Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

30 червня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В будинку зареєстровані його повнолітні діти та колишня дружина. Як зазначає позивач [PERSON] вже понад 10-ти років відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають з ним однією сім`єю за вищевказаною адресою. Вони переїхали в інше місце проживання та не бажають повертатись, але й знятись з реєстрації добровільно не бажають. З 2005 року і по теперішній час відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вказаному будинку не проживають, що підтверджується актом про непроживання. Позивач [PERSON] проживає за вищевказаною адресою, оплачує всі комунальні послуги. Крім того, на сьогоднішній день позивач [PERSON] вирішив продати будинок та переїхати в інше місце. Реєстрація відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] створює йому певні незручності, що пов`язані з вирішенням права на продаж будинку, адже покупець вимагає додати посвідчення договору купівлі-продажу знятись з реєстрації та зняти з реєстрації всіх членів сім`ї. Крім цього відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не здійснюють плату за користування жилим приміщенням, не оплачують комунальні послуги. Зазначені витрати несе позивач [PERSON] . На даний час у будинку зареєстровано 4 особи. Вказує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2005 року в будинку не проживають, не оплачують комунальні послуги, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинив, скарг з цього приводу відповідачі не подавали. Таким чином, як зазначає позивач, що оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у будинку не проживають понад десять років, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житла та не приймають участь у спільному побуті, вони вважаються такими, що втратили право користування житлом. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 pоку № 1382-IV. У зв`язку з вищевикладеним позивач [PERSON] змушений звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1996 року народження,такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття їх з реєстраційного обліку. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.43). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.45). В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат не проживає за вказаною адресою» (а.с.47,58), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.51). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат не проживає за вказаною адресою» (а.с.49,59), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.52). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат не проживає за вказаною адресою» (а.с.48,57), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.52). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №185414072, сформованого реєстратором виконавчого комітету Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області Музичко С.В., та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.69). Рішенням Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області за №33 від 15.10.2019 року, про присвоєння поштової адреси житлового будинку на [ADDRESS] ( [PERSON] ) та вказаним рішенням присвоєно поштову адресу житловому будинку згідно записам погосподарської книги №1 за номером 01-0057-1, що знаходиться в [ADDRESS] , та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.7). Згідно Довідки за №100 від 16.04.2019 року, виданої Лугівською сільською радою Василівського району Запорізької області, на підставі запису в погосподарській книзі №1 особовий рахунок № [NUMBER] земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд в розмірі 0,2500 га виділена [PERSON] . Земельний податок сплачується [PERSON] (а.с.9). З технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , виготовленого Василівським районним бюро технічної інвентаризації станом на 09.04.2019 року вбачається, що власником даного об`єкту нерухомого майна являється [PERSON] , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10-15). Відповідно до Довідки за №99 від 16.04.2019 року, сформованої Лугівською сільською радою Василівського району Запорізької області, житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , який на підставі запису в погосподарській книзі №14 (1980-1982), особовий рахунок № [NUMBER] , та на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстрований Лугівською сільською радою від 12 серпня 1980 року за №81 належить [PERSON] . Станом на 01.01.2019 року в господарстві за вищевказаною адресою, на підставі запису погосподарської книги Лугівської сільської ради №1, особовий рахунок № [NUMBER] , головою господарства зареєстрований [PERSON] . В будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1976 року народження, [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1996 року народження, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.8). Відповідно до Акту обстеження житлового будинку, складеного 24 червня 2020 року, комісією у складі депутата Лугівської сільської ради Піскун О.А., секретаря виконкому Ушакової К.О., головного бухгалтера Ганзи С.В., землевпорядника Сироти С.Л., підпис яких засвідчено головою Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області Богдан О.В., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] дійсно не проживає [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1996 року народження, з червня 2005 року по теперішній час. Речей вищевказаних осіб у житловому будинку не виявлено (а.с.16). Як вбачається з квитанцій від 11.06.2019 року, 08.04.2019 року, 15.02.2019 року, 08.07.2019 року, 08.09.2019 року, 09.10.2019 року, 08.05.2020 року, 08.04.2020 року, 11.01.2020 року, 08.02.2020 року, 08.03.2020 року, за послуги газопостачання за адресою: [ADDRESS] оплату за споживчий природний газ здійснює [PERSON] , та копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.17,18,19,20,21,22,23,24,25,27,29). Як вбачається з квитанцій №676/8, №676/6, №670/8, №663/6, №663/5, №449/5, №1181/10, №1236/5, №665/7, №519/17, за послуги електропостачання за адресою: [ADDRESS] оплату здійснює [PERSON] , та копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.26,28,30,31,32,34). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме з тих підстав, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спірному житловому будинку тривалий час (понад 10 років) і по теперішній час не проживають, що вбачається з Акту обстеження житлового будинку, складеного 24 червня 2020 року комісією у складі: депутата Лугівської сільської ради Піскун О.А., секретаря виконкому Ушакової К.О., головного бухгалтера Ганзи С.В., землевпорядника Сироти С.Л., при цьому участі в утриманні вказаного житлового будинку відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не приймають, комунальні послуги не сплачують, та, будучи зареєстрованими у вищевказаному житловому будинку, який належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи в ньому, відповідачі чинять позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач [PERSON] не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спірному житловому будинку тривалий час, понад десять років, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачами під час розгляду справи не оспорені, відзиви на позов ними не подані, заперечення не надані, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved