Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дібрівської сільської ради про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, який був укладений на товарній біржі. У позові посилався на те, що між [PERSON] та [PERSON], 05 липня 2000 року на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач купив належну відповідачу [PERSON] 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS]. Сторонами були виконані умови договору купівлі - продажу, і позивач оплатив вартість 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами. Договір купівлі - продажу був зареєстрований 09.07.2000 року Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстром №233. Він має намір розпорядитися вказаним майном, але не має такої можливості, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Оскільки на час укладення договору, були дотримані вимоги ст.15 ЗУ Про товарну біржу, відповідно якої біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продажу товарів допущених до обігу на товарній біржі, угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі та враховуючи положення ст.12 ЗУ Про власність чинного на час укладення угоди, якою було визначено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Зважаючи на положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР (1963р.), що діяли на час укладення спірної угоди, якою передбачено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі на вимогу сторони, яка виконала угоду визнати її дійсною. Просив постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON], 05 липня 2000 року на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» відповідно до якого позивач купив належну відповідачу [PERSON] 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги довірителя підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача Дібрівської сільської ради в судове засідання не з'явився, судову повістку про виклик до суду отримав, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с. 37). Причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що 05 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS], на товарній біржі «Полтавської регіональної біржі нерухомості», але не був посвідчений нотаріально (а.с. 7). Договір був зареєстрований Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації в книзі за реєстровим № 233, 09.07.2000 року. Відповідно до копії актового запису про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.25). Спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Першої миргородської нотаріальної контори від 26.05.2017 року (а.с.44). Участь у справі, як відповідача Дібрівської сільської ради передбачена роз'ясненнями п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику про спадкування» від 30.05.2008 № 7 і зумовлена тим, що орган місцевого самоврядування вправі пред'явити вимогу про визнання вищезазначеної спадщини відумерлою. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] обумовлену грошову суму вартості ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS], а остання передала йому у власність свою частину житлового будинку з господарськими спорудами, тому договір купівлі-продажу відповідно до ст.ст.47, 224, 227 ЦК України (1963 року) є таким, що відбувся, так як правовідносини виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України 2004 року і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, а заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved