Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

29.01.2018 року позивач [PERSON], яка дії також в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що її неповнолітня донька - [PERSON] є власницею приміщення № 7 з відповідною частиною місць спільного користування житловою площею 11.8 кв.м., що становить 17/100 частин комунальної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.12.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО р№ 4503. В спірній квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач [PERSON], її донька [PERSON], її син [PERSON] та відповідач [PERSON], колишній чоловік позивача, з шлюб з яким був розірвано згідно заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 07.07.2015 року. Відповідач був зареєстрованій в вказаній кімнаті зі згоди позивача 27.11.22014 року. З грудня 2014 року відповідач пішов від позивача зі своєї волі. Більш 3-х років відповідач в спірній квартирі не мешкає, власних речей там не має. Комунальні платежі ніколи не сплачував. На підставі викладеного, позивач вважає, що реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права її неповнолітньої доньки, як власника кімнати та хоче усунути порушення її права власності, визнавши відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову, мотивуючи свої доводи аналогічно вищевикладеному. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відзиву або заперечення на позов не надав, клопотань щодо відкладення розгляду справи від нього не надходило. Представник третьої особи - Управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради, [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутність . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] є колишнім чоловіком позивача та протягом тривалого часу в квартирі [ADDRESS] не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачу в будинку немає. Свідок [PERSON] дав пояснення аналогічні вищевикладеним. Суд, відповідно до ст.ст.223,280,281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача [PERSON] , оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що неповнолітня донька позивача по справі [PERSON]В є власником приміщення №7 з відповідною частиною місць спільного користування житловою площею 11.8 кв.м., що становить 17/100 частин комунальної квартири № 2 за адресою : м.\~Харків, по пр. Олександрівський, в буд. № 142, на підставі договору дарування ВМВ № 240833 від 12.12.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON] р№ 4503. В спірному житловому приміщенні, згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 02.01.2018 року, зареєстровані: власник [PERSON] неповнолітня донька позивача, позивач [PERSON], син позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] Також с матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який був розірваний згідно заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.07.2015 року. З грудня 2014 року відповідач виїхав з кімнати, не проживає за місцем реєстрації більше 3-х років, майна в будинку не має та не приймає участь у сплаті комунальних платежів. Зазначені обставини підтверджуються [PERSON] про проведення огляду кімнати № 7 квартири [ADDRESS] , який було складено 28.01.2018 року мешканцями того ж будинку [PERSON] та [PERSON] Крім того, згідно відповіді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області на адвокатський запит № 2а/з/119/66/01/18 від 18.01.2018 р., [PERSON] в період часу з 01.01.2016 р. та на час видачі відповіді, з заявою або повідомленням про перешкоджання у проживанні за адресою: [INFO], кім 7 до Індустріального ВП ГУНП в Харківській області не звертався. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше ніж один рік . Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку , що вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими, тому наявні підстави для визнання відповідача [PERSON] таким , що втратив право користування спірним приміщенням № 7 за адресою : [ADDRESS], тобто позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved