Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

19 грудня 2019 року [PERSON] в особі свого представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив встановити безоплатний постійний земельний сервітут шириною 2 м через земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вздовж задньої стіни належного йому житлового будинку [ADDRESS] , встановлення жолобів для стоку води і необхід- ного ремонту задньої стіни, посилаючись на те, що він є власником будинку по [ADDRESS] , а його сусід, відповідач у справі, є власником сусіднього житлового будинку по [ADDRESS] . Однак, задня стіна його житлового будинку проходить впритул до межі між їхніми земельними ділянками. Відповідач построїв впритул до задньої стіни його житло- вого будинку кухню та гараж. В період дощів вода з кухні та гаража відповідача стікає на задню стіну належного йому житлового будинку, від чого в кімнатах завелася сирість і задня стіна може звалитися. Він звертався до відповідача з проханням допустити на його земельну ділянку для вста- новлення жолобів для стоку води над задньою стіною його будинку, однак відповідач не бажає пу- скати на свою земельну ділянку та при цьому нічим не мотивує свою відмову. За таких обставин він вимушений звернутися до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розгля- нути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти за- очного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за міс- цем реєстрації сповіщався належним чином - рекомендованим листом з повідомленням. Тому йо- го викликано до суду шляхом опублікування оголошення на веб-сайті Татарбунарського район- ного суду на 21.04.2020 р. на 16.00 год., але він повторно до суду не з`явився, у відповідності до ст.178 ЦПК України, відзиву до суду та учасникам справи не надіслав. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами з ухваленням заочного рішення на підставі положень ст.ст.280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсу- тності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техніч- ного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В силу ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, пере- дбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим ві- дповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасника- ми справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у ци- вільних справах не є обов`язком суду. За приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона по- силається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До- кази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копій: свідоцтва про право на спадщину від 01.08.2017 р. та витягу з державного реєстру ре- чових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93353913 (а.с.5,6) видно, що по- зивач є власниками житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Актом постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян при виконкомі Татарбунар- ської міської ради від 06.01.2019 р. (а.с.11) встановлено, що в житловому будинку позивача в кім- натах наявні сліди сирості, грибка, шпалери відклеюються від стін, на шпаклівці наявні сліди лу- щення. Згідно інформації з ДРРП, на суміжний житловий будинок по [ADDRESS] та суміжну земельну ділянку, кадастровий номер 5125010100:02:002:01 26, право власності зареєстровано за [PERSON] . Під час виїзду вказаного власника будинку дома не було. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що роботи по ремонту задньої сті- ни його будинку можна здійснити лише з належної [PERSON] земельної ділянки, на підтвер- дження цього надав фотознімки будинку (а.с.12-18). За змістом ч.1 ст.103, ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок пови нні обирати такі способи використання земельних ділянок, відповідно до їх цільового призначен- ня, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше нез- ручностей. В силу ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встанов- лене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухо- мого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13, при вирішенні спорів щодо вста- новлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належ- ного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. Пленум Верховного Суду України у п.22-2 своєї постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 № 7 роз`яснив, що вста- новлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має вра- ховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ді- лянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Згідно ч.3 ст.403 ЦК України, особа, що користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням су- ду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задово- льнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсут- ність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Відповідно до ч.2 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений за договором, заповітом, законом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встанов- лення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про вста- новлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає вста- новлення сервітуту. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. Як передбачено ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації трубопроводів (га- зопроводів) тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необ- хідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. З аналізу положень ст.ст.401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу на праві приватної власності належать сусідні земельні ділянки. Вхід до задньої стіни житлового будинку позивача можливий тільки через земе- льну ділянку відповідача. Вказана обставина перешкоджає позивачу вільно обслуговувати стіну своєї житлової будівлі. Згідно ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, запові- том або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ді- лянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володі- льцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встанов- леному для державної реєстрації прав на нерухоме майно. З огляду на наведене можна зробити наступний висновок: оскільки у позивача відсутній інший прохід до задньої стіни належного йому житлового будинку, сторонам не вдалося домовитися з приводу встановлення земельного сервітуту у позасудовому порядку, враховуючи необхідність захисту прав та свобод, передбачених та гарантованих Конституцією України, зокрема щодо кори- стування та розпорядження майном, суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом встанов- лення постійного, безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки відповіда- ча. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved