Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

21.08.2017 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог просять зобовязати ПАТ «Львівгаз» встановити безкоштовно індивідуальні лічильники обліку газу для споживачів позивачів по справі, що проживають [INFO] на вул. Драгана у м. Львові . Свої вимоги мотивують тим, що з 01.02.2011р. у вищевказаному будинку створено ОСББ «Драгана 30». Будинок є багатоквартирним, з централізованим гарячим водопостачанням, квартири обладнанні єдиним газовим приладом газовою плитою, яка використовуються лише для приготування їжі. Відповідно до чинного законодавства, оплата за спожитий газ в такому випадку здійснюється відповідно до норми споживання, встановленої Постановою Кабміну від 23.03.16р. № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Власники квартир вважають, що така норма є завищеною в порівнянні з фактичним споживанням газу, однак враховуючи задекларовану державою програму забезпечення усіх, таких як вони споживачів квартирними лічильниками до 2018 року, здійснювали регулярну оплату за газ і очікували на обіцяне встановлення індивідуальних лічильників газу. При цьому в структуру тарифу на послуги розподілу природного газу ПАТ «Львівгаз» уже входили витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню. Позивачі наголошують на тому, що єдиним Законом, який визначає особливості встановлення лічильників газу споживачам є Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», (в ред. станом на день звернення до суду), в якому чітко передбачено, що субєкт господарювання, який здійснює розподіл газу, в даному випадку це відповідач ПАТ «Львівгаз» - до 1 січня 2018 року зобовязаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення у квартирах, в яких газ використовується виключно для приготування їжі. Отже даним Законом передбачено встановлено лічильників кожному споживачеві. Поміж тим, позивачі неодноразово зверталися до ПАТ «Львівгаз» щодо встановлення квартирних лічильників обліку газу, однак їхні законні вимоги не виконані. Таким чином вважають, що ПАТ «Львівгаз» необґрунтовано та незаконно збільшує для позивачів нарахування за спожитий газ за граничними нормами, ухиляється від гарантованого законом безкоштовного забезпечення побутових споживачів квартирними лічильниками обліку газу, протиправно застосовує солідарну оплату позивачів за спожитий газ при відсутності персоніфікованого обліку спожитого газу, а також можливості здійснювати контроль за його споживанням поза межами власного помешкання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні змісту позову та уточнених вимог. Представник відповідача ПАТ «Львівгаз» [PERSON] подав письмове заперечення, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивує тим, що хоча Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зі змінами внесеними Законом №2260-VІІІ від 21.12.2017 передбачає встановлення індивідуального приладу обліку газу, проте не визначає чітких механізмів його виконання. Так, згідно п.1 ч.3 ст. 7 даного Закону, Кабмін у двомісячний термін повинен розробити заходи щодо технічного та Фінансового забезпечення виконання цього Закону. Також Законом (зі змінами внесеними Законом №2260-VІІІ від 21.12.2017) передбачено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Таким чином вважає, що законодавець продовжив виконання Закону щодо забезпечення 100% комерційного обліку для споживачів, які використовують газ тільки для приготування їжі ще на 3 роки,відтак вимоги позивачів є передчасними. В межах цього строку ПАТ «Львівгаз» зобовязане встановити передбачені ч.2 ст.2 Закону прилади обліку. Однак на даний час ПАТ «Львівгаз» не спроможне виконати позовні вимоги, оскільки затверджена постановою НКРЕКП №400 інвестиційна програма не приведена у відповідність до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку» в редакції від 21.12.2017, крім того відсутні механізми для технічного та фінансового забезпечення виконання цього Закону. Заслухавши доводи сторін, вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів. Судом встановлено , що позивачі по справі зареєстровані та проживають [INFO] по вул. Драгана, 30 в м. Львові . Будинок є багатоквартирним, з централізованим гарячим водопостачанням, квартири обладнанні єдиним газовим приладом газовою плитою, яка використовуються лише для приготування їжі. З 01.02.2011р. в даному будинку створено ОСББ «Драгана 30». [PERSON] на підставу своїх позовних вимог позивачі покликаються на те, що згідно ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин сторін, надалі Закон №3533-VI), суб'єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, в даному випадку це відповідач - ПАТ «Львівгаз», зобов'язані забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» по відношенню до побутового споживача, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» є розподільником, оператором газорозподільної