Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміни розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 02 вересня 2009 року був розірваний шлюб між мною та [PERSON]. Згідно рішення Шахтарського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року відповідач повинен виплачувати аліменти на мою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 1 грудня 2011 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. В зв'язку з проведенням АТО позивач з сім'єю змушена була залишити своє постійне місце проживання та переїхати до іншого міста. За новим місцем проживання позивач змушена винаймати житло, а витрати на квартиру значно перевищують державну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Також син [PERSON] займається в Вінницькому міському Центрі художньо-хореографічної освіти дітей та юнацтва "Барвінок", ходить на додаткові заняття з англійської мови. Відповідач добровільно не виявляє бажання нести витрати на розвиток здібностей сина та взагалі з липня 2014 року ухиляється від сплати аліментів. Крім того, зараз позивач не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, при цьому її дохід складає 880 грн. на місяць. На цю суму позивач не має можливості утримувати своїх дітей. Таким чином, матеріальний стан позивача значно погіршився і тому позивач потребує збільшення суми аліментів на утримання сина [PERSON] Батько дитини - [PERSON], на протязі приблизно шести років проживає окремо в іншому місті та жодного з обов'язків, покладених законом на батьків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь - якої іншої участі у вихованні сина. З 1 грудня 2011 року, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Жодного разу приблизно з середини 2011 року відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. В 2012 році щодо відповідача була порушена кримінальна справа за ст. 164 ч. 1 КК України в зв'язку зі злісним ухиленням його від сплати аліментів. Під час суду відповідач обіцяв не ухилятися від сплати аліментів та приймати участь у вихованні дитини, однак, як зазначено вище, з липня 2014 року відповідач взагалі не виплачує аліменти та будь-якої грошової допомоги синові не надає. Просить стягнути з [PERSON] на мою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно. Позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Ухвалою суду від 07.12.2015 року до участі в справі залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Вінницької міської ради. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Враховуючи думку позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 02.09.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01.12.2011 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Згідно довідки відділу ДВС Ворошировського районного управління юстиції у м. Донецьку №2508 від 09.11.2015 року з листопада 2014 року по жовтень 2015 року [PERSON] по виконавчому листі №2-2389/11 від 13.02.2012 року кошти не сплачено (а.с.15). Відповідно до довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів гімназії №6 Вінницької міської ради №502 від 02.11.2015 року за період 2014-2015 навчального року батько [PERSON] навчанням сина [PERSON] не цікавився, не забезпечував дитині матеріальні та педагогічні умови для фізичного, морального і духовного розвитку, не відвідував батьківські збори, шкільні свята, навчання сина у 3 класі батько не відвідує школи (а.с.16). Згідно довідки Вінницького міського центру художньо - хореографічної освіти дітей та юнацтва «Барвінок» №148 від 11.11.2015 року [PERSON] навчається в даному центрі з січня 2015 року, в процесі навчання батько участі не приймав, увесь час навчанням [PERSON] займається мати (а.с.17). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитина [PERSON], [INFO] № 01-00-011-36897 від 22.12.2015року орган опіки та піклування ВМР вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні відповідач з 2009 року не підтримував родинних відносин з сином, не брав участі у його вихованні, навчанні та лікуванні, не цікавився життям та розвитком дитини. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дітей, тому суд в інтересах дітей вважає за необхідне задовольнити даний позов. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов його нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.2 ч.2 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20гривень за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий в розмірі 487,20 грн. за вимогу про зміну розміру аліментів. На підставі викладеного згідно ст. ст. 19, 155, 164-166, 141, 180-183, 192 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved