Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

18.07.2015 року померла сестра позивача [PERSON], якій на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5472 га, що розташована на території Скориківської сільської ради Золотоніського району. Померла [PERSON] проживала разом із позивачем та за свого життя заповіту не склала, а тому після її смерті відкрилася спадщина за законом , яку позивач належним чином прийняла та звернулася до нотаріальної контори з метою належного оформлення своїх спадкових прав. Однак у ході оформлення права на спадщину зясувалось, що державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори не має можливості оформити її право на успадковане майно з огляду на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нього та неповне доведення факту родинних відносин між нею та її покійною сестрою. За таких обставин позивач звернулася до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Золотоніської міської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника міської ради, та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Представник відповідача Скориківської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності представників відповідачів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Як вбачається із матеріалів справи позивач не може підтвердити наявність родинних відносин із своєю померлою сестрою, яка народилася у 1932 році, у звязку із втратою останньою свідоцтва про народження. Згідно з повідомленням Золотоніського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 14.12.2017 року №1514/15.6-04.7, актовий запис про народження [PERSON] не виявлено, не зазначено такого акту і в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Проведеною перевіркою за 7 років актові записи за період з 1929 року по 1935 року по населеному пункті с. Скориківка Золотоніського району Черкаської області не збереглися, про що зазначено в листі Золотоніського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 01.12.2015 року №466/8.3/4-7. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її мамою, а [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. Після смерті дочки [PERSON] залишилася сама, а тому позивач забрала її до себе та доглядала за нею аж до дня її смерті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] є його бабою, позивач та померла [PERSON] були сестрами, в них одні батьки. Допитана в чудовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є кумою [PERSON], вони добре товаришують та вона часто приходить до них додому в гості. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Коли [PERSON] залишилася сама то позивач забрала її до себе та доглядала за нею, а коли та померла то [PERSON] здійснювала її поховання Суд також бере до уваги, що згідно з довідкою №3509 від 25.11.2015 року, виданою виконкомом Золотоніської міської ради, [PERSON] була зареєстрована в будинку за адресою місця проживання позивача до дня її смерті. Таким чином вбачається, що позивач не має можливості іншим шляхом встановити факт родинних відносин із своєю сестрою, оскільки [PERSON] померла, свідоцтво про її народження втрачене, а записи про її народження не збереглися. Однак факт родинних відносин між померлою та позивачем стверджується поясненнями свідків, які не викликають у собі сумнівів та протиріч, що в свою чергу дає суду підстави вважати, що вказані докази є належними та містять інформацію достатню для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги позивача. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 262347 від 21 липня 2015 року) [PERSON] померла 18 липня 2015 року у віці 82 років, про що зроблений актовий запис №225. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1262 ЦК України визначено, що \~у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Крім того, ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено вище та стверджується показами свідків, позивач та померла [PERSON] були сестрами та на час смерті останньої проживали разом, а оскільки спадкодавець за свого життя заповіту не склала, а спадкоємці першої черги відсутні, то відкрилася спадщина за законом відповідно до якого позивач віднесена до другої черги спадкування. Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.06.2016 року Золотоніською міською державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,5472 га, яка розташована в адміністративних межах Скориківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у звязку із відсутністю у спадкоємця документів, що стверджують факт родинних відносин, а також відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, окрім іншого, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЧР №014251, [PERSON] на підставі рішення Скориківської сільської ради від 02 жовтня 2001 року № 6 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2.5472 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд зважає, що вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №452. Окрім того суд, при вирішенні справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Скориківська сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаної земельної ділянки померлій [PERSON]. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з повідомлення Золотоніської державної нотаріальної контори №977/01-16 від 15.12.2017 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №232/2015. Як вбачається з копії вказаної справи підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] Інші спадкоємці із відповідними заявами про прийняття спадщини до суду не зверталися. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що в судовому засіданні встановлені законні підстави для задоволення позовних вимог, суд задовольніє позов у повному обсязі.. На підставі зазначеного та

Outcome: approved