Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, зазначивши, що 14.09.2016 року близько 13год. 30хв. біля 10м. від містечка через р.Уж у с.Ушомир Коростенського району Житомирської області відбулась ДТП, в якій водій [PERSON] керуючи трактором здійснив на неї наїзд, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.04.2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, також частково задоволено її позов і стягнуто з [PERSON] 4934,75 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Однак, їй не було відшкодовано відповідачем тимчасову та стійку втрату працездатності, витрати на лікування, пов`язані із травмами, отриманими внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, які понесені нею у 2018-2019 роках. Так, 14.03.2017 року їй була встановлена 3 група інвалідності, в період з 07.03.2017 року по 01.04.2018 року. 04.04.2018 року їй повторно була встановлена 3 група інвалідності терміном до 04.04.2019 року. 16.05.2019 року вона втретє визнана інвалідом 3 групи по загальному захворюванню терміном до 01.05.2020 року. Отже, у неї встановлена стійка втрата працездатності з 07.03.2017 року по 26.04.2020 року. Просили стягнути з відповідача на користь позивача 41274,71 грн. завданої шкоди, та витрати на правову допомогу в сумі 7 тис. грн.. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 14.09.2016 року близько 13 год. 30 хв. біля 10 м. від містечка через р.Уж у с.Ушомир Коростенського району Житомирської області відбулась ДТП, в якій водій [PERSON] керуючи трактором "ЮМЗ-6Л" реєстраційний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.04.2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4934,75 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На час розгляду справи дане судове рішення є чинним. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У відповідності до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її задавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вина відповідача стверджується вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.04.2017 року. Отже, внаслідок завдання відповідачем шкоди, позивач має право на отримання відшкодування внаслідок тимчасової та стійкої втрати працездатності, витрат на лікування, що пов`язані із травмами, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що були понесені нею у 2018-2019 роках, виходячи з наступного. Згідно ч.1, ч.2 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Частиною 1 статті 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо . Згідно довідки про доходи за червень-серпень 2016 року розмір сукупної заробітної плати [PERSON] становить 1805,44 грн., тобто є меншим ніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати (7250 грн.), а тому за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7250 грн.. За наслідками отриманих травм [PERSON] був наданий статус інваліда 3 групи з 07.03.2017 року по 26.04.2020 року, що підтверджується відповідними довідкам МСЕК, що призвело до неможливості виконувати нею трудові обов`язки, так як на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] на посаді формувальника тіста, що підтверджується довідкою вих. №34 від 07.11.2017 року, та призвело до необхідності здійснювати лікування за власні кошти. Як вбачається із поданих чеків та рецептів, долучених до матеріалів справи, [PERSON] понесла витрати на лікування в сумі 13442,69 гривень. В статусі інваліда 3 групи [PERSON] перебуває з 07.03.2017 року по теперішній час, інвалідність встновлена до 26.04.2020 року, тобто 38 місяців, а тому розмір шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності буде становити 20582,02 грн. (1805,44 х 38 = 20582,02 грн.). Вказані судом обставини та розрахунок завданої шкоди відповідачем не оспорено та спростовано не було. Таким чином, загальний розмір завданої позивачу шкоди становить 41274,71 грн.. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, розрахунок оплати за надану правову допомогу та квитанцію про сплату коштів в сумі 7000 гривень, дані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню відповідно відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved