Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [NUMBER] в загальній квартирі [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в квартирі, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована разом з позивачем, але жодного дня не проживала в даному приміщенні, добровільно з реєстраційного обліку не знялась. Позивач у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки житлово-експлуатаційній організації, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 22). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS], кімната [NUMBER], що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру від 25.01.2007 року (а.с. 9). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], кімната [NUMBER], що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №302 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва №27 від 24.10.2014 року (а.с. 16). За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 22). [PERSON] більше шести місяців не проживає за адресою: [ADDRESS], кімната [NUMBER], цей факт підтверджується Актами від 30.04.2014 року, 27.06.2014 року, 28.08.2014 року, 23.10.2014 року, 12.12.2014 року, 19.12.2014, фактично не проживає за даною адресою з 2014 року, участі в утриманні житла не приймає, її особистих речей у даній квартирі немає, зі слів позивача [PERSON] виїхала за кордон на постійне місце проживання (а.с. 10-15). Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], кімната [NUMBER], оскільки не користується цим житлом більше року без поважних на те причин понад один рік, інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved