Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], оскільки після смерті його матері залишилося спадкове майно, до складу якого ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Спадкоємцями за законом є позивач та його брат - [PERSON], але умови для оформлення спадщини відсутні через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. 05.12.2014 року [PERSON] подав заяву в якій змінює підстави позову та просить визнати право власності на спадкове майно на підставі заповіту (а.с. 26). В судове засідання на судовий розгляд справи сторони не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Позивач подав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, змінені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, що мають значення та є необхідними для вирішення спору, суд встановив наступне. Встановлено, що [INFO] у с.Тросник Виноградівського району, померла [PERSON], мати позивача. Останнім місцем її проживання було [ADDRESS]. Чоловік померлої [PERSON], [PERSON], помер [INFO] (а.с.3). Спадкоємцями за законом є [PERSON] - позивач та [PERSON] - відповідач. Згідно довідки виданої виконкомом Фанчиківської сільської ради №159 від 19.02.2014 року за даними запису в погосподарській книзі №7 дворогосподарство в [ADDRESS], (особовий рахунок господарства № [NUMBER]) рахується за [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки №406 від 11.07.2014 року за дворогосподарством в [ADDRESS] рахується 0,35 га землі, в тому числі: 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 8). На даний час на вказаній земельній ділянці розташовано житловий будинок із загальною корисною площею 79,9 кв.м., в тому числі житловою 41,4 кв.м., який відповідно до довідки КП Виноградівського РБТІ №322/14 від 20.06.2014 року рахується за [PERSON] (а.с. 9). Згідно технічного паспорту житловий будинок 1975 року побудови (а.с. 10-12). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 06.03.2002 року у с.Фанчиково Виноградівського району, яким все своє майно заповіла сину [PERSON] (а.с. 26) [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Фанчиківської сільської ради №405 від 11.07.2014 року (а.с. 7). Отримавши право на спадкування, до складу якої ввійшов завершений будівництвом житловий будинок, позивач з'ясував, що оформити спадщину у нотаріальному порядку на житловий будинок не можна, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок та Витяг із реєстру речових прав на майно. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають фактичні обставини справи, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на будинок [PERSON]. не оформила, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд; Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи наведене вище, на підставі поданих доказів суд встановив, що до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON], ввійшов житловий будинок із загальною корисною площею 79,9 кв.м. землі, в тому числі житлова 41,4 кв.м. Відповідно до ст.1216 ЦК України від 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте ним шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним ним способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved