Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 22.07.2020 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.02.1993 сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2019, яке набрало чинності. За час спільного проживання сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме будинок з надвірними будівлями, загальною площею 35,35 кв.м., розташований по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, виданого 29.05.2007, номер у реєстрі нотаріальних дій: 1301, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського нотаріального округу Воєводою С.М., номер запису про право власності 2115782. Власником будинку в договорі купівлі-продажу вказана відповідач [PERSON] . Представник позивача вказала, що відповідач повідомила позивача про те, що має намір самостійно продати будинок, оскільки в договорі купівлі-продажу вказано лише її ім`я, незважаючи на те, що на час придбання майна сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Добровільно вирішити питання про розподіл майна відповідач відмовляється. Представник позивача повідомляє, що як вжиття заходів досудового врегулювання даного спору добровільно поділити спільне майно відповідач не бажає, виплатити позивачу вартість Ѕ частини будинку з надвірними будівлями відповідач не має фінансової можливості. Станом на 29.05.2007 вартість будинку згідно з договором купівлі-продажу складала 1000 грн., а на даний час вартість будинку визначена позивачем як 80000 грн. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст. ст. 60, 62, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), представник позивача просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями, загальною площею 35,35 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; судові витрати покласти на рахунок відповідача. Ухвалою суду від 23.07.2020 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). 04.08.2020 представник позивача усунула недоліки позовної заяви, після чого ухвалою суду від 07.08.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 16.10.2020 проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку 03.12.2020 SMS-повідомлень з текстом судової повістки (а.с. 84-85). Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та її довірителя. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти прийняття рішення в порядку ст.ст. 280-283 ЦПК України (а.с. 77). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою від 13.12.2020 на конверті про невручення рекомендованого листа з причин "адресат відсутній за вказаною адресою", який направлявся з судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 90), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавала. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 23.02.1993, який розірвано заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2019, що набрало законної сили 03.01.2020 (а.с. 6-9, 78-81). За час спільного проживання сторонами у власність набуто житловий будинок [ADDRESS] , площею 35,35 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.2007, укладеного між [PERSON] (продавцем) та відповідачем (покупцем), зареєстрованого в реєстрі правочинів 29.05.2007 за №1301 приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Воєводою С.М. , копією витягу з Державного реєстру правочинів №4049500 від 29.05.2007 та копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 10-16). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України\~№ 475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року «Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. У відповідності до ст. 60 СК України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 63 СК України, яка кореспондується зі ст. 369 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За нормами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24, 25, 30 постанови від\~21.12.2007\~року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69\~СК України, ч. 3 ст.\~368\~ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи те, що спірний житловий будинок було придбано у період спільного проживання сторін в шлюбі та за спільні кошти, суд відносить зазначений будинок до спільного майна подружжя. У силу частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, позовні вимоги представника позивача про поділ житлового будинку шляхом визнання права власності за позивачем 1/2 частини підлягають задоволенню. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про можливість розподілу спільного майна сторін за порядком, запропонованим представником позивача. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~у разі\~задоволення позову\~покладаються на відповідача. Як вбачається з наданої квитанції АТ «Ощадбанк» №66054 від 03.08.2020 (а.с. 37), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню відповідачем, у зв`язку із задоволенням позову. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved