Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

19 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив зменшити розмір аліментів, що встановлені на підставі судового наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2019 року у справі № 204/9221/18, виданим за заявою [PERSON], на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що на підставі судового наказу, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська з нього стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно. Під час винесення судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, судом не було враховано, що на утриманні позивача знаходяться маленька дитина та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Позивач регулярно сплачує аліменти на утримання сина, та допомагає йому додатково. Проте з народженням другої дитини у новому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, сплачувати аліменти у повному обсязі, позивач не має змоги, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дитина має захворювання зору, яке потребує додаткового лікування; крім того, вона має другу дитину, на яку аліменти на позивача не подавала за взаємною згодою. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до судового наказу, виданого Красногварійським районним судом м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 12 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері - [PERSON] (арк.с.12). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб [PERSON] 20 жовтня 2016 року уклав шлюб з [PERSON], зареєстрований Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (арк.с.10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має на утриманні дитину - [PERSON], [INFO] (арк.с.11). Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За змістом цієї норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини визначені у ст. 182-184 Сімейного кодексу України. До таких обставин, законодавець зокрема відніс стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З огляду на встановлені обставини зміни матеріального стану позивача, суд вбачає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментних зобов'язань [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], який буде відповідати інтересам дитини позивача та відповідача. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, у тому числі, необхідні й матеріальні витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд також враховує те, що утримувати спільних дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Посилання відповідача на те, що нею не було подано іншого позову про стягнення аліментів з позивача на утримання другої дитини не ґрунтуються на законі, оскільки відповідач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання другої дитини; крім того, посилання відповідача на те, що дитина має захворювання зору, і у зв'язку з чим потребує додаткового лікування, є необґрунтованими, оскільки остання може реалізувати передбачені законом права в розумінні ст.185 СК України, яка передбачає участь батьків у додаткових витратах на дитину. Інші посилання відповідача є безпідставними та не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved