Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-03 00:00:00

[PERSON] 05.04.2016 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі та стягнення заборгованості по аліментах. Свої вимоги мотивує тим, що з 04.02.1995 року перебуває з відповідачем зареєстрованому шлюбі, який вони уклали в Саджавській сільській раді Надвірнянського району, актовий запис № 6. В шлюбі в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. На утримання доки [PERSON] згідно рішення Надвірнянського районного суду від 09.01.2013 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття. На даний час вона вважає, що визначений судом розмір аліментів на дитину є заниженим, оскільки дочка навчається в Коломийському педагогічному коледжі, потребує постійних значних коштів як на прожиття, так і на навчання, які вона саме не взмозі надавати, так як перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON]. Відповідач не має постійного місця роботи, однак працює рамником на пилорамі в туристичному комплексі «Буковель», з чого має доходи, але не сплачує присуджені судом аліменти в повному розмірі, нерегулярно надає мізерні суми, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментах на утримання дочки [PERSON] в розмірі 27341,93 грн., а на її неодноразові звернення сплатити заборгованість по аліментах не реагував. Окрім того, в грудні 2014 року в них народився син [PERSON], на утримання якого відповідач також не надає коштів, хоча зобов'язаний це робити, а вона сама не вимозі утримувати двох дітей, в зв'язку з чим вона змушена звернутися в суд з даним позовом. Тому просить змінити розмір стягнення аліментів на утримання доки [PERSON] на 1000 грн. щомісячно, стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в розмірі 27341,93 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він на утримання дочки [PERSON] сплачував аліменти по мірі можливого, оскільки офіційно він не працевлаштований, його тимчасовий заробіток не давав змови платити аліменти в повному обсязі. Окрім того, він купував дитині необхідні речі, надавав кошти на навчання, а тому вважає, що заборгованості по аліментах в нього немає. З позивачкою вони проживали разом, надбали майно, тому також вважає, що позивачка в рахунок аліментів може порахувати те майно, яке він їй залишив. Платити аліменти в більшому розмірі він не має змоги, так само, які сплачувати аліменти на утримання сина в тому розмірі, який визначила позивачка, оскільки не матиме коштів для власного проживання. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Судом встановлено, що сторони по даній справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.02.1995 року, який між ними укладено в Саджавській сільській раді Надвінянського району, актовий запис №6 (а.с.5). В шлюбі у сторін народилися двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.6-7), які фактично проживають з матір'ю, про що не заперечують самі сторони по справі. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2013 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також в п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується в судовому засіданні сторонами, відповідач на даний час працює не офіційно в туристичному комплексі «Буковель», стабільного заробітку немає. Разом з тим відповідач не заперечує того факту, що зароблені кошти витрачає в основному на себе, інших утриманців він немає, дочці матеріально допомагає по мірі можливого, купує їй речі, придбав мобільний телефон, тощо. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною - сином [PERSON], [INFO], доходів немає, а дочка [PERSON], [INFO] навчається в коледжі, потребує додаткових коштів на своє утримання, проживання, харчування, проїзд. Утримувати дочку в достатньому і необхідному розмірі позивач сама не взмозі. Отже, відповідно ч.1 ст. 192 СК України у позивача змінився матеріальний стан, що є підставою для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду на утримання дочки [PERSON], [INFO], а тому в цій частині вимоги позивачки суд вважає підставними. Окрім того, навіть розмір аліментів, які присуджені згідно рішення суду, відповідач регулярно не сплачує, згідно наданого державним виконавцем розрахунку проплату здійснив тільки за січень-лютий 2016 року в сумі 500 грн., а загалом допустив заборгованість по аліментах в загальній сумі 27341,93 грн. Стосовно визначення самого розміру аліментів на дочку [PERSON] у твердій грошовій сумі, то в даному випадку суд наголошує на наступне. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за неї, її фізичний і духовний розвиток, за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Тому, беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов про збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає до часткового задоволення в розмірі по 700 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Також суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дітей, що дохід їх матері є недостатнім для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дітей (їх харчування, лікування, навчання, придбання одягу, тощо), а також матеріального стану платника аліментів, що він є фізично здоровою людиною, інших утриманців він не має, і суд вважає, що він взмозі працювати та утримувати своїх дітей в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку, а тому суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів щомісячно на утримання сина [PERSON] по 600 грн. до його повноліття. Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах, стосовно якої суд прийшов до такого висновку. Як зазначалося вище, відповідач [PERSON] присуджені аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], сплачував нерегулярно, в мізерних сумах, згідно розрахунку державного виконавця за 2010-лютий 2016 року допустив заборгованість по аліментах в загальній сумі 27341,93 грн. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою в інших передбачених законом випадках. Відповідно до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини - дочки [PERSON] відбувалося за рішенням суду. В справі позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за період з 2010 по 28.02.2016 року у розмірі 27 341, 93 грн., обчисленої державним виконавцем (а.с.12-13), розмір якої на час розгляду цієї справи не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом (ст.ст. 383-384 ЦПК України ), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. За цих обставин у суду не має підстав вважати порушеним право позивача на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. 194-195 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів, тому в даному випадку позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Тому, оцінюючи добуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід також стягнути по справі судові витрати в дохід держави згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. ст. 180, 181, 184, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved