Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

15 січня 2021 року до Вовчанського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , третя особа на стороні позивача: [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є матірю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] . В серпні 2019 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області звернулась [PERSON] , яка є рідною бабусею неповнолітніх дітей, з заявою про те, що [PERSON] безвідповідально та байдуже почала ставитися до своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не проявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги. Відповідач зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, поїхала з дома в невідомому напрямі та залишила дітей. Діти знаходять на повному утриманні свого біологічного батька [PERSON] та бабусі [PERSON] . Відповідач неодноразово викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини Старосалтівської селищної ради, але зявилася лише раз, її було попереджено про адміністративну відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відповідно до постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 03.10.2019. Відповідач судима вироком Московського районного суду м.Харкова від 01.12.2016 за ч.1 ст.187, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, вироком Київського районного суду м.Харкова від 29.01.2020 за ч.2 ст15, ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт. Наразі перебуває у розшуку за Харківським районним управлінням поліції № 1 (Київським) ГУ НП в Харківській області. У зв`язку з чим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] , встановити опіку над ними та призначити опікуном [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 18.01.2021 р. цивільна справа за позовом Служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , третя особа на стороні позивача: [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, прийнята до розгляду та відкрита в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.05.2021 залучено в якості третьої особи на стороні позивача Старосалтівську селищну раду Вовчанського району Харківської області до участі у справі. 01.06.2021 представник позивача - [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 01.06.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області - Лушпа О.П., яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, стверджуючи, що [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, не проявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, ухиляється від виховання дітей, свідомого нехтує своїми обов`язками, а тому просять суд відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] ,від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, встановити опіку над ними та призначити опікуном [PERSON] , стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник 3 особи - Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області- Леонець О.С., яка діє на підставі довіреності від 09.02.2021, не заперечувала проти задоволення позовних вимог Служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, просила суд відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] ,від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, встановити опіку над ними та призначити опікуном [PERSON] , стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги Служби у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, відібрати дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від їх матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, та призначити його опікуном над рідними діточками, стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та[PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомляася завчасно, належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов та доказів на підтвердження заперечень проти позову не скористалася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно довідки начальника відділу поліції № 1 від 05.04.2021 [PERSON] знаходиться у розшуку за Харківським районним управлінням поліції № 1 (Київським) ГУ НП в Харківській області. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за її відсутності. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, неповнолітніх дітей та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] перебувають в офіційному шлюбі з 13.10.2015 (а.с.14). До зазначено часу перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилися троє неповнолітніх дітей. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). В свідоцтвах про народження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю зазначена [PERSON] , батьком зазначено [PERSON] (зі слів матері) (а.с.6,7). Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 11.03.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.95). Відповідно довідки Вовчанського районного відділу ДВС СМРУ МЮ (м.Харків) від 01.06.2021 [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] . Станом на 01.06.2021 заборгованість по сплаті аліментів становить 13 403,75 грн. (а.с.95). Згідно довідки про склад сім`ї, наданої Старосалтівською селищною радою від 28.05.2021 за № 1050, [PERSON] зареєстрований та мешкає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.96). Довідкою, наданою депутатом виборчого округу № 1 Старосалтівської селищної ради Яницькою Т. від 28.05.2021, встановлено, що [PERSON] , 1984 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає (а.с.97) В судовому засіданні досліджено довідки Старосалтівського ліцею Старосалтівської селищної ради Вовчанскього району Харківської області від 10.11.2020 за №02.01.09/224, №02.01.09/223, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] навчаються в вищевказаному комунальному закладі, вихованням займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] , які систематично відвідують школу, підтримують тісний зв`язок з класними керівниками дітей, діти завжди охайні, доглянуті, мати дітей жодного разу в школі не зявлялася, навчанням та поведінкою дітей не цікавиться, навіть у телефонному режимі (а.с.25-26). В довідці Старосалтівського ДНЗ я-с «Барвінок-100» від 11.11.2020 за № 119 зазначено, що [PERSON] регулярно відвідує дошкільний навчальний заклад «Барвінок-100», завжди охайна, доглянута, мати дівчинки жодного разу в школі не з`являлася, не цікавиться її досягненнями, контакту з садочком не підтримує, не спілкується з педагогами. Вихованням займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.27). [PERSON] засуджена вироком Московського районного суду м.Харкова від 01.12.2016 за ч.1 ст.187,75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, вироком Київського районного суду м.Харкова від 29.01.2020 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 03.10.2019 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП у виді попередження (а.с.108-111). Згідно рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 23.10.2020 № 147 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно вказаного висновку від 11.10.2010 № 1367, [PERSON] не може забезпечити належний догляд та проживання своїх дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню дітей, самоусунулася від життя дітей, зловживає алкогольними напоями, неодноразово судима, у зв`язку з чим Служба у справах дітей виконавчого комітету Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.4,58). Також, у присутності батька неповнолітні діти відповідача - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснили, що матір не бачила більше одного року, вона не телефонує їм, не навідує, не дарує подарунки та не цікавиться їхнім життям. Діти мешкають з батьком та бабусею, які їх виховуть та піклуються про них. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є бабусею діточок, її син та бітько дітей [PERSON] повністю утримує діточок, навідується до школи, дитячого садка, цікавиться їх життям, останній раз матір бачила у вересні 2020, зловживає алкогольними напоями, судима, не навідується до дітей, навіть не телефонує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що він є сусідом сім`ї [PERSON] , матір діточок не бачив дуже давно, більше року тому, знає, що вона бросила дітей та поїхала до м.Харкова, вихованням займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що мешкають з сім`єю [PERSON] в одному будинку дуже давно, є сусідами, матір дітей [PERSON] бросила дітей більше двох років потому, останній раз навідувалася до них майже рік тому, де мешкає невідомо, зловживає алкогольними напоями, шахрайка, постійно позичає гроші у сторонніх осіб, судима, за дітьми доглядає батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Батька знають як порядну людину, працює, утримує діточок. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Практикою Європейського суду з прав людини визначені два обов`язкові критерії, які мають бути враховані національними судами при вирішенні будь-якого спору відносно дітей: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У рішенні в справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За вимогами частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами першою, другою і шостою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ст.141, ст.150, ст.153, ст.155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ( п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що матір не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку матері та свідоме нехтування ним своїх батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо аргументів, про доцільність призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд виходить із наступного. Згідно із ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування тощо. Статтею 62 ЦК України передбачено, що опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном чи піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Згідно подання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 28.05.2021 № 978/1, [PERSON] здійснює догляд за дітьми та створює всі необхідні умови для їх проживання, тому просить суд призначити його опікуном над [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження (а.с. 91). Суду надано висновок Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 28.05.2021 за № 01-27/978 про доцільність призначення [PERSON] опікуном, піклувальником (а.с.92). Судом досліджено документи щодо особових характеристик та стану здоров`я [PERSON] , а саме: відповідно до висновку про стан здоров`я, захворювань, які перешкоджають займатися вихованням малолітніх дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, підтверджується зазначене відповідними Сертифікатами, не судимий згідно довідки МВС про судимість, до кримінальної відповідальності не притягався, матеріально забезпечений, працює за договором у ФОП [PERSON] , умови для проживання дітей створені належні для повноцінного виховання (а.с.16-24, 29). Приймаючи до уваги ті обставини, що третя особа [PERSON] має повну цивільну дієздатність, звернувсяся до органу опіки та піклування з заявою про призначення його опікуном над дітьми, перебуває у родинних відносинах із ними - є їх рідним батьком, проживає спільно з дітьми, займається їх вихованням, піклується про стан їх здоров`я, суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст.180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд, при визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі враховує положення ст.182, 183,184 СК України. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених норм, відповідач зобов`язана утримувати своїх дітей, незалежно від факту їх відібрання та сплачувати визначені судом аліменти. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є фізично здоровою людиною, знаходиться в працездатному віці, має зобов`язання за виконавчим листом щодо утримання малолітньої [PERSON] , 2015 року в розмірі ј часткивсіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% для дитини відповідного віку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved