Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 6,68 га, розташовану на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В позові вказано, що 02 лютого 2013 року помер батько позивача, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,68 га, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325484000:02:000:0121. Однак позивач не може прийняти спадщину так як оригінал вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю втрачений за невідомих обставин. .Позивачка\~в судове засідання не з'явилася, від її представника через канцелярію суду надійшла заяву про слухання справи без їх участі, в якій вони позовні вимоги підтримали, та просили суд позов задовольнити (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 23). Суд відповідно до\~ст. 169 ЦПК України\~вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02 лютого 2013 року помер батько позивача, [PERSON], копія свідоцтва про смерть І-КЕ № 235495 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,68 га, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325484000:02:000:0121, що підтверджуєтьсяДержавним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №080826, виданим 27 грудня 2002 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333 (а.с. 10). Оригінал вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю втрачений за невідомих обставин. Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємець першої черги після смерті спадкодавця, померлого 02 лютого 2013 року, стали [PERSON] та [PERSON] діти померлого. Наявність родинного звязку між [PERSON] та Позивачем як між батьком та донькою відповідно, підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON] серії I-ГР №346778, відповідно до якого в відомостях про батька [PERSON] зазначений [PERSON] (а.с. 7); - свідоцтвом про укладення шлюбу із [PERSON] серії І-ВЛ №285884, відповідно до якого Позивачу присвоєно прізвище «Любіченко» (а.с. 8); - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище«Любіченко» (а.с. 11). Відповідач на момент смерті спадкодавця був зареєстрований з ним за однією адресою: Полтавська область, Диканський район, смт Диканька, вул. Некрасова, буд. 7, але постійно на момент смерті з ним не проживав, заяву про прийняття спадщини не подавав до нотаріальної контори, на спадщину не претендує. Натомість позивачна момент смерті свого батька, [PERSON], була зареєстрована та постійно проживала разом з ним у будинку, розташованому за адресою: Полтавська область, Диканський район, смт Диканька, вул. Некрасова, буд. 7, що підтверджується довідкою №4053 від 12.06.2015 р. (а.с. 12). Інших спадкоємців першої черги немає. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. З метою належного оформлення права власності на спадкове майно Позивач звернулася до нотаріальної контори, однак їй повідомили, що нотаріальна контора не має змоги видати Свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно позбавляє Позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, узв'язку з чим вона в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України змушена звернутись до суду, за захистом своїх прав, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Пункт 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року та статті 1225 ЦК України і ст. 131 Земельного кодексу України вказують, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі викладеного,

Outcome: approved