Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

14.10.2013р. та 26.02.2015р. уточнено в останній редакції, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 50 000 грн. в рахунок повернення виконаного за недійсним правочином. В обґрунтування позову вказує, що йому та його діду [PERSON] належала на праві спільної приватної власності квартира [ADDRESS]. З 04.11.1995 року до весни 2011 року, він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 19.11.2012 року шлюб між ними було розірвано рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу. 28.11.2012 року рішенням Тернівського районного суд м. Кривого Рогу було визнано за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Помиляючись стосовно прав та обов'язків подружжя, вказану квартиру він вважав спільною власністю подружжя між ним та [PERSON], та вважав що вона підлягає поділу між ними. 24.12.2012 р. він платив [PERSON] погоджену суму в розмірі 50 000 грн., за поділ спільного майна подружжя, про що [PERSON] склала розписку. За угодою про поділ майна, лише він передав кошти [PERSON], вона йому нічого не передавала, оскільки квартира як до укладання угоди, так і після перебувала у його власності. Вважає, що укладений між ними правочин є недійсним, тому просить стягнути з відповідача 50 000 грн. Позивач в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у позові, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує. Вказує, що на протязі 17-ти років вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем, від якого в них народилося двоє дітей. На протязі вказаного часу, вона та позивач облаштовували квартиру усіма необхідними предметами побуту, робили ремонти та купували побутову техніку та меблі, на що необхідно було витрачати значні кошти. Нею дійсно була надана відповідачу розписка про отримання 50 000 грн., але вказані гроші нею отримані як за поділ спільного майна подружжя так і за те, що вона пообіцяла позивачу виписати з спірної квартири їх малолітнього сина, оскільки позивач мав намір квартиру продати, а за умови реєстрації дитини в квартирі, угоду купівлі-продажу укласти було б не можливо, тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.1995 р. по 19.11.2012р., а.с.6-8. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1994 року, а.с.4-5,позивачу [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності, в порядку приватизації належить квартира [ADDRESS] Згідно рішення Тернівського районного суд м.Кривого Рогу від 28.11.2012р., а.с.9-10, встановлено частки в праві спільної сумісної власності, що [PERSON] належить на праві власності, а [PERSON], померлому [INFO], належало при житті на праві власності, по 1/2 частині квартири [ADDRESS], загальною площею 49,90 кв.м., кожному. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 49,90 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини , чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу в наслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира є особистою приватною власністю позивача, оскільки право власності на її частину він набув до реєстрації шлюбу з відповідачем, на іншу ж її частину - в порядку спадкування. Згідно розписки від 24.12.2012 року, а.с.11, [PERSON] отримала від [PERSON] 50 000 грн. в рахунок поділу майна, половину вартості квартири. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ч.2 ст. 69 СК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, відповідачем в судовому засіданні було підтверджено, що гроші нею отримано за частину спільного сумісного майна подружжя, вказаний договір повинен був бути посвідчений нотаріально, вимоги щодо укладання договору не дотримані сторонами, тому суд вважає, що вказаний правочин є недійсним, недійсність його встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ч.2 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки відповідачем було отримано 50 000 грн. внаслідок укладання договору від 24.12.2012 року, який є нікчемним, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з [PERSON] 50 000 грн. на користь позивача. Суд не може взяти до уваги пояснення позивача з приводу отримання нею грошей також і за зняття неповнолітнього сина з реєстрації по спірній квартирі, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, тобто розпискою, а.с.11. На підставі ст.ст.215,216 ЦК України, ст.57 СК України,

Outcome: approved