Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

17.10.2018 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що 29 грудня 2007 року з відповідачем зареєстрували шлюб, однак сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб існує формально позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб. У шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] 18.09.2010 року, син [PERSON],\~12.07.2014\~року, які проживають разом з позивачкою. Оскільки обов'язки щодо виховання та утримання дітей лежить на позивачу, а відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей, не перераховує кошти, які необхідні для їх утримання та не надає матеріальної допомоги, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги уточнила та в остаточному варіанті просила стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх доходів, щомісячно, але не менше, ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в заяві, поданій до суду уточненні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив дітей залишити на подальше при матері. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог\~ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) відповідач може визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 29 грудня 2007 року відділом РАЦСу Житомирського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2869. (а.с. 14) У шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] 18.09.2010 року, син [PERSON],\~12.07.2014\~року , що підтверджується свідоцтвом про народження дітей (а.с. 5-6). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст.\~111,\~112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Домовленість між батьками щодо матеріального утримання дитини відсутня. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року\~передбачено, що згідно з ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дітей. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved