Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

31.10.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась з позовом [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: визнати [PERSON], [INFO], батьком малолітнього [PERSON], [INFO]; внести зміни до актового запису №3015 від 06.11.2012 року про народження [PERSON], виконаного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, а саме в графі «батько» записати [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), громадянин України. Графу «Прізвище», «ім'я», «по батькові», «народився(лася)», «місце народження», «мати дитини» - залишити без змін; стягнути з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) аліменти на утримання дружини за період лютий 2012 до 08.10.2018 рр. в розмірі 600000 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач [PERSON], з яким вона тривалий час мала близькі стосунки та перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Після народження сина відповідач відмовився визнати факт батьківства. В зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до Дзержинського районного суду м. Харкова за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Також на офіційному сайті судової влади було розміщено повідомлення про виклик відповідача в судове засідання. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просила слухати за їх відсутності, також надали письмові пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 27.10.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Про народження спільного сина [PERSON] повідомила поштовим повідомленням [PERSON] ( [INFO]) - матір відповідача, та самого відповідача [PERSON], що підтверджується повідомленням про отримання кореспонденції. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.02.2017 року призначено по справі судово-генетичну експертизу. Однак на адресу суду надійшло клопотання про неможливість проведення експертизи від 21.04.2017 року №229. (а.с.84-85) Позивачем подано до суду пояснення до позовної заяви з додатками та копіями спільних з відповідачем фотокарток. (а.с.123-132) Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.09.2017 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Однак у зв'язку з відсутністю зразків біологічного матеріалу до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 03.11.2017 року №741 за матеріалами цивільної справи №638/17244/16-ц. (а.с. 148-149) Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Однак у зв'язку з відсутністю зразків біологічного матеріалу до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 06.09.2018 року №668 за матеріалами цивільної справи №638/17244/16-ц. (а.с. 218-219) Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили обставини викладені [PERSON] в позовній заяві. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Крім того, згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ч.3 ст.84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що малолітній син сторін має важкі захворювання, у зв'язку з чим постійно перебуває на лікуванні вдома, та потребує проходження курсів реабілітації, медичних обстежень, а позивач не працює, оскільки перебуває доглядає за сином, іншого доходу позивач не має, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] має вади здоров'я, що підтверджується Довідкою №143 від 22.09.2016 року. (а.с. 16) Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, а тому розмір судового збору який підлягає стягненню з позивача складає 1653,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved