Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] 06.06.2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа 1: [PERSON] - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, третя особа 2: ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 13.07.2007 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №013/356-І. Предметом даного договору була передача в іпотеку належної позивачу на праві приватної власності однокімнатної квартири [ADDRESS], в якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором кредиту від 13.07.2007 року №40.29-48/275 укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON]. ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві позивача було повідомлено про відкриття 07.03.2014 року виконавчого провадження ВП №42401377 на примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Після ознайомлення позивача з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо, що виконавчий напис від 24.09.2013 року за №9545 вчинено в якості виконання зобов'язань за укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], строк платежу яких настав 01.06.2013 року. Позивачем зазначено, що жодної інформації про хід виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту від 13.07.2007 року №40.29-48/275 на момент вчинення виконавчого напису їй не надавалось. Позивач вважає, що вимоги кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» не є безспірними, а отже у нотаріуса не було жодних підстав для вчинення виконавчого напису. З огляду на викладені обставини, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 21.11.2014 року представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Гордон О.В. подав до суду письмові заперечення на позов (а.с. 20-23), у судове засідання 21.11.2014 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину неявки суд не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №9545 про звернення стягнення на однокімнатну квартиру [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON]. ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві позивача було повідомлено про відкриття 07.03.2014 року виконавчого провадження ВП №42401377 на примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що виконавчий напис від 24.09.2013 року за №9545 вчинено в якості виконання зобов'язань за укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], строк платежу яких настав 01.06.2013 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, жодної інформації про хід виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту від 13.07.2007 року № 40.29-48/275 на момент вчинення виконавчого напису позивачу не надавалось, та не пред'являлось жодних вимог по виконанню умов договору. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача ПАТ «Укрсоцбанк» суду не надано. Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. У порушення зазначених вимог чинного законодавства нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив зазначені норми чинного законодавства. Означене вказує на відсутність у напису сили виконавчого документу, через що напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 січня 1992 року N 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. За змістом ст. 385 ЦПК у передбаченому главою 39 цього Кодексу порядку оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 04.07.2014 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved