Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

25 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Родовід Банк», треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у квітні 2014 року дізнався, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб, який належить позивачу. Виконавчий напис вчинений внаслідок невиконання позивачем кредитних зобов'язань. Між тим, на думку позивача, третя особа не мала законних підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки це суперечить приписам Закону України від 18.11.2003 р. № 1255-ІV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-ІV). Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.а.с. 2 - 6, 18). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, а представник відповідача - заперечував проти його задоволення. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], державний виконавець до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2007 р. між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є позивач) було укладено кредитний договір № 35.1/АА-231.07.2, за яким позивач отримав кредит у сумі 12 430,00 доларів США строком до 29.11.2014 р. (а.с.а.с. 8 - 10). Того ж дня між позивачем та ВАТ «Родовід Банк» на забезпечення вказаних кредитних зобов'язань було укладено договір застави транспортного засобу № 35.1/АА-231.07.2, за яким позивач передав у заставу належний йому автомобіль марки "Chevrolet" (модель - Aveo SF69Y, рік випуску - 2007, колір - блакитний, шасі № [NUMBER], тип - легковий седан-В, реєстраційний № [NUMBER]) (а.с.а.с. 11, 12). 09 грудня 2010 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою відповідача вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на вказане рухоме майно (а.с. 13). Відповідно до частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 6 статті 20 Закону України від 02.10.1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. З приведених норм вбачається, що вони є бланкетними й відсилають їх користувача до іншого (спеціального) закону або договору, укладеного між сторонами з цього приводу. Такою спеціальною нормою, яка регулює правовідносини, що склалися, є Закон № 1255-ІV, у відповідності з частиною 1 статті 24 якого звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відтак, оскільки на час вчинення виконавчого напису закон, що регулює спірні правовідносини, не передбачав можливість звернення стягнення на заставлене майно саме в такий спосіб, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у рішенні № 39783879 від 09.07.2014 р. (справа № 6-89цс14), яке відповідно до статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для суду.

Outcome: approved