Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

20.03.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що їх шлюб з відповідачем зареєстрований 23 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1666. Від шлюбу у них з відповідачем народилась донька: [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось і на теперішній час фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Він почав уникати будь-якого спілкування з нею, добровільно не бажає утримувати дитину і до теперішнього часу стосунки між ними не змінились. Відсутність взаєморозуміння між ними та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали повному розриву їх відносин. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечать її особистим інтересам та негативно можуть вплинути на духовний та фізичний розвиток дитини. Спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. Враховуючи вимоги ст.ст.180, 181, 182 СК України, вважає що стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000 грн. буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Не володіє інформацією щодо стану здоровя відповідача, наявністю в нього на утриманні непрацездатних батьків та інших дітей. На підставі норм чинного законодавства просить розірвати їх з відповідачем шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину щомісячно з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання рішення суду. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 15 квітня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача [PERSON] до початку судового засідання спрямував до суду заяву з проханням розглядати справу у його та позивачки відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання спрямував до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає частково, а саме проти розірвання шлюбу не заперечує, аліменти на утримання дитини згідний сплачувати в розмірі 1000грн. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наведених нижче підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони 23 вересня 2015 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1666, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №112027 від 23.09.2015 року (а.с.8). Від спільного проживання у сторін народилась донька: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №242924 (а.с.9). Причиною розпаду сімї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сімї є неможливим. Шлюб існує формально. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.\~ Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сімя сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу на думку суду суперечить інтересам сторін, між сторонами втрачено почуття любові, поваги та гідності один до одного, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], необхідно розірвати. Згідно з вимогами\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст.150,\~157 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. \~Відповідно до вимог\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обвязку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На даний час мінімальний розмір аліментів у зв'язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.\~ Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить з 1 січня пo\~30\~червня 813 грн., з 1 липня пo\~30\~листопада 849,50 грн., з 1 грудня 889,50 грн. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є обов'язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, те що відповідач офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід, а також те, що відповідач позов визнав частково, а саме на суму 1000грн. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1000грн. на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. При цьому на підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 20 березня 2019 року. На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~виходячи з\~обставин справи,\~матеріального становища\~сторін,\~слід стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання доньки,\~в розмірі\~1000грн.\~на дитину\~ щомісячно,\~починаючи з\~20.03.2019\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~з подальшою\~індексацією відповідною\~до вимог\~закону. Такий розмір аліментів не значно перевищує половину прожиткового мінімуму, встановленого\~статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який для дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2019 року 813 грн. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач при поданні до суду позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн., дані витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, за позовну вимогу про стягнення аліментів, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved