Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

25 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від 11.09.2013 р. по 11.10.2013 р. позивач працювала у відповідача на посаді ведучого бухгалтера бюро бухгалтерського обліку. 11.10.2013 р. позивача було звільнено за статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Між тим, під час звільнення відповідачем було порушено трудове законодавство, яке полягає у несплаті позивачу заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Крім того, розрахунок було проведено з позивачем із затримкою строків, встановлених законом. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку в сумі 6 574,08 грн., стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 271,18 грн. (а.с.а.с. 1, 2). 08 липня 2014 року судом було ухвалене заочне рішення, яким суд позов задовольнив (а.с. 42). 20 листопада 2014 року суд своєю ухвалою скасував заочне рішення від 08.07.2014 р. (а.с. 159). 25 листопада 2014 року позивач збільшив позовні вимоги, прохаючи стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 10 406,57 грн. (заробітна плата, компенсація невикористаної відпустки) з урахуванням часткового погашення заборгованості, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67 341,60 грн., компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 2 500,00 грн. (а.с.а.с. 164, 165). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. Справу розглянуто на підставі доказів, наданих позивачем, оскільки ухвали суду про витребування необхідних доказів відповідачем проігноровано. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що від 11.09.2013 р. по 11.10.2013 р. позивач працювала у відповідача на посаді ведучого бухгалтера бюро бухгалтерського обліку. 11.10.2013 р. позивача було звільнено на підставі статті 38 КЗпП, за власним бажанням. Викладені обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача (а.с.а.с. 4 - 7). Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У відповідності з частиною 1 статті 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Матеріали справи (розрахунок, включений до позовної заяви) свідчать про те, що на час звільнення позивач не використала 66 календарних днів відпустки, компенсація за які складає 13 459,38 грн. Крім того, відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 6 322,32 грн. Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням часткового погашення відповідачем такої заборгованості в сумі 8 875,13 грн. Суд неодноразово вимагав у відповідача відомості щодо оплати праці позивача, проте відповідачем ці вимоги було проігноровано, у зв'язку з чим справу розглянуто на підставі відомостей, наданих виключно позивачем. Крім того, суд вважає, що за період затримки розрахунку при звільненні (від 12.10.2013 р. по 25.11.2014 р.) з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 67 341,60 грн. Розрахунок середнього заробітку виконано на підставі відомостей, наданих позивачем, оскільки відповідачем вимоги суду про надання інформації щодо оплати праці позивача проігноровано, на виконання частини 1 статті 117 КЗпП і за процедурою, визначеною Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). За правилами абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Абзацом 1 пункту 8 Порядку передбачено, що обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Заробітна плата, яка була нарахована позивачеві у серпні та вересні 2013 року (два поспіль відпрацьовані місяці, що передували місяцю звільнення) склала за наданими відповідачем відомостями 10 029,50 грн.: МісяцьЗаробітна платаРазом123Серпень5 367,505 367,50Вересень4 662,004 662,00 10 029,50 Кількість робочих днів згідно з наданими відповідачем відомостями у вказаний період склала 42: МісяцьКількість днівРазом123серпень2121вересень2121 42Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: 10 029,50 ч 42 = 238,80 грн./день. Визначаючи кількість робочих днів за розрахунковий період, суд виходить з наступних даних: Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні, складає 282 (від 12.10.2013 р. по 25.11.2014 р.). Таким чином, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 282 х 238,80 = 67 341,60 грн. Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безперечної вини у порушенні права позивача на своєчасне одержання заробітної плати. Відтак, оскільки розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є помірним, його необхідно компенсувати у повному обсязі. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 021,42 грн.

Outcome: approved