Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 7,04 умовних кадастрових гектарів, що перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Ватутіна на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської, після смерті його батька [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 жовтня 2006 року в с. Зарубинка Великобурлуцького району Харківської області у віці 66 років помер його батько [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації смертей виконавчим комітетом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області зроблено відповідний актовий запис від 19 жовтня 2006 року за № 33. Після смерті батька залишилось спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай), розміром 7,04 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Ватутіна на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Єдиним спадкоємцем після смерті батька є його син, тобто позивач. У липні 2017 року позивач через свого представника звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька, але державним нотаріусом йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай). Оригінал сертифікату на змелену частку (пай) було втрачено. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом і просить захистити її право. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та пояснив, що [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай), розміром 7,04 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Ватутіна на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Після його смерті син померлого [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Нотаріус відмовив позивачу у прийнятті спадщини, оскільки у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ. Сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений з невідомих підстав позивачу. В звязку з цим позивач звернувся до суду та просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 7,04 умовних кадастрових гектарів, що перебувала у колективній власності колишнього КСП імені Ватутіна на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської, після смерті батька [PERSON] Представник Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області до суду не зявився, про час і місце судового засідання відповідача було повідомлено двічі належним чином, судові повістки отримано 09.11.2017 (а.с.33) та 23.11.2107 (а.с.39). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав,\~та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, \~всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. З огляду на викладене, право позивача порушене та підлягає захисту у спосіб, передбачений\~статтею 392 ЦК України. Судом встановлено, що 19 жовтня 2006 року у віці 66 років помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 19 жовтня 2006 року зроблено запис за № 33 (а.с.09). Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ВЛ № 415281 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.08). Згідно довідки, виданої виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за вихід. № 885 від 23.06.2017 року (а.с.10), [PERSON] на день смерті дійсно був зареєстрований в [INFO]. На день смерті [PERSON] з ним за цією адресою були зареєстровані: [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 55 Конституції України\~кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Відповідно до п.п. 16-17\~Перехідних положень ЗК України\~громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В разі смерті власника такого сертифіката, спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами чинного законодавства, згідно норм ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно із ч.1\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до\~статті 1225 ЦК\~(\~435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування\~\~права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст.2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.1\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2\~ст.1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п.г ч.1\~ст.81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСП «Ватутіна» с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області, розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), сертифікат Х №0208575 (а.с.11). Відповідно до вказаної постанови інших заяв, крім заяви [PERSON], про прийняття (відмову) від спадщини не надходило. В газеті «Вісник Великобурлуччини» від 29 липня 2017 року за № 29 було опубліковано оголошення про втрачений сертифікат на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП ім. Ватутіна Вільхуватської сільської ради, серії ХР №0208575, виданий 6.12.1996 року Великобурлуцькою райдержадміністрацією на імя [PERSON], який необхідно вважати недійсним (а.с.12). Отже з наведеного вище вбачається, що [PERSON] є рідним батьком позивача [PERSON] і дана особа є спадкоємцем за законом. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги позивача про визнання права на земельну частку (пай), яке належало померлому [PERSON] підлягають задоволенню. \~\~\~ Отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у виді права на земельну частку (пай) позивач не в змозі з тих підстав, що оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) було втрачено. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно ч.1\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] скористався своїм правом, звернувшись до суду із відповідним позовом про визнання його права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права та законні інтереси інших осіб. Враховуючи те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) було загублено, а позивач\~входить до кола спадкоємців за законом, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі, оскільки це не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Outcome: approved