Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом на майно, а саме, на житловий будинок [ADDRESS] . Заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що є розбіжності у правовстановлюючому документі, свідоцтві про смерть спадкодавця і свідоцтві про право на\~ спадщину за заповітом, зокрема згідно свідоцтва про смерть померлий записаний « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про право на\~ спадщину за законом, померлий записаний « [PERSON] ». Оскільки вказані помилки перешкоджають в оформленні спадкового майна, а в подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю, заявниця просила суд встановити факт належності свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 1971 року, реєстр №4972, посвідчений нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної\~ контори її батькові [PERSON] . Заявниця в судове засідання не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Заінтересована особа Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Поліщук Анатолій Олександрович в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [INFO] у м. Біла Церква Київської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . У вказаному свідоцтві про смерть прізвище померлого зазначено « [PERSON] ». Як вбачається із заповіту [PERSON] від 16.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Поліщуком А.О., зареєстрованого в реєстрі №80, [PERSON] належне йому майно, яке до дня його смерті виявиться йому належним, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів своїй доньці [PERSON] Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Трахтман Т.Б., 29 квітня 1971 року, реєстр №4972, складено на\~ ім`я [PERSON] . [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Головного управління юстиції у Київській області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при підготовці документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, була виявлена помилка у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Трахтман Т.Б., 29 квітня 1971 року, реєстр №4972, а саме розбіжності в написанні прізвища, замість літери «и», помилково написана літера «і» /а.с. 16/. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] . Крім того в матеріалах справи міститься план будинку [ADDRESS] на ім`я « [PERSON] » (запис здійснено російською мовою), з якого вбачається, що останній є власником 1,0 частини вказаного будинку, здійснював прибудову, відповідно до дозволу Головного архітектора міста Біла Церква /а.с. 50/, та рішення Виконавчого комітету від 18.08.1989 року №264 /а.с. 51/, в яких прізвище власника будинку зазначено « [PERSON] » (запис здійснено українською мовою). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 6 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як роз`яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Оскільки [PERSON] помер, а чинним законодавством не передбачається можливість внесення зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом за відсутності самої особи, вбачається обмеження можливості заявника в оформленні спадщини та неможливість внесення відповідних виправлень до правовстановлюючого документу. Той факт, що свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Трахтман Т.Б., 29 квітня 1971 року, реєстр №4972, належить саме спадкодавцю [PERSON] , підтверджується наданими до суду доказами. Оскільки встановити даний факт іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що передбачено ч.1 ст. 315 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved