Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

6 лютого 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем з 1996 року по 2000 рік знаходилася у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 26 жовтня 2000 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час син навчається в Роменському коледжі Сумського національного аграрного університету на денному відділенні на контрактній формі фінансування, знаходиться на її утриманні і потребує матеріальної підтримки батька, яку він в добровільному порядку не надає. Кінцевий термін навчання 30 червня 2016 року. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину у період його навчання, оскільки працює, має задовільний стан здоров'я, інших дітей на утриманні не має. За таких обставин просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, від дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, додатково пояснивши, що син навчається на комерційній основі і вартість його навчання за рік складає більше 4300 грн. Також вказала, що значна кількість коштів витрачається на їжу та одяг сину. Її заробітна плата складає 1302 грн. на місяць, що не дозволяє їй повноцінно надавати матеріальну допомогу на час навчання їх спільній з відповідачем дитині. Вона вдруге вийшла заміж і на її утриманні є ще одна дитина - син [PERSON], 2006 року народження. Відповідач в свою чергу також офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату та має підсобне господарство і земельні ділянки, проживає в цивільному шлюбі, але дітей не має. Тобто він має матеріальну можливість сплачувати сину аліменти на час навчання в розмірі саме ? частини від заробітку чи доходу щомісячно, а не в визнаному ним розмірі - 1/8 частини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заперечення проти позову, в яких позовні вимоги він визнав частково - в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, мотивуючи тим, що він має невелику заробітну плату, до повноліття сина він сплачував на його утримання аліменти, а на даний час в силу свого віку син і сам має можливість себе забезпечити. Вказав, що він добровільно допомагає своїй дитині - в середньому дає йому на руки по 200 грн. щомісячно. Окрім цього, відповідач просив суд звернути увагу на те, що син не проживає з матір'ю в м. Ромни, а проживає у баби в с. Хмелів, отже він не перебуває на утриманні матері. Тому вважає, що визнаний ним розмір аліментів - 1/8 частина, що в грошовому еквіваленті складатиме більше ніж 150 грн. щомісячно, є достатнім розміром. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, спростувавши доводи відповідача про те, що він проживає у баби, а не з матір'ю, зазначивши, що свою бабу він відвідує на канікулах і у вихідні дні, а проживає в м. Ромни з матір'ю. Підтвердив, що окрім заробітної плати його батько також утримує і підсобне господарство в с. Хмелів, де він проживає - має дві корови, курей, уток, земельний пай та город. Грошові кошти батько йому надає, коли він приїздить до нього в гості, але це невеликі суми - по 20-30 грн. Заслухавши пояснення позивача і третьої особи, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 182, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 5). 26 жовтня 2000 року [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 4). Відповідно до довідки з навчального закладу син [PERSON] в даний час є студентом 3-го курсу Роменського коледжу Сумського національного аграрного університету денної форми навчання на контрактній формі фінансування, кінець навчання - 30 червня 2016 року (а. с. 6). Згідно довідки про заробітну доходи відповідач [PERSON] працює робочим з комплексного обслуговування і ремонту будинків в Хмелівському психоневрологічному інтернаті і отримує стабільну зарплату (а. с. 21). Відповідно до ст.ст. 198, 199 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ст. 200 Сімейного Кодексу України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тобто обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Так, в судовому засідання достовірно встановлено і підтверджено доказами, що повнолітній син позивачки та відповідача продовжує навчання в коледжі на денній формі, тобто працевлаштуватися і забезпечити себе він на даний час не може, навчається на комерційній (платній) основі, що також підтверджується договором № 14 про навчання, підготовку фахівців від 13.08.2012 року. Вартість навчання за 3-й курс становить 4300 грн., за 4-й курс - 4500 грн. (а.с. 23). Отже, викладене вказує на те, що син [PERSON] має потребу у матеріальній допомозі на період навчання. Відповідач офіційно працевлаштований і отримує дохід. Як пояснили в суді позивачка та третя особа, відповідач проживає в сільській місцевості і утримує підсобне господарство, має задовільний стан здоров'я і не має на утриманні інших дітей. Зазначені обставини відповідач ніяким чином не спростував. Тож заперечення відповідача стосовно неможливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання в заявленому позивачкою розмірі - ? частині є необґрунтованими зважаючи на вищевикладене. Враховуючи наведе, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved