Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що з 20 жовтня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. На даний час нею подано позовну заяву до Луцького міськрайонного суду Волинської області про розірвання шлюбу. Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на сьогоднішній день проживають разом з матір`ю. Вказує, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей. Також зазначила, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, а тому на її думку відповідач в змозі надати матеріальну допомогу на утримання дітей. Добровільно домовитися про розмір аліментів їм не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача до початку судового засідання подала заяву про зменшення позовних вимог, а саме: просить стягувати з відповідача по 2000 грн. на дитину, справу просить слухати у її відсутності. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, зазначив, що згідний сплачувати аліменти в розмірі по 2000 грн. на дитину. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2008 року (а.с. 8). Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження дітей вбачається, що [PERSON] являється батьком дітей (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших дітей тощо. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в розмірі - по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того, вказаний розмір аліментів визнаний відповідачем в судовому засіданні, і є достатнім для забезпечення утримання дітей з врахуванням прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік». За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до задоволення. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved