Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

19.05.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась [PERSON] з позовом до комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради, яким просить суд, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 14.06.2017 р., стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 12\~477,92 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.04.2017 року остання була звільнена з посади головного бухгалтера з бухгалтерського обліку комунального підприємства «Облводоканал» ЗОР за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення [PERSON] знаходилася на робочому місці. Разом з тим, відповідач на день звільнення не здійснив усіх виплат, а тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник в судовому засіданні позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.06.2017 р., підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Представник відповідача зазначав, що розрахунки з позивачем були здійснені несвоєчасно у звязку з тяжким матеріальним становищем, а тому в діях КП «Облводоканал» відсутня вина. Враховуючи викладене, просив суд у позові відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України: у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6- 144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Суд спирається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16 "Про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні", у якій зазначається:\~«Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Як свідчить зміст трудової книжки від 15.11.2005 року серії АА №248408, [PERSON] з 18.01.2010 року прийнята до КП «Облводоканал» на посаду бухгалтера. 11.07.2012 року переведена на посаду заступника головного бухгалтера. 01.03.2017 року у звязку із змінами у штатному розписі посада заступника головного бухгалтера перейменована на посаду заступника головного бухгалтера з бухгалтерського обліку. Наказом від 13.04.2017 року за № 17к [PERSON] звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 4-5). Відповідно до довідки КП «Облводоканал» від 14.06.2017 року №14/06, після звільнення [PERSON] було сплачено: заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 7 304,14 грн., заробітну плату за 9 відпрацьованих днів у квітні 2017 року 3 567,04 грн., компенсацію за невикористану відпустку 15 873,96 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2017 року 85,12 грн. Загальна сума виплат складає 26 830,26 грн.(а.с.62). Згідно з наявними в матеріалах справи квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем було сплачено позивачу наступні суми: 31.05.2017 року суму в розмірі 1000 грн. (а.с. 19); 01.06.2017 року суму в розмірі 2652,16 грн. (а.с. 68); 02.06.2017 року суму в розмірі 3500 грн. (а.с. 20); 06.06.2017 року суму в розмірі 1500 грн. (а.с.67); 08.06.2017 року суму в розмірі 3000 грн. (а.с. 66); 09.06.2017 року суму в розмірі 1000 грн.; 12.06.2017 року суму 6 873,96 грн.(а.с.65). Отже, за несвоєчасність здійснених виплат при звільненні, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 12 477,92 грн. Згідно з абзацом 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (із змінами та доповненнями), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). За розрахунком позивача, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок, без врахування податків, складає 12\~477, 92 грн. Відповідач в ході розгляду справи погодився із здійсненим позивачем розрахунком, вважав його вірним. Перевіривши розрахунок позивача з середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, суд вважає його обґрунтованим, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 12\~477,92 грн. задовольняються судом. Судом відхиляються доводи відповідача про відсутність вини останнього при здійсненні несвоєчасних розрахунків з позивачем. Так, суд виходить з того, що складне матеріальне становище, в т.ч. арешт рухомого майна та знаходження нерухомого майна у податковій заставі, на які посилається відповідач, не звільняють останнього від зобовязань здійснити виплату всіх сум, що належать працівнику в день звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 640 грн. покладається судом на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved