Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася в суд з позовом до Топорівської сільської ради про визнання за позивачкою [PERSON], [INFO], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 11.07.1988 року, належав колгоспному двору, головою якого був дід позивачки [PERSON], що стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 7908 від 27.12.2016 року, однак оригінал свідоцтва про право власності не зберігся. Згідно технічного паспорта будівництво житлового будинку здійснено у 1951 році, а господарські будівлі і споруди зведені протягом 1960-1988 років. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,18 га. [INFO] року [PERSON] помер. Заповітного розпорядження на випадок своєї смерті він не залишив. На час смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс України 1963 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2007 року, зареєстрованого Городенківською державною нотаріальною конторою за № 456, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON]; до складу спадщини входить майновий пай. Своїх спадкових прав на житловий будинок бабуся позивачки не оформила. 17 березня 2003 року [PERSON] вчинила на користь позивачки заповіт, яким розпорядила їй все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] року [PERSON] померла. З метою реалізації спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2017 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору. Згідно довідки Топорівської сільської ради № 54 від 23.01.2017р. в житловому господарстві по [ADDRESS] станом на 15.04.1991р. (час припинення колгоспного двору) проживали: [PERSON] та [PERSON]. На час смерті спадкодавця [PERSON] діяв Цивільний кодекс України 2003 р. Згідно положень ст. ст.1233,1218,1268,1220 згаданого кодексу позивачка прийняла спадщину, вона на час смерті спадкодавця проживала разом з нею, вони разом вели спільне господарство. Після смерті бабусі позивачка фактично вступила в управління спадковим майном: продовжує проживати у житловому будинку, утримує його в належному стані, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору. Згідно звіту про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності ринкова вартість будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Городенківського району становить 58389 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Сторони, їх представники в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності; представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі; Топорівська сільська рада не заперечує проти позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Копією Виписки з інвентаризаційних матеріалів Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 7908 від 27.12.2016 року стверджено, що в [ADDRESS] згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим № 316 зареєстровано право власності за [PERSON], головою колгоспного двору, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 11.07.1988р. на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 8.06.1988р. Довідкою № 54 від 23.01.2017р., виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради доводиться, що згідно погосподарської книги № 3-4 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER], станом на 15.04.1991 року в житловому господарстві, яке відносилось до колгоспного двору в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] помер [INFO] року у віці 79 років в с. Топорівці, актовий запис № 8 від 06.03.1997 р., що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 06 березня 1997 р. Топорівською сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 04.03.1978 року Топорівською сільською радою, стверджується, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одружилися 4 березня 1978 року в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 48. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] змінено на Бадик. Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 992, спадкова справа № 456, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року; спадкове майно складається з свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], що належав померлому [PERSON], в колективному сільськогосподарському підприємстві в СВК «Топорівське», цегельний завод, в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області. Наведене свідчить про те, що [PERSON], як спадкоємець І черги за законом, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. За заповітом, посвідченим 17.03.2003 р. секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради, [PERSON], що мешкає в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право, - заповіла [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 7. [PERSON] померла [INFO] року у віці 92 років в с. Топорівці, актовий запис № 30 від 07.11.2016 р., що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 07 листопада 2016 р. Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Те, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті по [ADDRESS], що вони вели спільне господарство, що позивачка провела похорон своєї бабки, стверджують видані виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області довідки № 769 від 27.12.2016 року та № 892 від 11.11.2016р. Отже, вона прийняла спадщину. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка зверталася до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу. Постановою приватного нотаріуса Стефурак Н.Я. від 27.07.2017 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] у зв'язку з тим, що [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], його майно прийняла, але юридично не оформила право власності на вищезгаданий житловий будинок. Крім того, у померлої не було правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1951 р., інші господарські будівлі збудовані в 1951, 1960, 1970, 1988 роках. Як вбачається із Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 42,8 кв.м.) № 07082017_00147, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] станом на дату оцінки - 07.08.2017 р., становить 58389 грн. Копією довідки № 770 від 27.12.2016 року, виданої виконкомом Топорівської сільської ради стверджується, що [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] ([INFO]) сім'я користувалась земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,18 га, що доводиться довідкою № 768 виданою 27.12.2016 року виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Позивачка продовжує проживати в спадковому житловому будинку по [ADDRESS], що відображено в Довідці виконавчого комітету Топорівської сільської ради № 54 від 23.01.2017 р. Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на будинок, спадкоємець за заповітом [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON], права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 392,1216,1233, 1269-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved