грн./100 доларів США). Також був наданий можливий варіант поділу нерухомого майна пооб'єктно, виходячи з ринкової вартості та з визначенням компенсації у випадку відступлення від рівності часток, у відповідності до якого співвласнику №1 можливо виділити квартири №№ 53, 80, 79 та комору № 16, а співвласнику №2 квартири №№ 80а, 175, 175 а та комори №№ 15 та 28. Грошова компенсація при цьому від співвласника №1 співвласнику №2 складає 38864 грн. або 1430,0 доларів США. Враховуючи те, що фактично сторона відповідача у розумінні статті 109 ЦПК України ухилилася від участі в експертизі, враховуючи, яке значення вона має для вирішення справи, суд визнає факт визначення варіанту поділу майна згідно з Висновком експерта №116/16 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №522/5302/16-ц. Також суд приймає до уваги те, що відповідно до Рішенням Нікулінського районного суду м. Москви від 20 квітня 2016 року місце проживання двох неповнолітніх дітей різної статі ухвалено разом з матір'ю [PERSON], а місцем реєстрації у м. Одесі позивачки є квартира № 53 в буд. 2/6 в пров. Обсерваторному в м. Одесі. Більш того, тільки зазначена квартира відповідає вимогам для мешкання сім'ї позивачки у такому складі. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 цієї ж статті ці дані встановлюються, зокрема, висновком експерта. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача через тривалість розгляду справи продовж двох років неодноразово подавалися заяви про застосування розумних строків та наголошувалося про неможливість спільного користування і володіння майном, що конфлікт між колишнім подружжям носить системний та непримиримий характер, про що свідчать неодноразові звернення [PERSON] до органів міліції відносно нападів на неї з боку відповідача, перешкоди у володінні та користуванні спільним майном тощо. Всі ці обставини свідчили про порушення прав позивачки. У свою чергу, суд має встановити тривалі і системні зловживання процесуальними правами з боку відповідача. Так, стороною відповідача не було надано доступу до обєктів дослідження при проведенні експертизи; представниками відповідача надавалися декілька клопотань про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи, для підготовлення питань для додаткової (повторної) експертизи; через півтора року після відкриття провадження у справі була подана апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження, при цьому не надавалося клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження та не був сплачений судовий збір, недоліки не були усунуті, у звязку з чим апеляційним судом Одеської області 30.01.2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] Через таку процесуальну диверсію зазначена справа не розглядалася більш ніж 6 місяців. 10 березня 2018 року у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про відкладення слухання справи через необхідність ознайомлення з матеріалами справи. У судове засідання, призначене на 10 квітня 2018 року, представник відповідача не з'явився, в матеріалах справи міститься відмітка про ознайомлення з матеріалами справи, про час та місце був повідомлений належним чином. Через зазначені обставини суд приходить до висновку про неповажність неявки до судового засідання відповідача, затягування строків розгляду справи, у розумінні статті 44 ЦПК України зловживання процесуальними правами з боку представників відповідача. Відповідно до п.\~1 ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, \~ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, яка є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~\~ Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-923цс15. Згідно з ч. 1 \~ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Конвенцією також гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принцип "рівності вихідних умов", дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не пов'язує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. Тому слід наголосити, що в даному випадку суд своїм рішенням мусить виконати головну функцію ухвалити рішення, яке остаточно припинить спір, а не виведе його на новий рівень для сторін, тобто розподілити спільне майно в натурі. Це співпадає з позицією ВССУ від 01.02.2017 року у справі 541/642/13-ц. Відповідно до п. 6\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~ ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд виходить з того, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 6890 гривень, а тому з відповідача підлягає стягненню 1/2 частина у розмірі 3445 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved