Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею квартири [ADDRESS], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований разом із позивачем у зазначеній квартирі, він не проживає у даному приміщенні, проте добровільно з реєстраційного обліку не знявся. У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] проживає, зареєстрована, є власником лицьового рахунку та співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва про право власності від 17 серпня 2009 року (а.с. 7 - 11). 13 лютого 2015 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили 24.02.2015 року (а.с. 12). Судом було встановлено, що сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказуванню обставини, установлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача, який, станом на 15.07.2015р., зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с. 17). Разом з тим, [PERSON] у кв. [ADDRESS] з 21.03.2014 року не проживає та речей, що йому належать в квартирі немає, що підтверджується Актами комісії від 11.02.2015р., 15.04.2015р., 17.06.2015р. (а.с. 13 - 15). За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви з таких підстав. У випадку порушення права власності згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про зняття з реєстрації також підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад року відсутній за місцем проживання, витрати по житлово-комунальним послугам не несе, отже відповідач є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням та підлягає зняттю з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], оскільки не користується житлом більше року без поважних на те причин, а тому може бути визнаний втратившим право користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів та поважних причин відсутності відповідача понад установлені законом строки і в ході судових засідань Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved