Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, згідно якої просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 08.01.2005 року, право власності на спадкове майно, зокрема, на земельну частку (пай), розміром 2,35 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в межах [PERSON] сільської ради Козівського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON], як члену селянської спілки «Вільна Україна», на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) від 21 червня 1996 року серія ТР № 0106460. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Козівською районною державною адміністрацією спадкодавцю [PERSON] як члену селянської спілки «Вільна Україна» 21 червня 1996 року за №612 був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0106460, що знаходиться в межах [PERSON] сільської ради Козівського району, площею 2,35 в умовних кадастрових гектарах. 22 травня 1997 року [PERSON] склала заповіт, згідно змісту якого заповіла позивачці [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті. 08 січня 2005 року померла спадкодавець [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17.03.2017 року серія 1-ИД № 222820. Проте, приватним нотаріусом [PERSON] 24.04.2017 року позивачці [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового майна (земельної частки (паю)) після смерті спадкодавця [PERSON], причиною відмови в оформленні спадкових прав стало те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є Сертифікат на право на земельну частку (пай) від 21 червня 1996 року серія ТР №0106460, який обовязково необхідно подати нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, проте подали суду письмові клопотання, згідно яких просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON], розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, серед іншого, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх\~\~осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за\~\~відсутності\~\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового\~\~ процесу\~за\~допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу\~не\~здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до наступного висновку. Статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.\~11\~та ст.\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 08 січня 2005 року померла спадкодавець [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17.03.2017 року серія 1-ИД № 222820. Спадкодавцю [PERSON] як члену селянської спілки «Вільна Україна» Козівською районною державною адміністрацією 21 червня 1996 року за №612 був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0106460, що знаходиться в межах [PERSON] сільської ради Козівського району, площею 2,35 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується листом Відділу у Козівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 03.04.2017 року. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0106460 від 21.06.1996 року втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово» № 12 від 17 березня 2017 року. 22 травня 1997 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений головою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за № 10, який не змінено і не скасовано, згідно змісту якого заповіла позивачці [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Козівського району №01-88/2-19 від 14.03.2017 року, спадкодавець [PERSON] на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у спадковому будинку за адресою с. Вимислівка, вул. Долина 10, та на день смерті із нею разом проживала та була зареєстрована позивачка [PERSON]. Таким чином, позивачка [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223, 1268 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], в належному порядку та в строк прийняла спадщину, оскільки постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом також встановлено, що приватним нотаріусом [PERSON] 24.04.2017 року позивачці [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового майна (земельної частки (паю)) після смерті [PERSON], причиною відмови в оформленні спадкових прав стало те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є Сертифікат на право на земельну частку (пай) від 21 червня 1996 року серія ТР № 0106460, який обовязково необхідно подати нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,\~212 ЦПК України\~дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно п. 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. \~Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17\~Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року,\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Таким чином, відповідно до ст. 1223 ЦК України позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку та в строк прийняла спадщину, за таких обставин, право позивачки на спадкування підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відтак, за встановлених обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved