Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Далешівської сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом спадкодавця [PERSON]. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2016 р. по справі № 342/283/16-ц, встановлено факт спільного проживання позивача, [PERSON] та [PERSON], більше п'яти років. На час смерті [PERSON] позивач проживав разом з ним однією сім'єю, він прийняв спадщину. Інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до нотаріуса. Згідно постанови приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у його видачі з посиланням на те, що відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності померлого на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. В позовній заяві позивач зазначив, що згаданий будинок належав на праві приватної власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON], На час смерті [PERSON], яка померла [INFO], разом з нею проживали її дочка [PERSON] та онук [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] Згідно з заповітом все належне їй майно заповіла синові - [PERSON], який на час смерті спадкодавця [PERSON] проживав разом з нею в господарстві по [ADDRESS]. Фактично прийнявши спадщину після смерті своєї мами, [PERSON] став власником згаданого будинку, хоча свої права юридично не оформив. Позивач, його представник,- в судове засідання не з'явились, до суду подана заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача - Далешівської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду поступив лист, в якому зазначено, що сільська рада не заперечує щодо визнання права власності за позивачем і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 06 червня 1990 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів, слідує, що в цілому жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 184 від 11 жовтня 1989р. (а.с. 45). Довідкою виконкому Далешівської сільської ради № 349 від 25.02.2016р. також стверджено, що головою колгоспного двору в [ADDRESS], була [PERSON], 1914 року народження, яка померла [INFO] (а.с. 19). За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Довідкою № 352, виданою виконавчим комітетом Далешівської сільської ради 25.02.2016 р., стверджено, що станом на 15.04.1991 р. в [ADDRESS], проживали: [PERSON], 1914 р.н., [PERSON], 1941 р.н., [PERSON], 1964 р.н. (а.с. 18). На час смерті [PERSON] ([INFO]) був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. За ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Про те, що на час смерті [PERSON], 1914 р.н., яка померла [INFO] а/запис № 15 від 20.05.2000р., разом з нею були зареєстровані та проживали [PERSON], 1941 р.н., [PERSON], 1964 р.н. свідчить довідка № 1248, видана виконавчим комітетом Далешівської сільської ради 14.09.2016 р. (а.с. 46). Останні вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON]. За заповітом, посвідченим секретарем виконкому Далешівської сільської ради 13.03.2015 р., [PERSON], [INFO], жителька с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, заповідала все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, - сину [PERSON] (а.с. 16). За свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 28 листопада 1964 р. Далешівською сільською радою Городенківського району, [PERSON] є матір'ю [PERSON], який народився [INFO] (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO] у віці 73 роки в с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 17.03.2015 року Далешівською сільською радою Городенківського району (а.с. 14). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р., відповідно до ст. 1216 якого спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідкою виконкому Далешівської сільської ради № 351 від 25.02.2016р. стверджено, що в [ADDRESS], на час смерті [PERSON], яка померла [INFO] а/з № 4 від 17.03.2015р., проживали: [PERSON], 1941 р.н., [PERSON], 1964 р.н. (а.с. 17). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] у віці 51 р. в с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28 вересня 2015 року Далешівською сільською радою Городенківського району (а.с. 12). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК). В четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2016 р. по справі № 342/283/16-ц встановлено факт спільного проживання позивача, [PERSON] та спадкодавця [PERSON], більше п'яти років (а.с. 10-11). Отже, позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], позивач звернулася до нотаріуса. Постановою приватного нотаріуса від 23.06.2016 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з тим, що він не надав документи, які б посвідчували право власності померлого [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], складеного 17.05.2016 р., встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі збудовані в 1950 р. (а.с.23-26). Із довідки № 348, виданої 25.02.2016 р. Далешівською сільською радою встановлено, що за господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка 0,67 га, в т.ч.: для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства біля жилого будинку 0,32 га, сінокіс 0,1 га (а.с. 21). Згідно звіту про оцінку житлового будинку № 195052016_00030 ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки - 19.05.2016 р. становить 51299 грн. (а.с. 27-31). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 66860977, сформована 30.08.2016 р., свідчить про те, що право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 37). Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на цей будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом четвертої черги спадкодавця [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться [ADDRESS], судом не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст.ст. 86, 120,123, 524, 529, 548, 549, 563ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5,317, 325, 1216,1222,1223, 1268-1970,1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved