Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

26.05.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київська районна адміністрація ОМР як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, в якій позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві позивачка посилається на те, що [INFO] народився [PERSON] . В свідоцтві про народження вказано, що батьком є відповідач [PERSON] .Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері, [PERSON] постійно проживає з позивачкою, оскільки його батько відмовився від виконання батьківських обов`язків, і просить розглянути питання про позбавлення батьківських прав без його присутності, про що й йдеться в нотаріально засвідченій заяві від 20 січня 2021р. Відповідно до висновку Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , та призначення [PERSON] , опікуном над неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по вихованню, утриманню та розвитку сина, чим шкодить його правам та інтересам, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини Дитина проживає в сім'ї позивачки, зростає і виховується в любові і повазі, турботі про неї, повністю забезпечена всім необхідним для достойного рівня життя та гідних умов проживання. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. Позивачка надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення належним чином повідомлений. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] народився [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 1400 від 29.08.2007 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси). В графі батько вказано:[PERSON] . В графі матір вказано: [PERSON] . Мати дитини [PERSON] померла [INFO] (актовий запис про смерть № 452 від 11 січня 2021 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідно до висновку Київська районна адміністрація Одеської міської ради від 12.05.2021 року № 758/01-11 вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні дитини [PERSON] , та призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] (заява від 20.01.2021 року, зареєстрована в реєстрі за №426 та засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гладких О.Л.). Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved