Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначив, що 28.10.2006 року він одружився із відповідачко. Від шлюбу у них народилися двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та Андрій-Артем, [INFO] Позивач вказує, що сімейні відносини з відповідачем погіршились,через те, що вона зловживає спиртними напоями, за дітей не дбає. Внаслідок цього вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, діти проживають разом з ним. У нього з"явилася інша жінка, з якою він проживає.Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали та дали пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги. Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, сторони спільно не живуть, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують,у позивача інша жінка, їх сімя фактично розпалася. Причинами розпаду сімї є різні погляди сторін та життя, шлюб, сімю, відсутність взаєморозуміння, через що між сторонами виникали конфлікти, сварки. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім'я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім'ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім'ю не можливо. Відповідач не надав заперечень на позовні вимоги. Суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved