Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

16.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради, Головне управління державної імміграційної служби України в Дніпропетровської області, про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 26.11.1999 р. по 09.03.2004 р. вона перебувала з відповідачем у шлюбі. 09.03.2004 р. шлюб розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Їхній син народився на території [PERSON] Федерації в м. Москва. Після народження сина взаємовідносини з відповідачем поступово погіршувалися, та в 2001 р. через декілька місяців сімейне життя було припинено, вона з сином переїхала до м. Верхньодніпровська. На даний час дитина проживає з нею, батько дитини залишився в [PERSON], де отримав російське громадянство, склав шлюб удруге. З моменту, коли відповідач покинув родину, не бере участь у вихованні дитини, не цікавиться її життям та станом здоровя. Дитина потребує оздоровлення на морському та гірському повітрі. За останні 3 роки відповідач ні разу не приїздив та не телефонував їм з сином, на підставі чого просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з метою оздоровлення громадянину України [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], без згоди батька громадянина [PERSON] [PERSON]. В судове засідання позивачка не зявилася, по час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутністю (а.с. 62). Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, день та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Був допитаний відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р. Як убачається із змісту протоколу судового засідання Брянського районного суду Брянської області від 20.03.2015р., відповідач заперечує проти виїзду сина за межі України, посилаючись на недовіру до колишньої дружини та вірогідність неповернення позивачки та сина на територію України. Зазначав, що позивачка перешкоджає йому в спілкуванні з сином. Вказував, що не згодний на розгляд справи за його відсутністю та бажає прийняти участь в судовому засіданні (а.с.53). Оскільки відповідач, який був належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, водночас надав пояснення по суті позову під час допиту в суді [PERSON] Федерації, то справа розглядається за відсутністю відповідача на підставі матеріалів справи. Третя особа-1: орган опіки та піклування виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника органу (а.с.59). Третя особа-2: Головне управління державної імміграційної служби України в Дніпропетровської області, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника органу (а.с.58). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі який був розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії I-КИ №266598, виданим 09.03.2004р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.7). Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-МЮ №699956, виданим 17.04.2001р. Черемушкинським відділом ЗАГС м. Москви (а.с. 5). Відповідно до Довідки за №470, неповнолітній [PERSON] потребує курортно-санаторного лікування з морським або гірським кліматом (а.с. 8). Відповідно до положень сімейного законодавства батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину (ч.2-4 ст. 150 СК України). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 3 та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як встановлено судом, неповнолітній син сторін потребує курортно-санаторного лікування та позивачка має намір вивезти дитину та забезпечити її необхідним лікуванням, що свідчить про виконання позивачкою своїх батьківських обовязків, передбачених ст. 150 СК України та відповідає інтересам дитини. Одночасно з цим, відповідач добровільно не надає позивачеві згоду на виїзд дитини за межи України, що негативно впливає на можливості матері в повній мірі забезпечити оздоровлення сина. Доказів, що свідчать про невідповідність виїзду дитини за кордон інтересам неповнолітньої дитини, суду не надано. За такими обставинами виїзд [PERSON], [INFO], разом з позивачкою за кордон є доцільним з точки зору оздоровлення дитини, її розвитку та відпочинку, проте суд вважає за необхідне, відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, обмежити часової проміжок перебування дитини у іноземній державі строком один рік. Суд відхиляє доводи відповідача щодо вірогідності неповернення позивачки та сина на територію України та перешкоджанні в спілкуванні з сином, з огляду на наступне. Як убачається із матеріалів виконання доручення, надісланих Брянським районним судом Брянської області РФ, відповідач є громадянином [PERSON] Федерації та постійно проживає на території [PERSON] Федерації (а.с.51; 54). Оскільки відповідач постійно проживає в іншій країні, то само по собі тимчасовий виїзд дитини за межі України не змінює межі участі відповідача у житті сина, які склалися на день розгляду справи. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не доведено в суді та не надано доказів, які б свідчили про намір позивачки вивезти дитину в іншу країну на постійне проживання або перешкоджання відповідачу у спілкуванні та вихованні дитини. Крім того, відповідно до п. 4. Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, який (яка) відсутній у пункті пропуску. Реалізація вказаного положення позивачкою ускладняється лише через відсутність зазначення у Свідоцтві про народження дитини, [PERSON] громадянства відповідача (зміна громадянства відбулася після народження дитини), але не змінює правову суть вищевказаної норми. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., та він, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Outcome: approved