Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

15.02.2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №120607/с від 27.06.2012 року, в розмірі 14478,74 грн. та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. В позові посилається на те, що 27.06.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір №120607/с. Зазначає, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №120607/с від 27.06.2012 року у розмірі 6361 грн. 51 коп. Дане рішення суду набрало законної сили, проте на теперішній час в повному обсязі не виконане. Враховуючи вищевикладене, а також те, що рішення суду від 24.12.2014 року відповідачем не виконано, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 13487,99 грн.; інфляційні збитки в розмірі 785,74 грн.; 3% річних в розмірі 205,01 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлялися про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 27.06.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір №120607/с (а.с.8-9). Рішенням Солом'янського районний суд м. Києва від 24.12.2014 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №120607/с від 27.06.2012 року у розмірі 6361 грн. 51 коп. Дане рішення суду набрало законної сили 11.09.2015 року (а.с.11-12). З матеріалів справи вбачається, що вищезгадане рішення по теперішній час відповідачем в повному обсязі не виконано. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, виходячи з даних вимог законодавства, рішення суду від 24.12.2014 року, є обов'язковим для розгляду даної справи. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому Позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 17 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 1048 ЦК України, передбачене право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що кредитор не позбавлений права звернутися до суду за захистом свого порушеного права, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання, після рішення суду про стягнення з останнього основного боргу. Крім того, суд враховує, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків . Відповідно до положень Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2011 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зобов'язання відповідача припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно наданого позивачем розрахунку з яким погоджується суд, вбачається, що сума боргу по відсоткам за користування кредитом за період з 14.11.2014 року по 01.01.2017 року становить 13487,99 грн.; інфляційні збитки становлять 785,74 грн.; 3% річних становлять 205,01 грн. (а.с.5-7). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за користування кредитом в розмірі 14478,74 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: approved