Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

30 березня 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №246К, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн., строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 21 лютого 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних. При цьому, відповідно до п.3.3.3 договору, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 833,33 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з березня 2018 року. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 13 березня 2020 року складає 34475,29 грн., з них: заборгованість за основним боргом - 30319,25 грн.; проценти за користування кредитом - 3966,15 грн.; пеня - 159,37 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 10,06 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 20,46 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 02 квітня 2020 року та повторно 17 квітня 2020 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 29 липня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.65/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що дійсно отримував кредит в АТ «Ощадбанк» та до певного часу, поки мав можливість, виконував умови договору та сплачував щомісячні платежі. Зараз у нього фінансові труднощі, тому він перестав сплачувати кредит. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 лютого 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого ТВБВ №10015/0477 філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" Кожухара А.І. та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №246К, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн., строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 21 лютого 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних /а.с.10-14/. Згідно з п.п. 3.1.1.1., 3.1.1.2, 3.2.1 договору, Банк надає кредит за умови сплати Позичальником комісійної винагороди за надання Кредиту в розмірі 2500 грн. Банк здійснює надання Кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на Поточний рахунок Позичальника та договірного списання комісійної винагороди з Поточного рахунку Позичальника одночасно з зарахуванням на Поточний рахунок суми Кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши на рахунок відповідача обумовлену договором суму /а.с.42, 51/. Відповідно до п.3.3.3 договору, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 833,33 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з березня 2018 року. Останній платіж в рахунок повернення кредиту та процентів Позичальник зобов`язаний здійснити не пізніше дати остаточного повернення Кредиту. За умовами п.п.4.3.1, 4.3.2 договору, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови Договору та взяті на себе цим Договором зобов`язання. У строки, обумовлені договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором. При цьому, п.8.3 договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, але не більше 15% суми простроченого платежу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач станом на 13.03.2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 34475,29 грн., з них: заборгованість за основним боргом - 30319,25 грн.; проценти за користування кредитом - 3966,15 грн.; пеня - 159,37 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 10,06 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 20,46 грн. /а.с.17-18/. При цьому, відповідно до п.4.3.3 договору, у випадку порушення умов договору, Позичальник зобов`язаний достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів, комісії та неустойки, а також відшкодувати Банку в повному обсязі збитки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.4.3.1, 4.3.2 договору, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника сплатити позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки відповідач не виконував зобов`язання за кредитним договором в строки, передбачені договором, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1051 грн. (50% від 2102 грн., сплаченого позивачем згідно меморіального ордеру №8078557616 від 19.03.2020 року). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved