Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до про скасування арешту на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.12.2014 року за нею визнано право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER] ). З метою реалізації свого права власності щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою позивач звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, однак, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про наявність арешту нерухомого майна на вказану вище земельну ділянку, накладеного на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2009 року по справі №2-7121/09. Звернувшись до Малиновського районного суду Одеської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову [PERSON] отримала відмову у відкритті провадження так як вона не була стороною у справі. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про дату та час судових засідань повідомлялась, шляхом направлення судових повісток. Представник третьої особи ВАТ "Ерсте Банк" в судове засідання не з`явився не повідомивши причин своєї неявки. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.. Дослідивши надані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.12.2014 року по справі №504/2723/14-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 серпня 2008 року, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER] ) в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) за договором позики від 19 лютого 2008 року в сумі 392 410 гривень.(а.с.11-15) На підставі вказаного рішення суду [PERSON] зареєструвала своє право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER] ).(а.с.7-8) На підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2009 року у справі №2-7121/09 накладено арешт на земельну ділянку [ADDRESS] (кадастровий номер: [NUMBER] ), номер запису про обтяження в реєстрі 19114242.(а.с.8) Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2009 року було накладено арешт на майно [PERSON] , проте на даний час вказана земельна ділянка згідно рішення суду належить позивачу, а наявний арешт перешкоджає [PERSON] здійснювати її законне право на розпорядження своєю власністю. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, а саме оформити спадщину, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на розпорядження земельною ділянкою, а тому таке право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та забори його відчуження.

Outcome: approved