Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

16 квітня 2018 року ВЦА м.Торецька звернувся до суду в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дітей та стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування позову зазначив наступне. Відповідач по справі [PERSON] є матір'ю дітей, відомості про батьків дітей відсутні. [PERSON] з самого народження дітей батьківських обов'язків не виконує. Діти в даний час знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м.Торецька. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, не працює, не піклується про дітей, матеріально їх не утримує. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється та не бажає виконувати свої батьківські обов'язки, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не турбується про їх майбутнє, матеріальної та моральної підтримки не надає, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не інформувала. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ВЦА м.Торецька Донецької області вправі звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав матері відносно дітей. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд зазначає, що ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечення медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.26,27,28,29,30). Як вбачається з Повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батьків дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.16,18,20,21,22). Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню дітей, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; взагалі не спілкується з ними; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти Дані обставини підтверджені встановленими по справі обставинами та дослідженими доказами, зокрема: - загальною характеристикою на відповідача від 22.01.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] за місцем свого проживання характеризується негативно, не працює, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями (а.с.14); - актом обстеження житлово-побутових умов від 22.01.2018 року, відповідного до якого [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. Квартира знаходиться у вкрай занедбаному стані. Проживання дітей у даній квартирі неможливо, з жовтня 2017 року за вказаною адресою відповідач не мешкає (а.с.31); Крім цього, з клопотання Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м.Торецьк вбачається, що адміністрація Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м.Торецька клопоче про розгляд питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] за невиконання батьківських обов'язків щодо своїх дітей (а.с.9). Торецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді повідомляє, що [PERSON] з листопада 2016 року перебуває під соціальним супроводом до поточного часу. Не виконує план соціального супроводження та майже не виходить на контакт. Соціальний супровід даної сім'ї є недоцільним та 08.12.2017 року було розглянуте питання щодо зняття зазначеної сім'ї з супроводу (а.с.13). В запиті ВЦА м.Торецька Донецької області №1739 від 18.12.2017 року про припинення виплат соціальної допомоги [PERSON] зазначено, що малолітні діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 26.09.2017 року знаходяться в центрі соціально-психологічної реабілітації м.Торецьк, [PERSON] з квітня 2017 року знаходиться у дитячому відділенні Центральної міської лікарні м.Торецька (а.с.10). Також згідно відповіді адміністрації КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м.Торецька [PERSON] закінчила курс лікування туберкульозу, в справжній час лікування не потребує. Від обстеження ухиляється (а.с.11). Частина 5 ст.19 СК України покладає на орган опіки та піклування обов'язок подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. З висновку №86-02/15 від 19.02.2018 року ВЦА м.Торецька Донецької області вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та мешкає за адресою: [ADDRESS], має малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проте діти з матір'ю не проживають; з 12.04.2017 малолітні діти перебувають на обліку в службі у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, та знаходились під соціальним супроводом Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як діти, що опинились в складних життєвих обставинах, але проведена робота не дала позитивних результатів, мати не змінила свого ставлення до виховання дітей, не намагається повернути їх до родини; малолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], з 12.04.2017, та [PERSON] з 26.09.2017 знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк, [PERSON] з 12.04.2017 знаходився в дитячому відділенні Центральної міської лікарні, а з 31.01.2018 був влаштований до державного закладу на повне державне забезпечення. За час перебування дітей в дитячих закладах мати не відвідувала їх, не цікавились їх долею, не намагалися повернути дітей додому. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, не створила належних житлово-побутових умов для дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям, не приділяє їм уваги, не проводить з дітьми вільний час, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріально не утримує, кошти, які отримує на дітей витрачає на особисті потреби. ВЦА м.Торецька Донецької області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей (а.с.4). Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов'язки щодо своєї дитини, судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дітей, які не отримує від своєї матері необхідної уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно з ст.169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. Оскільки в позові заявлено дві вимоги суд стягує судовий збір за позбавлення батьківських прав у розмірі 704, 80 грн., та судовий збір за стягнення аліментів у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved