Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

17 травня 2019 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області (далі - третя особа, ССД Більмацької РДА), про надання дозволу на перетин кордону дитини без згоди матері. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 11.10.2005 р., на даний час проживають окремо. Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка за домовленістю проживає без реєстрації з матір`ю в м. Дніпро та регулярно приїздить до [PERSON] в смт. Більмак Запорізької області. Відповідач та дочка зареєстровані у встановленому порядку за адресою: [ADDRESS] . Хоч сторони проживають окремо, але підтримують стосунки з питань виховання дочки та створення умов для її нормального морального та фізичного розвитку. [PERSON] неодноразово прохала позивача організувати поїздку з нею по країнах Європи, оскільки дружина позбавлена можливості на організацію такого заходу через брак коштів, тому наша дочка відчуває полишеність з боку матері та зменшення уваги до її виховання. На пропозиції [PERSON] щодо організації подорожей з дочкою [PERSON] ставиться байдуже. Це відбувається у зв`язку з тим, що [PERSON] не цікавиться належним чином про стан морального та фізичного розвитку дитини та не в змозі забезпечити подорожування або інше корисне дозвілля дитини. [PERSON] не забороняє дочці спілкуватися з позивачем, приїздити до нього на літні та інші канікули, проте не реагує на пропозиції останнього щодо організації подорожування дочки з ним по країнах Європи. На прохання [PERSON] надати дозвіл дочці на виїзд за кордон відповідач не надає відповіді. Дії відповідача порушують право дитини на необхідний відпочинок, оздоровлення, розширення кругозору. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а саме просить суд дозволити тимчасовий виїзд за межі України не6повнолітній [PERSON] , [INFO] , у супроводі батька [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди і супроводу матері [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , в країни Шенгенської зони, Росії, Турції з 01.07.2019 року по 28.08.2019 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що на задоволенні позову наполягає за викладених у ньому обставинах. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення) відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України. Представник третьої особи - ССД Більмацької РДА у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11.10.2005 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 11 жовтня 2005 року. На даний час проживають окремо. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 18 червня 2008 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї, зареєстрованих у житловому приміщенні, від 13 травня 2019 року №2117, виданої виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та до складу сім`ї зареєстрованих входять: [PERSON] , власник, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] . Однак, з матеріалів справи вбачається, що дитина за домовленістю сторін проживає без реєстрації з матір`ю в м. Дніпро та регулярно приїздить до [PERSON] в смт. Більмак Запорізької області. В позовній заяві вказано, що хоч сторони проживають окремо, але підтримують стосунки з питань виховання дочки та створення умов для її нормального морального та фізичного розвитку. [PERSON] неодноразово прохала позивача організувати поїздку з нею по країнах Європи, оскільки дружина позбавлена можливості на організацію такого заходу через брак коштів, тому наша дочка відчуває полишеність з боку матері та зменшення уваги до її виховання. На пропозиції [PERSON] щодо організації подорожей з дочкою [PERSON] ставиться байдуже. Це відбувається у зв`язку з тим, що [PERSON] не цікавиться належним чином про стан морального та фізичного розвитку дитини та не в змозі забезпечити подорожування або інше корисне дозвілля дитини. [PERSON] не забороняє дочці спілкуватися з позивачем, приїздити до нього на літні та інші канікули, проте не реагує на пропозиції останнього щодо організації подорожування дочки з ним по країнах Європи. На прохання [PERSON] надати дозвіл дочці на виїзд за кордон відповідач не надає відповіді. Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Згідно з ч.1 ст. 141 СК України батько та мати рівні у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 6 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. В пункті 21 Постанови KM України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено такий порядок виїзду за межі України неповнолітньої особи - виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, метою виїзду неповнолітньої [PERSON] за кордон, а саме до Шенгенської зони, Росії, Турції, є її розвиток та відпочинок. Період перебування дитини за кордоном зазначено в позовній заяві з 01.07.2019 року по 28.08.2019 року. Виїзд дитини за межі України з метою відпочинку є необхідною складовою для всебічного розвитку дитини, зміцнення її морального стану, придбання комунікативних навиків у спілкуванні з жителями Європи, куди після закінчення навчання в школі позивач планує відправити її для здобуття вищої освіти. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved