Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

18 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 29 лютого 2008 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кальченківської сільської ради, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-СМ № 014492, виданого 17 грудня 1999 року Кальченківською сільською радою. Вищевказане спадкове майно після смерті [PERSON] прийняв її чоловік, тобто батько позивачки [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 березня 2009 року, спадкова справа № 127/2009, зареєстровано в реєстрі за № 566. На підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до ДП «Центр ДЗК» для виготовлення технічної документації для подальшого переоформлення, про що свідчить відмітка Держгеокадастру, але державний акт тривалий час не був виготовлений з невідомих причин. За життя батько позивачки [PERSON] склав заповітне розпорядження, яким все своє майно заповів дочці [PERSON]. 30 березня 2015 року батько позивачки [PERSON] помер, так і не зареєструвавши державний акт на своє імя. Після смерті батька відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі на вищевказану земельну ділянку, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], але оформивши її частково. Позивачка вказує, що має намір оформити свої спадкові права на зазначену вище земельну ділянку, тому звернулась до нотаріальної контори, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що за життя батько не зареєстрував право власності на земельну ділянку на своє імя. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,835 га, розташованої на території Кальченківської сільської ради, яка посвідчена державним актом серії 1-СМ № 014492, виданого 17 грудня 1999 року на імя [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 30 березня 2015 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її представник за довіреністю [PERSON] подав до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області та Білопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом і за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП № 266179 (а. с. 11). Після реєстрації шлюбу 14 липня 1990 року позивачці було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БП № 256761 (а. с. 12). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 014492, виданого 17 грудня 1999 року на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Кальченківської сільської ради від 07 грудня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 505, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 3,835 га ріллі (а. с. 15). Згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 079020 мати позивачки [PERSON] померла 29 лютого 2008 року (а. с. 49). На підставі довідки, виданої виконкомом Кальченківської сільської ради від 10 березня 2009 року за № 151-02-20/1 [PERSON] до дня смерті проживала в [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався. На день смерті [PERSON] проживав разом з своєю дружиною [PERSON] і вели разом підсобне господарство. [PERSON] на протязі 6-ти місяців розпоряджався майном і особистими речами померлої, тобто фактично прийняв спадщину (а. с.44). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 01 лютого 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 01 [PERSON] все своє майно заповів дочці [PERSON], тобто позивачці по справі (а. с. 13). Довідкою, виданою виконкомом Кальченківської сільської ради від 12 квітня 2016 року за № 162-02-20/1 вбачається, що [PERSON] до дня смерті 30 березня 2015 року проживав в [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконкомом сільської ради за № 01 від 01 лютого 2009 року, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі № 46460502, який не змінювався і не відмінявся. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, але юридично не оформлена (а. с. 43). На день смерті [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] і вели разом підсобне господарство. [PERSON] на протязі 6-ти місяців розпоряджався майном і особистими речами померлої, тобто фактично прийняв спадщину (а. с. 44). Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 березня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 566, спадкова справа № 127/2009, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 29 лютого 2008 року, є її чоловік [PERSON]. Спадкове майно складається з земельної ділянки, площею 3,835 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-СМ № 014492, виданого 17 грудня 1999 року (а. с. 14). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до землевпорядної фірми «ГЕО» для виготовлення технічної документації , що посвідчують право на земельну ділянку (пай № 195) для виготовлення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 16-17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 234314 [PERSON] помер 30 березня 2015 року в с. Червоне Білопільського району Сумської області (а. с. 10). Зі змісту відповіді відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 27 лютого 2017 року за № 31-28-99.2-342/2-17 вбачається, що відомості про наявність державного акту, виготовленого на імя [PERSON] на земельну ділянку, площею 3,835 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кальченківської сільської ради, що належала б останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину № 566 від 20 березня 2009 року, у відділі Держгеокадастру відсутня (а. с. 18). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 30 січня 2017 року вартість обєкта оцінки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кальченківської сільської ради, площею 3,835 га ріллі складає 99 970 грн. (а. с. 21-32). Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 08 червня 2017 року вбачається, що оформлення спадщин після [PERSON], який помер 30 березня 2015 року, не вдається можливим у звязку з тим, що померлий отримане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті дружини [PERSON], належним чином не зареєстрував за час життя на своє імя (а. с. 20). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільською районною державною нотаріальною конторою заведені спадкові справи № 127/2009 після [PERSON], яка померла 29 лютого 2008 року та видані свідоцтва про право на спадщину. Крім того, заведена спадкова справи № 121/2015 після [PERSON], який помер 30 березня 2015 року та видано свідоцтво про право на спадщину (а. с. 39,40). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON], який прийняв спадщину після дружини [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, але за життя не встиг зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на успадковану ним землю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після померлого 30 березня 2015 року батька [PERSON], позивачка має право на успадковану останнім за життя земельну ділянку після смерті дружини [PERSON], але не може його реалізувати, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що за життя спадкодавець у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на цю землю. Відповідно до ст. 11, ч. 1 ст. 15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки, Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Таким чином, виходячи з наведеного вище та враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved