Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області. Померла залишила заповіт, згідно якого належне їй право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Немія» с. Лучинець, заповіла [PERSON] . 16 липня 2002 року [PERSON] було видано Державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6850 га, що знаходиться на території Лучинецької сільської ради. Приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області Долею Т.І. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом), оскільки зазначене в заповіті належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Немія» с. Лучинець, не співпадає з поданим для оформлення спадкових прав правовстановлюючим документом - державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданим 16 липня 2002 року. Позивач 03 червня 2019 року звернувся до суду з вимогою розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] , щодо розпорядження. Позивач до суду не з`явився, у п. 3 позовної вимоги просив справу розглядати без його участі (а.с. 3). Відповідач по справі - сільський голова Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за його відсутності (а.с. 36). З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд установив наступне: Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] 07 лютого 2000 року склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області Кифорук Г.О. і зареєстровано за № 9 (а.с. 7). Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України), а також має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, і які можуть йому належати у майбутньому (ч. 1 ст. 1236 ЦК України), скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Із тексту заповіту слідує, що [PERSON] заповіла належне їй право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Немія» с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області, [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Встановлено, що [INFO] в с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 6). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 55269297 від 26 лютого 2019 року (а.с. 34), що міститься в матеріалах копії спадкової справи № 56/2019 до майна померлої [PERSON] (а.с. 22-35), вбачається, даний заповіт не змінено, не скасовано і не визнано недійсним. Довідкою Лучинецької сільської ради № 103 від 24 травня 2019 року (а.с. 10) стверджується, що 16 липня 2002 року [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Таким чином, право спадкодавця на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Немія» с. Лучинець, за життя було нею реалізоване і вона отримала земельну ділянку у приватну власність. Отже, на момент відкриття спадщини спадкодавцю вже належала земельна ділянка на території Лучинецької сільської ради площею 2,6850 га, а не право на земельну частку. Приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долею Тетяною Іванівною позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що надані для оформлення спадщини правовстановлюючі документи не відповідають предмету заповіту (а.с. 11). Необхідність тлумачення заповіту у судовому порядку виникає тоді, коли склад майна, визначеного спадкоємцям на час складання заповіту, на час відкриття спадщини істотно змінився, зокрема, якщо зазнало трансформації право на заповідане майно. Тлумачення заповіту може бути здійснене судом після відкриття спадщини у разі спору між спадкоємцями відповідно до статті 213 цього Кодексу (частини 1 і 2 ст. 1256 ЦК України). Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами), або на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема пунктів 5 і 6, право громадян на земельну частку (пай) посвідчувалося сертифікатом єдиного в Україні зразка, а їх реєстрація провадилася відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, за його заявою мало здійснюватися відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і мав видаватися державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертався до районної державної адміністрації. З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст заповіту, намір спадкодавця, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому мають бути задоволені. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, 1235, 1236, 1256 ЦК України,

Outcome: approved