Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся через свого представника [PERSON] до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,9471 гектарів та земельну ділянку загальною площею 0,2189 гектарів в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] який помер [INFO] року, які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Позивач до суду не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Однак, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду свого представника не направив, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Проте, подав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, позов визнає. Суд вважає, що неявка сторін та їх представників, повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглянути таку заяву по суті за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази на предмет відповідності вимогам належності та допустимості, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] року в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області помер батько позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 02 листопада 1997 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Миколаївською сільською радою Лопатинського району Львівської області 02 вересня 1958 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року. Батько позивача є [PERSON] (а.с.7). Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка загальною площею 2,1660 га, яка складається із двох земельних ділянок: земельна ділянка площею 1,9471 га та земельна ділянка площею 0,2189 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Миколаївської сільської ради, Радехівського району, Львівської області, і належали спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 24.01.2001 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 11915 (а.с.8). З довідки № 966 від 08 грудня 2016 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] року до дня смерті був зареєстрований і проживав в [ADDRESS], та разом з ним на день смерті був зареєстрований [PERSON] (а.с.11). Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати державний акт не його власнику. Крім того, із прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до якого державні акти відмінені, тобто з 01.01.2013 року унеможливлюється видача їх дублікатів. Тому відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову та визнання за позивачем одноосібного права власності на земельні ділянки, в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року. Прийняття такого рішення судом, як фактичному володільцю на законних підставах земельних ділянок, забезпечить його право власності вільного володіння, користування та розпорядження такими.

Outcome: approved