Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

24 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 вересня 1994 року. Від подружнього життя сторони мають пвонолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однією сім»єю сторони проживали до 2008 року. З того часу сім»я розпалась. Причиною до розпаду сім"ї послугувало те, що відповідач зловживав спиртними напоями, постійно вчиняв вдома сварки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, суперечить інтересам позивача, вона і звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, передав заяву, якою просить справу заслухати в його відсутність, позов визнає, згоден розірвати шлюб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 29 вересня 1994 року у Білопільському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис №127. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як вбачається з позовної заяви, подружжя разом не проживають з січня 2015 року, причиною розпаду сім"ї стало те, відповідач зловживав спиртними напоями та вчиняв вдома сварки. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливе, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, малолітніх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а також на підставі заяви позивача, суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище, отримане при укладенні шлюбу - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved