Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що позивач з 25.03.2006 року по 21.05.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Посилається на ту обставину, що починаючи з 01.06.2012 року відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться її навчанням, здоров'ям, фізичним станом, духовним розвитком та особистим життям, а тому дитина не вважає відповідача своїм батьком та не має до нього родинних почуттів. Посилається, що вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається позивач. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач проживали разом у зареєстрованому шлюбі з 25.03.2006 року по 21.05.2012 рік, від якого у них народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 24.04.2007 року (а.с.8-10). З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач [PERSON] та бабуся дитини, тобто без участі [PERSON], оскільки останній ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради №1105 від 08.08.16 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КЗО ДНЗ №298 від 04.05.2016 року, що за весь час перебування [PERSON] в дошкільному закладі, батько ні разу не з'явився до садочка, не приймав участі у вихованні доньки, не цікавився життям і здоров'ям дитини. Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Амбулаторії №6 від 22.04.2016 року вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] з 2012 року по квітень 2016 року на огляд, щеплення, диспансеризацію до школи, консультацію педіатра та призначення лікування дитини ні разу не з'явився. Здоров'ям дитини не цікавиться. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленим факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та їх задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved