Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

17.03.2016 року позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітнього [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO] чи інших осбі, уповноважених за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею за адресою: м. Дзержинськ, с. Новгородське, вул. Шкільна, 1/15. Влітку вона має намір відвідати родичів, що проживають в [INFO], з метою оздоровлення дитини. Також зазначила, що ця поїздка має велике значення для духовного та фізичного розвитку дитини, вона матиме змогу оздоровити дитину. Незважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Враховуючи те, що у неї виникли складнощі в отриманні згоди від відповідача, що робить неможливим виїзд дитини за межі України, вона вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. До початку судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги. Враховуючи положення законодавства, яке регулює прядок виїзду дитини за кордон, просив надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі території України, а саме до Російської Федерації з метою відпочинку [PERSON], [INFO] в супроводі матері [PERSON], [INFO], без нотаріально засвідченої згоди батька [PERSON] строком на три місяці. Позивач в судове засідання не з'явилася, її інтереси представляв [PERSON], який надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Представник третьої особи до судового засідання не зявилась, належним чином була повідомлена. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.08.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8) Під час спільного проживання 14.03.2005 року у них народився син [PERSON]. У відповідності до свідоцтва про народження батьком дитини записаний відповідач по справі [PERSON] (а.с. 7). Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Між сторонами по справі виник спір з приводу відмови відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. У звязку з цим суд зазначає. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,\~який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Аналіз зазначених положень зобов'язує суд при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків зясувати державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду. В той же час, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~ст.155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися, на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Як встановлено судом позивач з метою виконання обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, бажає забезпечити сина [PERSON] відповідним відпочинком, оздоровленням, що пов'язано з виїздом за межі України, а саме до Російської Федерації, де знаходяться родичі позивача, а тому і її сина. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача, як батька дитини. Задовольняючи вимоги позивача, суд насамперед виходить з інтересів неповнолітнього сина сторін та вважає, що поїздка за кордон на відпочинок позитивно вплине на дитину, зможе покращити її фізичний та духовний розвиток, призведе до покращення стану здоров'я дитини.\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, не вбачається підстав в ненаданні тимчасового дозволу на виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньому [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Україна без згоди батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON], 14.06.1979, уродженки [INFO] з метою відпочинку дитини на три місяці. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved