Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

14 лютого 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визначення часток в праві власності на квартири та земельну ділянку, визнання спільним майном подружжя, визнання права власності на Ѕ частини житлових квартир та земельної ділянки як спільне майно подружжя, який був уточнений 18 лютого 2020 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог, позивач просить суд визначити майно спільною власністю подружжя та визначити частки в праві спільної сумісної власності на: - житлову квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 28.12.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №3018, зареєстрованому у Державному реєстрі правочинів 28.12.2011 року за №4836855, зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.02.2012 року в книзі 1 номер запису В-63567, реєстраційний номер 35624527; - житлову квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, від 28. 12. 2010 року , виданому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №2404, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 28.12.2010 року за №4288117, зареєстрованому комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2011 року в книзі 1, номер запису В-36631, реєстраційний номер 30912957;що вбачається з договору купівлі продажу, витягу з реєстру нерухомого майна від 12.02.2020 року.;- земельну ділянку площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, в цілому на ім`я [PERSON] , яка належала [PERSON] в цілому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, виданого 09.12.2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010570300237 між [PERSON] та померлим [PERSON] рівними, по Ѕ за кожним. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] загальною площею 31, 9 кв. м, житловою площею 19, 0 кв. м., яка належала [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 28.12.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №3018, зареєстрованому у Державному реєстрі правочинів 28.12.2011 року за №4836855, зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.02.2012 року в книзі 1 номер запису В-63567, реєстраційний номер 35624527 як за дружиною. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, від 28.12.2010 року, виданому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №2404, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 28.12.2010 року за №4288117, зареєстрованому комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2011 року в книзі 1, номер запису В-36631, реєстраційний номер 30912957; як за дружиною. Визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельну ділянку площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, в цілому на ім`я [PERSON] , яка належала [PERSON] в цілому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, виданого 09.12.2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010570300237 як за дружиною. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її колишній чоловік, [PERSON] , помер [INFO] . На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав в [ADDRESS] . Їх син [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Омельницької Н. В. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви сина померлого [PERSON] про прийняття спадщини 22 травня 2019 року було відкрито спадкову справу №32/2019. Інших спадкоємців передбачених законодавством України немає. Позивач вказує, що вона була в шлюбі з спадкодавцем 38 років. Шлюб між ними був зареєстрований 23.06.1979 року у виконавчому комітеті Коротичанської селищної ради Харківського району. Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року шлюб було розірвано, рішення суду набрало чинності. Тому вона також звернулася до того ж нотаріусу з заявою, в якої просила надати їй свідоцтва про право власності на Ѕ частину майна, яке є спільним та придбане в період шлюбу. В період шлюбу та на спільні кошти, бо вони вдвох працювали, мали спільний бюджет, ними було придбане наступне майно, зареєстроване на прізвище [PERSON] : квартиру [ADDRESS] ; власником якої є [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Позивач зазначає, що приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Омельницька Н. В. в постанові про відмову у вчинені нотаріальних дій від 10.02.2020 року № 40/02-14/02-31, роз`яснила їй, що згідно статті 71 закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової згоди другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна, у свідоцтві про право власності мусить бути визначена і частка померлого у спільній власності, тому може виникнути спір між спадкоємцями та нею щодо частки в майні подружжя, тому необхідно звернутися до суду. Позивач вказує, що крім того, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належить: в 1/2 частці їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.11.2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області за реєстровим №1207, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 02.12.2004 року в книзі 31 номер запису 2682, реєстраційний номер 4263369; в 1/2 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.12.2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. за реєстровим №1006, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.12.2019 року, номер запису про право власності 34573192, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983564163251. Син отримав Ѕ частину житлового будинку після смерті батька. А земельна ділянка площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066 була зареєстрована в цілому на [PERSON] , про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, виданий 09.12.2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010570300237. Право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме мано 20.12.2019 року, номер запису про право власності 34852009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1997916563251. Тому вважає, що їй мусить належати Ѕ частина вищевказаної земельної ділянки, бо їй належить Ѕ частина житлового будинку, який знаходиться на цій земельній ділянці. Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Омельницька Н. В. в постанові про відмову в у вчинені нотаріальних дій від 10.02.2020 року вказує, що земельна ділянка, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №4 , з невідомих причин належала [PERSON] в цілому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, видано 09.12.2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010570300237, хоча на час видачі цього Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, в цілому на ім`я [PERSON] було порушено її право на отримання Ѕ частини, тому вона вимушена звернутися до суду, щоб отримати право власності на Ѕ частину вищевказаної земельної ділянки, бо сину видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 28.12.2019 року на Ѕ частину земельної ділянки площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066. Також 18 лютого 2020 року через канцелярію суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлових квартир в порядку спадкування за законом, в якому він просить: визнати за ним право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] загальною площею 31, 9 кв. м, житловою площею 19, 0 кв. м., яка належала [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 28.12.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №3018, зареєстрованому у Державному реєстрі правочинів 28.12.2011 року за №4836855, зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.02.2012 року в книзі 1 номер запису В-63567, реєстраційний номер 35624527 в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] ; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, від 28.12.2010 року, виданому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №2404, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 28.12.2010 року за №4288117, зареєстрованому комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2011 року в книзі 1, номер запису В-36631, реєстраційний номер 30912957; в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] ; визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 54, 4 кв. м, житловою площею 28, 8 кв. м., власниками якої є [PERSON] та [PERSON] по одній другій частці кожний, надано договір купівлі-продажу, посвідчений 25.12.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №2066, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 25.12.2009 року за №3776623, зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.01.2010 року в книзі 1, номер запису П-4-12059, реєстраційний номер 29300936 в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що його батько, [PERSON] , помер [INFO] . На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав в [ADDRESS] . Він, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Омельницької Н. В. з заявою про видачу на її ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в встановлений законом строк як спадкоємець 1 черги згідно ст. ст. 1221, 1268 ЦК України. На підставі його заяви після померлого батька [PERSON] про прийняття спадщини 22 травня 2019 року було відкрито спадкову справу №32/2019. Інших спадкоємців передбачених законодавством України немає. Тому він також звернувся до нотаріусу з заявою, в якої просив надати йому свідоцтва про право власності на Ѕ частину майна, яке є спільним та придбане в період шлюбу батьками. В період шлюбу та на спільні кошти батьки придбали наступне майно, зареєстроване на прізвище [PERSON] : квартиру [ADDRESS] ; власником якої є [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] титульними власниками якої є [PERSON] та [PERSON] по одній другій частці кожний. Але приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Омельницька Н. В. відмовила йому у видачі правовстановлюючих документів та в постанові про відмову у вчинені нотаріальних дій від 10. 02. 2020 року № 40/02-14/02-31, роз`яснила, що згідно статті 71 закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової згоди другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна, у свідоцтві про право власності мусить бути визначена і частка померлого у спільній власності, тому може виникнути спір між спадкоємцями та ним щодо частки в майні подружжя, тому необхідно звернутися до суду. За вказаних обставин він звернувся до суду із зустрічним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення часток в праві власності на квартири та земельну ділянку, визнання спільним майном подружжя, визнання права власності на Ѕ частини житлових квартир та земельної ділянки як спільне майно подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлових квартир в порядку спадкування за законом об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток в праві власності на квартири та земельну ділянку, визнання спільним майном подружжя, визнання права власності на Ѕ частини житлових квартир та земельної ділянки як спільне майно подружжя. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] надала до суду заяву, в якій вказано, що вона підтримує вимоги позовної заяви в повному обсязі та просить задовольнити, а також вимоги зустрічного позову визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , надав також до суду заяву, в якій вказано, що він підтримує вимоги зустрічного позову в повному обсязі та просить його задовольнити, а також вимоги первісного позову визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 23 червня 1979 року Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №30. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року по справі №635/6707/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення суду набрало чинності. В період шлюбу сторонами придбано наступне майно: на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 грудня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим №2066, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 25 грудня 2009 року за №3776623, зареєстрований Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.01.2010 року в книзі 1, номер запису П-4-12059, реєстраційний номер 29300936, [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності квартира [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №2404, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 28 грудня 2010 року за №4288117, зареєстрованим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21 січня 2011 року в книзі 1, номер запису В-36631, реєстраційний номер 30912957, [PERSON] на праві приватної власності належала квартиру [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 грудня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №3018, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 28.12.2010 року за №4836855, зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.02.2012 року в книзі 1 номер запису В-63567, реєстраційний номер 35624527, [PERSON] на праві приватної власності належала квартиру [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , що належить наступним чином: 1/2 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 листопада 2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області за реєстровим №1207, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 02.12.2004 року в книзі 31 номер запису 2682, реєстраційний номер 4263369; 1/2 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11грудня 2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. за реєстровим №1006, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 грудня 2009 року, номер запису про право власності 34573192, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983564163251; земельна ділянка площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066 була зареєстрована в цілому на [PERSON] , про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, виданий 09 грудня 2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010570300237. Право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 грудня 2019 року, номер запису про право власності 34852009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1997916563251. [PERSON] , помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Пісочинською селищною радою 20 травня 2019 року. На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтв про право власності на Ѕ часту майна, набутого подружжям в період зареєстрованого шлюбу, а саме:1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; ј частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Також [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] на підставі його довіреності, звернулася до приватного нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. про видачу на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви сина померлого [PERSON] про прийняття спадщини 22 травня 2019 року було відкрито спадкову справу №32/2019. Інших спадкоємців передбачених законодавством України немає. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом відповідно до статті 1261 ЦК України, є відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] . Родинний зв`язок прослідковується з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого відділом РАЦС м. Зарафшан Бухарської області, де в графі «батько» записано [PERSON] , в графі «мати» записано [PERSON] . Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до постанови №40/02-14/02-31 приватного нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 лютого 2020 року підставою для відмови стало те, що згідно чинного законодавства шлюбні відносини повинні бути зареєстровані у встановленому порядку. Підтвердженням реєстрації шлюбних відносин може бути: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, видане відповідним відділом РАЦС, копія актового запису або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо відповідного актового запису. Колишній чоловік (дружина) права на спадкування не мають, тому важливе значення має правильне визначення моменту припинення шлюбу в разі його розірвання. У разі розірвання шлюбу державним органом РАЦС шлюб припиняється в день реєстрації розірвання шлюбу. В разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішення суду. Згідно статті 71 закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової згоди другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщини, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У повідомленні, що надсилається спадкоємцям померлого, які прийняли спадщину, зазначається склад спільного майна подружжя, на частку якого другий з подружжя, що є живим, просить видати свідоцтво про право власності, а також роз`яснюється право звернення до суду у випадку оспорювання спадкоємцями майнових вимог того з подружжя, що залишився живим. Повідомлення надсилається поштою, а спадкоємці, які прибули до нотаріальної контори, повідомляються нотаріусом усно, про що робиться відмітка на заяві того з подружжя, що залишився живим. Така відмітка підписується спадкоємцями. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, не зважаючи на те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. А також за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи вищевказане, нотаріус вважає, що: свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS]; ј частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; на ім`я колишньої дружини [PERSON] нотаріусом не можуть бути видані, у зв`язку з тим, що шлюб між подружжям був припинений до відкриття спадщини, а видача свідоцтва про право власності на ім`я колишнього подружжя законом не передбачена; визначити частку померлого [PERSON] у спільній власності на 1/4 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , нотаріусу не можливо, у зв`язку неможливістю одержання згоди другого з подружжя, тому що шлюб між подружжям був припинений до відкриття спадщини. На теперішній момент також неможливо встановити склад спадкового майна, тому що не визначена частка у спільному майні подружжя, набутого в період зареєстрованого шлюбу. Що стосуєтьтся видачі свідоцтва на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку госпоадарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, нотаріус зазначила наступне. Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належить: в 1/2 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.11.2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області за реєстровим №1207, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 02.12.2004 року в книзі 31 номер запису 2682, реєстраційний номер 4263369; в 1/2 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.12.2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. за реєстровим №1006, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.12.2009 року, номер запису про право власності 34573192, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983564163251. Земельна ділянка, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №4 , з невідомих причин належала [PERSON] в цілому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, видано 09.12.2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010570300237, хоча на час видачі цього Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, в цілому на ім`я [PERSON] , були грубо порушені вимоги статті 377 Цивільного Кодексу України та статті 120 Земельного Кодексу України. 28.12.2019 року за реєстровим №1056 [PERSON] нею було видано свідоцтво про право на спадщину за законом законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0.0752 та, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, а інша одна друга частка цієї земельної ділянки повинна перейти до [PERSON] , яка є власницею 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Тож приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницьк Н.В. постановила: Відмовити [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтв про право власності на: 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; Відмовити [PERSON] у визначенні частки померлого [INFO] [PERSON] у спільній власності на Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві влансості квартири [ADDRESS] ; Відмовити [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; Ѕ частку у праві власності на земельну ділянку площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Підставою звернення сторін до суду з даними позовами є неможливість оформлення ними права на спадщину у нотаріуса, оскільки на теперішній час не можливо встановити склад спадкового майна, тому що не визначена частка у спільному майні подружжя, набутого в період зареєстрованого шлюбу. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених доказів, суд прийшов до висновку про задоволення первісних та зустрічних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. За вимогами частини першої статті 368 ЦК України власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В частини четвертій статті 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві загальної спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, тому усе придбане у шлюбі майно є загальною спільною власністю подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної власності на майно, набуте за час шлюбу, а згідно ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір по поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом з тим, відповідно до статті 84 Земельного Кодексу України (надалі - ЗК України) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно пункту "г" частини першої статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає на підставі рішення суду. Статтею 89 Земельного Кодексу України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. За положеннями пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У відповідності до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 судам роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Зі змісту пунктів 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Оцінивши всі докази у справі та виходячи з приведених вище положень закону, судом встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , є рівними. Підстав, які б виключати рівний поділ земельної ділянки в ході розгляду справи не встановлено. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити майно спільною власністю подружжя та визначити частки [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на: житлову квартиру [ADDRESS] ; власником якої є [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 28.12.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №3018, зареєстрованому у Державному реєстрі правочинів 28.12.2011 року за №4836855, зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.02.2012 року в книзі 1 номер запису В-63567, реєстраційний номер 35624527; - житлову квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, від 28. 12. 2010 року , виданому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. за реєстровим №2404, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 28.12.2010 року за №4288117, зареєстрованому комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2011 року в книзі 1, номер запису В-36631, реєстраційний номер 30912957;що вбачається з договору купівлі продажу, витягу з реєстру нерухомого майна від 12.02.2020 року.;- земельну ділянку площею 0.0752 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:020:0066, в цілому на ім`я [PERSON] , яка належала [PERSON] в цілому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643405, виданого 09.12.2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010570300237, які є рівними та становлять по 1/2 за кожним. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Напідставі викладено,

Outcome: approved