Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

22 лютого 2016 року позивачем подано позов про позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі по справі перебувають між собою у шлюбі. Під час спільного проживання у них [INFO] народилася донька [PERSON], [INFO] - донька [PERSON] та [INFO] - донька [PERSON]. [INFO] молодша дитина [PERSON]. померла від тяжких тілесних ушкоджень, нанесених їй матір'ю [PERSON], тобто відповідачем по справі. За даним фактом стосовно відповідача [PERSON] порушено кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Відповідач по справі [PERSON] із своєю сім'єю не мешкає більше одного року. При чому, вихованням своїх дітей не займається, матеріально їх не забезпечує. Після цих подій неповнолітні [PERSON], 2000 року народження та [PERSON], 2012 року народження були доставлені в Центр соціально - психологічної реабілітації дітей м. Дзержинська, де знаходяться по теперішній час. Службою у справах дітей Торецької міської ради було проведено бесіду з батьком дітей, відповідачем по справі [PERSON] В ході бесіди з [PERSON] спеціалістами служби у справах дітей було встановлено, що він знав про те, що відповідач [PERSON] періодично б'є дітей, однак ніяких заходів до неї не застосовував, не звертався до органів внутрішніх справ за цими фактами, а в останній рік зовсім самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дітей. На теперішній час відносно відповідача [PERSON] в Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області порушено кримінальне провадження за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. У зв'язку з цим в сім'ї [PERSON] виникли обставини, які погрожують здоров'ю і життю їх дітей, їх фізичному і духовному розвитку. Позивач вважає доцільним позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх доньок і стягнути аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів кожного місяця до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Прокурор в судовому засіданні також підтримав заявлені позовні вимоги, вважає повністю доцільним позбавити відповідачів батьківських прав і стягнення з них аліментів на утримання дітей, оскільки вони своєю поведінкою і своїм ставленням до життя взагалі можуть негативно вплинути на виховання своїх дітей в подальшому, а також існує реальна погроза подальшому перебуванню дітей в сім'ї [PERSON]. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду повідомила, що вона є нормальною матір'ю, яка завжди піклувалася про своїх дітей, займалася їх вихованням і розвитком. Суду пояснила, що вона іноді карала своїх дітей, але тільки з метою їх виховання. Вона не бажала таких наслідків, які сталися з найменшою дитиною [PERSON], 2013 року народження. Просила суд повністю відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Належно повідомлений відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи без його участі суду не подавав, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. При цьому, в судовому засіданні в якості свідка у присутності начальника служби у справах дітей згідно ст. 62ЦПК України була допитана неповнолітня [PERSON], [INFO]. Так вона суду показала, що [PERSON] і [PERSON] є її батьками. В їхній сім'ї є ще двоє маленьких дітей, [PERSON] і [PERSON]. Суду підтвердила, що мати їх часто била, вони її боялися, тому нікому не розповідали про бійки. Неповнолітня [PERSON] зазначила, що мати часто зверталася до лікарні з приводу надання медичної допомоги молодшій сестрі [PERSON] з приводу отримання нею побутових травм. Так, після чергового побиття матір'ю сестра [PERSON] померла. Вони з сестрою [PERSON] дуже бояться свою матір і не хочуть з нею жити. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, показання неповнолітньої [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу , що перебуває у відповідності до приписів п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом на підставі пояснень сторін відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у подружжя [PERSON] народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтв про народження батьками дітей є відповідачі по справі, а саме матір'ю [PERSON] та батьком [PERSON] (а.с. 12-13). Судом з'ясовано, що повністю узгоджується з матеріалами справи, відповідачі по справі ніде не працюють і близько одного року спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують. Як встановлено судом на підставі показань відповідача [PERSON], які в цій частині підтвердила свідок [PERSON], стосунки в сім'ї погіршилися близько року потому, коли [PERSON] зламала руку і після сварок від них пішов [PERSON] Після цього [PERSON] стала вживати спиртні напої і в стані алкогольного сп'яніння вела себе агресивно, стала запрошувати в будинок невідомих осіб, які разом з нею вживали алгольні напої, через що вона припинила приділяти дітям належної уваги, вона закинула ведення господарства, могла тривалий час не вбирати в будинку. Через відсутність належного контролю за дітьми, молодша донька [PERSON] часто потрапляла до лікарні. Догляд за дітьми здебільшого здійснювала бабуся дітей та старша донька [PERSON]. Такі обставини також підтверджуються актом вуличного комітету від 11.02.2016 року (а.с. 31), і інформацією Центру соціальної та психологічної реабілітації для дітей м. Торецька (а.с. 35), де зараз перебувають дві доньки [PERSON] - [PERSON], 2000 р.н. та [PERSON], 2012 р.н., так як ухвалою слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 15.02.2016 року (а.с. 21-23) за кримінальним провадженням (ЄРДР за № 12016050220000243) за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень малолітній донці [PERSON], що спричинили її смерть, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі, де вона зараз перебуває. Так, в акті вуличного комітету зазначено, що в жилому будинку, де проживає сім'я [PERSON] немає порядку (брудна білизна, багато брудного посуду). Умови для проживання дітей в цьому будинку є посередніми. Взагалі подвір'я жилого будинку є зруйнованим. Згідно інформації цього Центру (а.с. 35) з неповнолітніми дітьми подружжя [PERSON] проведені різні профілактичні бесіди, тематика яких була направлена на зняття гострих наслідків психологічної травми дітей. В результаті проведеної комплексної діагностики було виявлено, що з дітьми необхідно продовжувати роботу по зняттю емоційної напруги. Із проведених бесід з дітьми було виявлено те, що дівчата дуже бояться свою матір, яка систематично їх лупцює, зловживає спиртними напоями. Зі слів дітей мати неодноразово зверталася до лікарні за медичною допомогою найменшій донці [PERSON], де реєструвала всі випадки побиття як випадкові побутові травми. Вони нікому не розповідали про злісні вчинки своєї матері, бо боялися нових проявів насильства з її сторони. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не бажають жити разом з матір'ю. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від своєї сім'ї, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям та життям, не створює їм умов для духовного і фізичного розвитку, тобто всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тощо. Після подій, які сталися 07.02.2016 року спеціалістами зі Служби у справах дітей з відповідачем [PERSON] було проведено бесіду. В ході бесіди з [PERSON] було встановлено, що він знав про те, що його дружина [PERSON] застосовує до дітей фізичну силу, однак ніяких заходів до неї не застосовував, не звертався до органів поліції за цими фактами. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дітей. Більш того, вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 14.03.2016 року відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та засуджений до чотирьох років позбавлення волі (а.с. 74-77). Згідно громадської характеристики від 15.02.2016 року (а.с. 19) відповідач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS]. За цією адресою він проживає разом із співмешканкою, яка раніше була судимою. Відповідач по справі [PERSON] ніде не працює, веде замкнутий спосіб життя, з сусідами веде себе зухвало. На теперішній час місцезнаходження відповідача [PERSON] невідоме, покарання за вироком суду не відбуває. Наряду з цим, комісія з питань захисту прав дітей виконавчого органу Дзержинської міської ради у своєму висновку визнала доцільним позбавити відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Їх протиправна поведінка може негативно вплинути на розвиток дітей та в подальшому проживання разом з ними дітей може створити реальну небезпеку для життя дітей та їх здоров'я, тому не залишає ніяких сумнівів щодо правильності зробленого висновку (а.с. 4-6). У зв'язку з цим, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Більш того, встановлено, що відповідач [PERSON] застосовує до дітей фізичну силу, тим самим негативно впливає на їх психічний стан. Неповнолітні діти постійно знаходяться в емоційному стані, бояться свою матір і не хочуть з нею разом проживати. Батько дітей, відповідач по справі [PERSON], знаючи про обставини життя своїх дітей, свідомо нехтував своїми обов'язками, не протистояв поведінці матері дітей і не припинив застосування нею протиправних дій щодо дітей. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення [PERSON] та [PERSON] від обов'язків по вихованню дітей, так як вони розуміють свою поведінку та не зважаючи на це, продовжують свідомо нехтувати своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідачів по справі необхідно позбавити батьківських прав. Позбавлення їх батьківських прав по відношенню до дітей є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дітей, оскільки відповідачі своєю поведінкою оказують шкідливий вплив на дітей, їх фізичний та моральний розвиток. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дітей, які залишилась без батьківського піклування, відповідачів, які не є інвалідами, на утриманні ніхто не знаходиться, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надають. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може складати 1/3 частину з усіх видів доходу відповідачів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що діти зараз утримуються у Центрі соціальної та психологічної реабілітації для дітей м. Торецька, який є комунальним закладом, суд вважає доцільним стягнення аліментів з відповідачів на утримання неповнолітніх дітей проводити на користь виконавчого органу Торецької міської ради Донецької області.

Outcome: approved