Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

16.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Потіївської обєднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Ю.П. Мілієнка, 128-а в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, посилаючись на те, що в зазначеному будинку вона проживає з 2001 року, відкрито і безперервно користується вказаним жилим будинком, проводить поточні ремонти в ньому, обробляє земельну ділянку біля будинку, сплачує комунальні послуги, тобто відкрито і безперервно проживає та користується цим будинком як власним, крім того, на теперішній час рахується головою цього домогосподарства. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в справі наявна заява її представника про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити (а.с.26). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнає та просить задовольнити (а.с.17). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папері набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння (особа, яка не знала і не могла знати про перешкоди до набуття майна), безперервність, відкритість володіння (володілець не просто уповноважений, але зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Доказами відношення до майна в якості його власника можуть бути, такі дії володільця, як ремонт речі (будинку) за свій рахунок, страхування майна, передача майна на зберігання іншим особам тощо), давність володіння та його безперервність, тобто проживання і користування будинком. Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Пунктом 14 зазначеної постанови вказано, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Отже, для визнання права власності за набувальною давністю необхідна наявність таких умов та підстав: володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Окрім того, необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю є відкритість та безперервність володіння, тобто володілець повинен володіти річчю відкрито, без таємниць, а також, протягом визначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Як вбачається із матеріалів справи, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області по вул. Ю.П. Мілієнка, 128-а побудовано в 1952 році (а.с.7), право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано (а.с.8). Виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 03.07.2017 року видано довідку № 1386, згідно якої [PERSON] з 2001 року зареєстрована та проживає в [INFO], а відповідно до запису по господарських книг [PERSON] рахується головою двору (а.с.9,10). Згідно наявних в матеріалах справи довідки виконкому Потіївської сільської ради адомишльського району Житомирської області № 716 від 02.10.2017 року та копії по господарських книг домоволодіння № 28-а по вул. Ю.П.Мілієнка в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області рахувалась сімя в складі: [PERSON], [INFO] голова домогосподарства, помер 28.02.1984 року, та [PERSON], [INFO] дочка, 14.02.1997 року було складено актовий запис № 10 про смерть останньої (а.с.27-29). Відомості щодо того, що за весь час користування позивачем будинком будь-хто оскаржував право позивача на володіння та користування цим майном відсутні. Зазначене свідчить, що позивач заволоділа будинком добросовісно, протягом всього часу володіння будинком була впевнена, що на цей будинок не претендують інші особи, і вона отримала цей будинок з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; продовжує володіти будинком відкрито, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, до неї не пред'являвся правомочною особою позов про повернення будинку; продовжує володіти будинком протягом установленого терміну, більш 10 років (з 2001 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved