Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 19 лютого 2013 року виконавчим комітетом Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №4. Від даного шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачкою не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки, а тому шлюб виявився невдалим. Конфлікти в сім»ї стали носити постійний характер, внаслідок втрати поваги, любові та дружби одне до одного сім»я розпалася. Більше року проживають окремо та не підтримують жодних сімейних відносин. Наведене призвело до остаточного розпаду сім»ї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Крім того, просив визначити місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] з ним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених вище. Відповідачка в судовому засіданні позов підтримала, не заперечила проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, позивачем по справі. Зазначила, що вже певний період часу проживає за кордоном з іншим чоловіком. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.02.2013 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 19.02.2013 року виконавчим комітетом Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області актовий запис №4, був зареєстрований шлюб (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.2013 року, виданого виконавчим комітетом Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, встановлено, що від даного шлюбу в сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 5). Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, оскільки сторони проживають окремо більше року, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Відповідно до положень ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи викладене, а також те, що що сторони дійшли згоди з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved