Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування, прокуратури внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Свої вимоги, з врахуванням відповіді на відзиви, обґрунтовує тим, що 12.09.2015 року старшим слідчим слідчого відділу Ківерцівського районного відділу УМВС України у Волинській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а 01.10.2015 року йому вручено повідомлення підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт. Вказує, що з 12.10.2015 року до нього було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, а також ухвалою Ківерцівського районного суду від 11.12.2015 року було повторно обрано відносно мене запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів до 06.02.2016 року. Вироком Ківерцівського районного суду від 11.06.2016 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5років 6 місяців. В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10.11.2016 року вирок Ківерцівського районного суду від 11.06.2016 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, а ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07.12.2016 року задоволено подання в.о. голови Ківерцівського районного суду та направлено матеріали кримінального провадження відносно нього на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Вироком Луцького міськрайонного суду від 07.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28.11.2017 року, його виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Оскільки, незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, [PERSON] просив суд стягнути на його користь з державного бюджету матеріальну та моральну шкоду завдану незаконним засудженням в сумі 104325 грн. та 51000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву Прокуратура Волинської області вказує, що не погоджується із заявленими сумами позивача на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки, до матеріалів справи не долучено доказів заподіяння позивачу моральних страждань у більшому розмірі ніж це встановлено чинним законодавством, а докази надані на підтвердження витрат на правову допомогу не є належними та допустимими. У відзиві на позовну заяву Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області також не погоджується із заявленими сумами позивача на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки, моральна шкода не підтверджена жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін і ін. У відзиві на позовну заяву первісний відповідач Міністерство внутрішніх справ України, вказав, що не визнає позовних вимог позивача повністю, оскільки, немає причинно-наслідкового зв`язку між винними діями посадових осіб МВС України та спричиненням моральної шкоди позивачу. Крім того, зазначає, що позов не містить жодного доказу причетності МВС України до подій, що відбувались з позивачем. У відзиві на позовну заяву належний відповідач Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області зазначив, що оскільки, позивача виправдано вироком суду, він має право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, однак, заявлені вимоги позивача та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та заподіяною йому моральною шкодою не підтвердженні доказами. Ухвалою суду 04 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року замінено первісного відповідача Міністерство внутрішніх справ України на належного відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області. Протокольною ухвалою суду від 22 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримав із зазначених у заяві та відповіді на відзиви підстав. Крім того, суду пояснив, що у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством, зазнав сильних моральних страждань, почав заїкатися, мав проблеми у відносинах з дружиною, не мав можливості працювати та забезпечувати родину. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Прокуратури Волинської області в судовому засіданні позов не визнала, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того, суду пояснила, що позивач має право на відшкодування шкоди, однак, немає права на відшкодування моральної шкоди, а витрати на адвоката є неспівмірними. Представник відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в судовому засіданні позов визнала частково, вказавши, що позивач має право на відшкодування шкоди, однак, просила зменшити витрати на правову допомогу до 1000 грн. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами першою-третьою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч.1? 2 ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що 12.09.2015 року старшим слідчим слідчого відділу Ківерцівського районного відділу УМВС України у Волинській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а 01.10.2015 року [PERSON] вручено повідомлення підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт (а.с.9-10). Ухвалою Ківерцівського районного суду від 11.12.2015 року було повторно обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів до 06.02.2016 року, який діяв з 12.10.2015 року (а.с. 11). Вироком Ківерцівського районного суду від 11.06.2016 року позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців (а.с. 12-13). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10.11.2016 року, вирок Ківерцівського районного суду від 11.06.2016 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, а ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07.12.2016 року задоволено подання в.о. голови Ківерцівського районного суду та направлено матеріали кримінального провадження відносно позивача на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області (а.с. 14-18). Вироком Луцького міськрайонного суду від 07.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28.11.2017 року, [PERSON] виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України (а.с. 19-25). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у відповідності до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) у зв`язку із постановленням щодо нього виправдувального вироку суду. У відповідності до п.п. 1, 4, 5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством з моменту оголошення підозри правоохоронними органами (01 жовтня 2015) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (28 листопада 2017), що становить 25 повних місяців, впродовж яких він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності. Статтею 4 Закону\~визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до пункту 5\~статті 3 вказаного Закону\~громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в\~статті 1\~цього Закону випадках. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 цього Закону\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений\~законом\~розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Таким чином, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, слід встановити в сумі 104325 грн., виходячи з розрахунку: 4173 грн. (мінімальна заробітна плата на час розгляду справи) х 25 місяців перебування під слідством та судом. Крім того, судом встановлено, що для захисту своїх прав при розслідування кримінальної справи, позивач 02.10.2015 року уклав із адвокатом Мисковцем І.А. договір про надання правової допомоги, відповідно до якої адвокат зобов`язувався надати [PERSON] правову допомогу згідно п.1.3. даного договору, а замовник зобов`язувався оплатити послуги адвоката на умовах передбачених даним договором (а.с. 26-27). Також, 15.08.2016 року, сторони уклали додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 02.10.2015 року б/н, щодо збільшення вартості послуг (а.с. 28). Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" громадянину підлягають поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням правової допомоги. Згідно Положення про застосування даного Закону, до сум сплачених у зв`язку з наданням правової допомоги відносяться суми, сплачені за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядової скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Отже, при визначенні розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, слід враховувати, що розмір гонорару має бути обґрунтованим, а саме, визначеним з врахуванням обсягу часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Із матеріалів справи вбачається, що адвокат Мисковець І.А. надав позивачу правову допомогу, а позивач оплатив дані послуги на загальну суму 51000 грн., про що адвокат видав квитанції до прибуткового касового ордеру №22/10.2015 на суму 1000 грн. та №17/08.2016 на суму 50000 грн. (а.с. 30). Крім того, Законом не передбачене застосування принципу співмірності та можливості зменшення понесених витрат на правову допомогу адвоката. Враховуючи наведені\~обставини,\~загальна сума\~витрат позивача,\~пов`язаних з\~оплатою правової\~допомоги становить\~51000\~грн., яка підлягає стягненню на користь [PERSON] . Суд не бере до уваги доводи відповідачів про неспівмірність розміру витрат на правову допомогу адвоката, оскільки, такі витрати підтверджені наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 26-30). \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в користь позивача 104325 грн. завданої моральної шкоди та 51000 грн. витрат з оплати юридичної допомоги у кримінальному провадженні.

Outcome: approved