Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Родовід банк», за участю третьої особи - [PERSON] про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 04.03.2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір № 33.1/АА-00006.08.2 про надання позичальнику кредиту у сумі 26 182,70 доларів США терміном по 04.03.2015 р. під 12,5% річних. Того ж дня між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» було укладено договір поруки б/н на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором. Банк тричі підвищував процентну ставку по кредитному договору без відома поручителя. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та виникненням заборгованості, банк 01.07.2015 р. звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя. Позивач просив визнати поруку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором припиненою, оскільки банк підвищив відсоткову ставку за користування кредитом по основному договору без згоди поручителя, у зв'язку з чим збільшився обсяг його відповідальності. Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що у банку немає обов'язку попереджати поручителя про зміну умов кредитного договору, а тому зобов'язання за договором поруки ще діє. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. 04.03.2008р. між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» було укладено Кредитний договір № 33.1/АА-00006.08.2 (а.с. 12-16). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитнку лінію на загальну суму 26182,70 доларів США терміном по 04.03.2015 р. включно. Згідно з п. 1.5. даного договору процентна ставка за кредитом за цим Договором встановлюється в розмірі 12,50 % річних. 04.03.2008р. між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» було укладено Договір поруки б/н на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором (а.с. 10-11). Відповідно до п. 1.3. договору поруки, Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. 14.10.2008р. між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору б/н, згідно з якою процентну ставку було підвищено з 12,5 до 16 % річних та змінено порядок зміни умов цього Договору та одностороннього підвищення Банком процентної ставки (а.с. 22). 10.11.2009р. між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору, згідно з яким було викладено додаток № 2 "Графік погашення заборгованості" від 10.11.2009 р., який є невід'ємною частиною цього Договору, у новій редакції, а також передбачено можливість перерахунку такого графіку у випадку порушення позичальником строків виконання будь-якого з зобов'язань за Кредитним договором (а.с. 23). 10.11.2009р. між [PERSON] та ПАТ «Родовід банк» також було укладено Додатковий договір № 3 до Кредитного договору, згідно з яким з дати укладення цього Договору було повернено первісну процентну ставку 12,5%, проте у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів, та/або плати за обслуговування кредиту, у разі її наявності, понад 20 днів, процентна ставка за кредитом за цим Договором встановлюється у розмірі 16% річних, починаючи з наступного дня після спливу двадцятиденного строку (а.с. 24). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 цієї норми визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Стаття 559 ЦК України передбачає підстави припинення відносин поруки, зокрема ч. 1 ст. 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставами для припинення поруки можуть бути лише ті факти, які виникли після вчинення правочину. Закон пов'язує припинення поруки зі зміною зобов'язання, забезпеченого порукою. У постанові Верховного Суду України (справа №6-172цс12 від 20.02.2013р., справа № 6-97цс13 від 25.09.2013р.) висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно зі ст. 360-7 ЦПК України. Припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо у договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов додаткових угод збільшилася процентна ставка за кредитом, що у свою чергу мало наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя. Згідно з п. 5.5. договору поруки від 04.03.2008 р. зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод. Доказів про те, що [PERSON] був повідомлений про укладення додаткових угоди № 1, 2, 3 між третьою особою та відповідачем суду не надано. Умови договору поруки, укладеного між сторонами, не передбачають права банку підвищувати процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя. Щодо доводів позивача стосовно пропущення строку пред'явлення вимоги до поручителя суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З п. 1.2. Договору поруки, пп. 1.1. Кредитного договору вбачається, що строк повного виконання Позичальником кредитних зобов'язань встановлений до 04.03.2015 р. включно. Строком є певний період у часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). П. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому пп. 3.1., 3.3. Кредитного договору передбачають обов'язок погашення кредитних зобов'язань за тілом кредиту і процентами частково черговими щомісячними платежами до 10 числа (включно) кожного календарного місяця. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиції була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема, у Постанові від 07.11.2013 у справі за № 6-116цс13, у Постанові від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, у Постанові від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, у Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-95цс14. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 17 вересня 2014 року №6-53цс14 та №6-125цс14). У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 29 січня 2014 року №6-155цс13 та від 24 вересня 2014 року №6-106цс14). 01.07.2015р. банк звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з Позичальника та Поручителя, за якою 22.07.2015 р. було відкрито провадження у справі № 755/13180/15-ц Дніпровським районним судом м. Києва (а.с. 29-33, 39). Даючи пояснення у судовому засіданні представник позивача повідомив суду, що позичальник не здійснила жодного платежу за кредитним договором з 01.01.2015 року. У порушення вимог ст. 60 ЦПК України представник відповідача вказаний факт не спростував, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем було пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Матеріали справи не містять доказів того, що поручитель був проінформований про збільшення обсягу його відповідальності і не заперечував проти цього. Оскільки Банк змінив умови договору зі збільшення об'єму відповідальності без згоди поручителя, за відсутності у договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя, а також враховуючи те, що строк пред'явлення вимоги до поручителя банком було пропущено, суд приходить до висновку, що слід визнати поруку [PERSON] за договором поруки б/н від 04 березня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Родовід банк» припиненою. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с. 1, 2). На підставі викладеного та ст. ст. 251, 252, 526, 553, 559 ЦК України,

Outcome: approved