мережі. На виконання вимог Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI, позивачі звертались до ПАТ «Львівгаз» із заявами про встановлення кожному споживачу квартирних лічильників газу. Однак відповідач ПАТ «Львівгаз» вимоги позивачів проігнорував, оскільки з власної ініціативи, без погодження з мешканцями, намагався встановити загальнобудинковий вузол обліку. Згідно ст. 1 Закону №3533-VI, споживачами природного газу є фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину. Отже зі змісту Закону №3533-VI вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями за власний рахунок лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення саме у вигляді таких приладів обліку природного газу, що дозволяють визначення обсягів споживання кожним окремим споживачем. Таким чином ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов'язок ПАТ «Львівгаз» встановити за власний рахунок саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку позивачів. Посилання відповідача на те, що до вказаних правовідносин слід застосовувати вимоги положення глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем та положення Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, суд не бере до уваги, оскільки ці підзаконні нормативні акти не є імперативними нормами права та не можуть мати переваг у застосуванні порівняно із приписами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Аналізуючи положення Закону №3533-VI (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема його преамбули та статей 2 та 6, а також Розпорядження № 259-р від 25.04.2012р., слід дійти до висновку, що цей Закон поширює свою дію на випадки забезпечення фізичних осіб (населення) індивідуальними приладами обліку в квартирах та приватних будинках, так як саме вказані прилади обліку забезпечують повний комерційний (приладовий) облік природного газу. Загальнобудинкові вузли обліку не забезпечують повний комерційний (приладовий) облік природного газу мешканців квартир, оскільки як зазначено в п.5 Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 показання будинкового вузла обліку в будинках де не встановлено квартирних лічильників газу є лише підставою для подальшого розподілу обсягу спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Разом з цим, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики у своєму листі № 7334/17/47-12 від 16.11.2012р. теж наголошує на тому, що Законом №3533-VI передбачається встановлення лічильників кожному споживачеві. Наявність будинкового лічильника газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, не є підставою для невстановлення індивідуальних лічильників кожному споживачеві. Більше того, у Постанові НКРЕКП № 2297 від 15.12.2016 р. внесено зміни до Додатку структури тарифу на послуги розподілу природного газу ПАТ «Львівгаз», згідно з чим було забрано елемент витрат «встановлення будинкових приладів обліку», і залишено тільки «витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню». Отже, в структуру тарифу на послуги розподілу природного газу ПАТ «Львівгаз» уже входили витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню. Відповідно до п.п. З, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов є підставним, підлягає до задоволення, оскільки обовязок відповідача по встановленню індивідуальних лічильників газу для кожного мешканця чітко передбачений Законом України №3533-VI, що діяв в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що заявлений позов є передчасним, оскільки на момент розгляду справи відсутні протиправні дії чи бездіяльність ПАТ» Львівгаз» щодо позивачів. Так, на момент звернення з вимогами до суду, позивачі з 2012 року вносили оплату за користування природним газом , складовою частиною якої були і кошти , передбачені на встановлення індивідуальних лічильників газу. Позов пред»явлено у період, коли законодавець зобов»язував відповідача забезпечити безоплатним приладом обліку газу до 01.01. 2018 року , а як вбачається з письмових відповідей в адресу позивачів, що скеровувались ПАТ» Львівгаз» на звернення споживачів, у встановленні індивідуальних лічильників газу останнім було відмовлено. З метою з»ясування питання, чи включені мешканці будинку № 30 на вул. Драгана у м. Львові у план ПАТ» Львівгаз» за програмою по встановленню індивідуальних лічильників газу за кошти Оператора ГРМ на 2018 рік, судом було скеровано ухвалу від 23.03.18 р. про отримання вказаної інформації, проте така відповідачем була проігнорована. Враховуючи викладене, ту обставину, що позивачі на даний час позбавлені можливості як споживачі послуг вносити кошти за реально використаний ними природний газ, суд приходить до висновку, що їх права є порушеними та підлягають поновленню в судовому порядку. Відсутність коштів у відповідача на проведення вказаних робіт , на думку суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: approved