Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

7 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Даний позов обґрунтований наступним. [INFO] в с. Олександрівка Томашпільського району помер [PERSON], який доводився батьком [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна свого батька за законом. Відповідно до діючого на момент смерті батька законодавства, [PERSON] прийняла спадщину, однак при підготовці документів для оформлення спадщини виявилася, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме відсутнє свідоцтво про право власності на будинок, а також в зв'язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, в зв'язку з чим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник Олександрівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак сільський голова Олександрівської сільської ради надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Судом встановлено, що [INFO] в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки Олександрівської сільської ради № 369 від 7 липня 2016 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку [ADDRESS]; спадкоємцем зазначеного майна за законом залишилася дочка [PERSON] (а.с.8). Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджується копіями свідоцтва про народження та одруження позивачки, згідно яких [INFO] народилася [PERSON], її батьком записано [PERSON]; 12 листопада 1978 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 4 листопада 1988 року та копії технічного паспорту на житловий будинок, [PERSON] належав житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.11-13). Згідно довідки Олександрівської сільської ради № 559 від 1 листопада 2016 року, провулок Затишний і Тупик Затишний-одна і та ж вулиця (а.с.10). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву позивачки, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропущенням строку звернення для оформлення спадщини та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця (а.с. 19). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду від 16 листопада 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.24). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з тим, що у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно-свідоцтва про право власності на житловий будинок. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] Тобто позивачка набула права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останнього належить позивачці, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, право власності на яке за [PERSON] має бути визнано. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], який представляє інтереси [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved