Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 18 серпня 2016 року звернулася до Миронівського районного суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 23 вересня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільну дитину дочку [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів та постійні непорозуміння, відповідач не піклується про матеріальне утримання дитини, ніде не працює. Фактичні шлюбні стосунки між ними припинено з червня 2015 року. З того часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено. У судовому засіданні позивач позов підтримала, з мотивів і підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тому відповідно до абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК вважається повідомленим належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №145652, зареєстрованому виконкомом Козинської сільської ради Миронівського району Київської області /а.с. 4/. Сторони мають спільну малолітню дитину дочку [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №209606, виданим виконкомом Козинської сільської ради Миронівського району Київської області /а.с.5/. Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стала несумісність характерів та постійні непорозуміння, небажання відповідача піклуватися про матеріальне утримання дитини, у звязку із чим фактичні шлюбні стосунки між ними припинено з червня 2015 року. З того часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, а саме непорозуміння та сварки суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст.\~105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1\~ст.110 СК України). Згідно зі\~ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved