Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], в якій просить визнати, що позивач є батьком [PERSON], а також просить змінити прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Крім того, позивач просить зобов'язати Великобурлуцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису № 6 від 03 жовтня 2000 року книги записів актів громадянського стану про народження Григорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, де в розділі відомостей про батька вказати батьком [PERSON] та видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є батьком [PERSON] Сторони з лютого 1996 року по травень 2014 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та спільно мешкали в будинку позивача, розташованого в с. Григорівка Великобурлуцького району Харківської області. Від фактичних шлюбних відносин позивач та відповідач мають двох дітей [PERSON] та [PERSON]. Мати дитини [PERSON] - [PERSON] з 2014 року виїхала з Великобурлуцького району Харківської області та проживає окремо. При народженні дитини - [PERSON] відповідач прізвище дитини вказала «[PERSON]» для набуття статусу матері - одиначки. Дитина від народження і до теперішнього часу проживає з позивачем, який виховує її, створює всі необхідні умови для проживання та виховання. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 16 січня 2017 року, підтримав даний позов, просив визнати батьківство позивача у відношенні [PERSON], [INFO], та змінити прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Також позивач просить зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису № 6 від 03 жовтня 2000 року про народження дитини, де в розділі відомостей про батька вказати батьком [PERSON], видавши свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно її дитина [PERSON] є донькою [PERSON] Також зазначила, що вони з позивачем проживали однією сім'єю та від сумісного проживання мають двох дітей [PERSON] та [PERSON]. З 2014 року припинили спільне життя, оскільки відповідач покинула позивача та виїхала до м. Балаклія Харківської області. Третя особа на стороні позивача [PERSON] пояснила, що позивач є її батьком та вона хоче змінити прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», оскільки це буде відповідати її інтересам. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, воно підлягає прийняттю, а позов - задоволенню. При розгляді справи судом встановлено, що сторони з 1996 року по 2014 року знаходились у фактичних шлюбних відносинах. У судовому засіданні також встановлено, що [INFO] відповідач [PERSON] народила доньку [PERSON]. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 25.02.2015 р. у справі № 6-20цс15 при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що підтверджують визнання відповідачем батьківства в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 жовтня 2000 р. вбачається, що дійсно [INFO] народилась [PERSON]. Батьками даної дитини в свідоцтві про її народження записано: батько - «[PERSON]», мати - «[PERSON]» (а.с.11). Позивач вказує, що він є біологічним батьком дитини [PERSON], однак на момент народження доньки він з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі та не подали спільну заяву про запис дитини до РАГСу. В зв'язку з чим, його не було записано батьком. Дитина була зареєстрована Григорівською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області на підставі ч.2 ст.55 КпШС, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Із довідок, виданих Григорівською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області від 10.01.2017 р. за вих. № 25/02-30, від 10.01.2017 р. за вих. № 27/02-30, від 27.12.2016 р. за вих. № 793/02-30 вбачаться, що [PERSON] з дня народження та по теперішній час проживає в с. Григорівка Великобурлуцького району Харківської області разом з донькою [PERSON]. З відповідачем [PERSON] проживав в незареєстрованих шлюбних відносинах з 1996 року по 2014 рік (а.с.13-15). На теперішній час їх спільна дитина має отримати паспорт громадина України та бажає, щоб в ньому було вказано прізвище її біологічного батька. Як роз'яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, частинами 2, 3 статті 53 якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Беручи до уваги пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З'ясовані у судовому засіданні обставини щодо повного визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дають підстави для висновку про його задоволення на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України. Підстав для відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову суд не вбачає. За таких обставин, оскільки відповідачем визнано позов щодо визнання за ним батьківства щодо неповнолітньої [PERSON], тому суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, у зв'язку із чим їх слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до п.2 відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін також підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved