Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON], від імені та за довіреністю якої діє [PERSON], звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 13.02.2007 року між ними розірваний. Під час шлюбу вона народила сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вони з чоловіком почали проживати окремо. Їхній син проживає з нею, вона самостійно його утримує, належним чином піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. В 2012 році вона вирішила виїхати разом з сином до Швейцарської Конфедерації. 29.09.2012 року після тривалих переконань відповідач надав згоду на виїзд сина до Швейцарської Конфедерації. За час проживання у Швейцарії вона одружилася з гр. Швейцарії [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. За час проживання у Швейцарії [PERSON] вивчив французьку мову, знайшов нових друзів, ходить до місцевої школи, має добрі результати з навчання. У [PERSON] гарні стосунки з її новим чоловіком [PERSON], якого він називає татом, а останній бажає його усиновити. 17.05.2016 року Роменський міськрайонний суд ухвалив рішення, яким змінив прізвище [PERSON] з прізвища біологічного батька «[PERSON]» на прізвище матері «[INFO]». На підставі вказаного рішення 16.07.2016 року було видано повторне свідоцтво про народження сина, де його прізвище записане «[INFO]». З часу розірвання шлюбу відповідач не виявляє бажання брати участь у вихованні та догляді за дитиною, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, внутрішнім світом та розвитком сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Відповідач не спілкується з сином і не виявляє бажання спілкуватися. Під час останнього приїзду [PERSON] в Україну в липні 2016 року, відповідач також не виявив бажання поспілкуватися з [PERSON], таким чином усунувшись від виконання батьківських обов'язків щодо останнього. Внаслідок такого відношення відповідача до свого сина, [PERSON] не виявляє бажання бачити батька, спілкуватися з ним, вважає кращим батьком її нинішнього чоловіка і бажає бути усиновленим ним. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали. Позивачка також пояснила, що під час шлюбу з відповідачем, останній дитиною не цікавився. Після розірвання шлюбу відносини відповідача з сином погіршилися. Будучи в нетверезому стані, він ображав сина нецензурною лайкою. Був випадок, коли батько викрав гроші, які були подаровані [PERSON] на День народження. Вона виїхала до Швейцарії, [PERSON] пару років проживав у бабусі, але [PERSON], який також проживає у м.Ромни навідував сина лише 3-4 рази на рік. Коли ж вона забрала у 2013 році сина до Швейцарії на постійне місце проживання, [PERSON] перестав спілкуватися з дитиною взагалі, не цікавиться його життям, не надає фінансової підтримки. Натомість вимагав у неї 20 тис. доларів за дозвіл на виїзд сина за кордон. Її нинішній чоловік допомагає її сину, у них дуже гарні відносини, син сам попросив змінити його прізвище з [PERSON] на [INFO]. Двічі на рік вони з [PERSON] приїздять на Україну. Вона відповідача постійно повідомляла про їхні приїзди, але [PERSON] не виявив бажання зустрітися з сином. Він навіть не з'явився на комісію до органу опіки і піклування. Крім того відповідачу відомі засоби зв'язку [PERSON], він одного разу телефонував йому на День народження, але все закінчилось тим, що [PERSON] почав ображати сина та обзивати непристойними словами. [PERSON] і сам тепер не бажає спілкуватись з батьком, хоча вона йому цього не забороняє. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заперечення на позов, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позов не визнав і просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень посилається на те, що винної поведінки та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків він не допускав. Дійсно, після тривалих переконань, 29.09.2012 року він дав згоду сину [PERSON] на виїзд на постійне місце проживання до Швейцарії. Таку згоду він тривалий час не давав, оскільки не бажав розлучатися з сином, передбачаючи, що після його виїзду за кордон, він буде позбавлений можливості спілкуватися з ним, приймати участь у його вихованні. Після виїзду сина за кордон, його колишня дружина почала налаштовувати сина проти нього, доносячи до нього неправдиву інформацію про нього та його відношення до сина. Така поведінка колишньої дружини привела до того, що син почав його ігнорувати та перестав з ним спілкуватися. Під час останнього приїзду [PERSON] до України в липні 2016 року він побачився з ним, проте син, будучи негативно настроєним матір'ю проти нього, не захотів з ним спілкуватися. Вважає, що саме внаслідок протиправних дій позивачки, він не має можливості вільно спілкуватися з сином, зустрічатися з ним під час його приїзду на Україну. Коштів для виїзду за кордон та спілкування з сином він не має, оскільки рівень простих людей в Україні не дає такої можливості. Він любить свого сина і не бажає втрачати родинний зв'язок. Вважає, що з часом син зрозуміє, що існують не тільки матеріальні виходи, які йому обіцяють взамін на зневажливе ставлення до нього, а й людські почуття до нього, як до рідного батька. Зазначає, що умисного невиконання своїх батьківських обов'язків без поважних причин він не допускав і не допускає, а тому відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради [PERSON] пояснила, що родину [PERSON] знає з того часу, як позивачка просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. [PERSON] на засідання комісії про надання дозволу на виїзд взагалі не з'явився. Про засідання комісії він був повідомлений, але сказав, що не прийде і з дитиною спілкуватися не буде. [PERSON] розповідав, що батько не хоче з ним спілкуватися, прийшов у квартиру, але до нього і словом не обізвався. Також вважає, що разі відмови у позові дитина буде обмежена у захисті своїх прав за новим місцем проживання, що суперечить інтересам [PERSON]. Про рішення комісії щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав він також повідомлявся, на це відповів, що не проти, якщо це по закону. [PERSON] також приходив на засідання комісії, розповідав як добре він живе з новим батьком, чим займається, про відповідача повідомив, що батько не хоче з ним спілкуватись, через це син на нього ображається. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, щодо батьківських прав, які регулюються Главою 13 Сімейного кодексу України. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 червня 2002 року у відділі РАЦС Роменського МРУЮ Сумської області, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]», що стверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.7). У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], його батьком вказаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.7 зв.). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], 13 лютого 2007 року шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.8). 22.12.2012 року позивачка уклала шлюб з гр. Швейцарії [PERSON], після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 15). 28.01.2013 року позивачка разом з сином [PERSON] виїхала до Швейцарської Конфедерації та з 06.12.2013 року мають офіційний дозвіл на проживання у Швейцарській Конфедерації (а.с. 10,11,12). Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2014 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 15.08.2015 року по 10.07.2015 року включно (а.с. 147). Відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду від 17 травня 2016 року змінено прізвище малолітнього [PERSON], [INFO], з прізвища батька «[PERSON]» на прізвище матері «[INFO]». Внесено зміни в графу «прізвище» актового запису про реєстрацію народження № 378 складеного 26 грудня 2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, вказавши прізвище дитини «[INFO]» (а.с. 22). На підставі вказаного рішення суду видано свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). З висновку органу опіки та піклування № 08-26/2837 від 19.08.2016 року та додатків до нього вбачається доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с. 25 - 36). Даний висновок у суду сумнівів не викликає, оскільки узгоджується з поясненнями учасників судового засідання та свідків, узгоджується з іншими письмовими доказами. Постановою начальника ВДІМ Роменського МРВ УМВС України в Сумській області від 01.06.2007 року відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. ст. 296 ч. 1, 121 ч. 1, 122 ч. 1 КК України, по факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] (а.с.86). Постановами ДІМ Роменського МВ від 04.08.2007 року, 12.11.2011 року та 27.02.2012 року відмовлено в порушенні кримінальних справ відносно [PERSON] за ст. 296 КК України (а.с. 88,89,90). Згідно характеристики квартального комітету № 1 від 27 травня 2014 року [PERSON] прописаний та проживає в [ADDRESS], ніде не працює. З боку сусідів характеризується негативно (а.с.139). Проїзними документами підтверджується тривалість перебування [PERSON] в України (а.с. 94-102), тим самим спростовується твердження відповідача про те, що не маючи коштів для виїзду за кордон він не може спілкуватись з сином. До того ж за наявності високих інформаційних технологій проблем у спілкуванні з особами за кордоном на даний час немає, що є загальновідомим фактом. Про належність виховання [PERSON] з боку матері та вітчима свідчить рівень навчання [PERSON] (а.с. 105-109). З роздруківки телефонний дзвінків [PERSON] (а.с. 122-135) вбачається, що дзвінків з номера відповідача, зазначеного ним у запереченні на позов (а.с. 54) не було, що свідчить про те, що батько ініціативи у спілкуванні з дитиною не проявляє. Також неявку відповідача у судове засідання суд розцінює як байдужість відповідача до долі дитини, оскільки обставин, які об'єктивно перешкоджали [PERSON] з'являтись на розгляд справи відповідач не підтвердив. Як і не надав жодного доказу на в обґрунтування своїх заперечень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2012 році її дочка вийшла заміж і виїхала до Швейцарії. [PERSON] проживав спочатку в неї, бо відповідач не надавав дозволу на виїзд дитини за кордон, хоча і сам дуже рідко навідував сина. Дочка звернулася до суду, який дозволив проїзд дитини за кордон без дозволу батька. [PERSON] не цікавиться життям свого сина, хоча завжди знає про приїзди його на Україну. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Вона ([PERSON]) є психологом за освітою, тому часто спілкується з племінником. Коли сестра і [PERSON] жили разом, [PERSON] часто їй розповідав, що батько у нього на очах бив матір, вживав спиртні напої. Коли після розлучення сестра виїхала за кордон, відповідач із сином майже не спілкувався, участі у його вихованні не приймав. В 2011-2012 році, коли їхня мати потрапила до лікарні на стаціонарне лікування, вона мала розмову з [PERSON], але він пояснив, що за сином йому доглядати ніколи, тому за [PERSON] доглядала вона. За надання дозволу на виїзд [PERSON] за кордон [PERSON] вимагав 20 тисяч доларів. В 2013 році вона їздила до сестри у Швейцарію, хлопчик любить вітчима, багато часу проводять разом. Про те, що [PERSON] в теперішній час спілкується з сином вона не чула, [PERSON] їй такого не розповідав, хоча у них довірливі відносини і вони спілкуються на будь-які теми, у тому числі у соцмережах. Також [PERSON] розповідав, що якось батько телефонував йому на День народження, але коли він запитав у батька чи дасть той дозвіл йому на виїзд, батько його обізвав і поклав трубку. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є кумою сторін, [PERSON] є її хрещеником. З позивачкою вона знайома років 20. Відповідач має агресивний характер. Після розірвання шлюбу між сторонами їхні стосунки погіршилися. Коли позивачка поїхала на заробітки, [PERSON] 2 роки жив з бабусею. Вона часто забирала [PERSON] до себе і він розповідав, що батько ним не цікавиться, навідував його лише двічі. Позивачка не забороняла їм спілкуватися. Зараз коли [PERSON] приїздить в Україну, відповідач також з сином не спілкується. Позивачка говорить сину, щоб він поспілкувався з батьком, але [PERSON] категорично відмовляється, говорить, що не хоче його бачити. [PERSON] вже досить дорослий і якби хотів, то заборонити йому спілкуватися з батьком було б неможливо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сім'ю сторін знає досить давно. Позивачка після розірвання шлюбу з відповідачем, поїхала на заробітки за кордон і [PERSON] два роки проживав з бабусею. Її дитина дружила з [PERSON], ходили до школи в один клас, тому він декілька разів на тиждень спілкувалася з ним. [PERSON] говорив, що батько до нього не приходить. На шкільні батьківські збори відповідач також не приходив жодного разу. З 2013 року [PERSON] проживає у Швейцарії, два рази на рік приїздить на Україну. Це вже дорослий і самостійних хлопчик, і якби хотів, то з батьком спілкувався б, мама проти цього ніколи не заперечувала. [PERSON] їй говорив, що на батька він ображений. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сім'ю сторін вона знає давно. З позивачкою вона познайомилася в лікарні, коли та лежала після побиття чоловіком, з того часу вони дружать. Чоловік позивачки був дуже агресивним, висловлювався в її адресу нецензурно, погрожував вбивством при дитині. Вона [PERSON] ледве заспокоїла. Коли [PERSON] вже проживала за кордоном, [PERSON] не дав дозволу, щоб дитина могла поїхати за кордон до тітки. [PERSON] дуже переживав, був засмучений. Одного разу коли [PERSON] приїхала на Україну і попросила відповідача забрати сина зі школи, він не забрав сина, бо був у нетверезому стані. На день народження [PERSON] він його взагалі обізвав і зіпсував синові свято, [PERSON] плакав. [PERSON] знає, що вона спілкується з позивачкою, але жодного разу не спитав як син, коли приїде. З 2013 року [PERSON] проживає за кордоном, але коли приїздить на Україну, спілкується з друзями, зі своєю вчителькою. З батьком він спілкуватися відмовляється. [PERSON] розповідав їй про своє теперішнє життя, свої плани, нинішнього чоловіка матері називає батьком. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає разом з сином, не піклується про його моральне виховання, фізичний та духовний розвиток, здоров'я, підготовку до самостійного життя, не проявляє батьківської турботи, матеріально не утримує, втратив будь-який зв'язок з дитиною, не спілкується з ним, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За роз'ясненнями п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Стаття 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р. зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин в інтересах, перш за все, дитини слід позбавити відповідача батьківських прав. Судові витрати залишити за позивачкою, оскільки вона не ставить вимоги про їх стягнення з відповідача на її користь.

Outcome: approved