Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» про повернення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.11.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір акційного строкового банківського вкладу [NUMBER] «Ваш Мультивалютний», згідно умов якого відповідач прийняв від нього грошові кошти в сумі 12000 євро на строковий депозитний рахунок на 385 календарних дні, тобто до 10.12.2014 року з процентною ставкою 9,15 % річних. Пунктом 1.1 ст.1 даного договору передбачено, що 10.12.2014 року - це дата повернення коштів строкового банківського вкладу із коштами нарахованих відсотків у повному обсязі. Відповідно до п.п.4.3.2. частини №2 договору банк зобов'язувався на його вимогу повернути йому вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, встановлені договором. 29.12.2014 року він звернувся до відділення «Львівська обласна Дирекція» ПАТ «Міський Комерційний Банк» з заявою про повернення йому коштів з банківського вкладу та виплати нарахованих на суму вкладу процентів за договором. Однак, на його прохання банк кошти не повернув. У зв'язку з наведеним, просить суд стягнути з ПАТ «Міський Комерційний Банк» кошти за його строковим банківським вкладом в розмірі 12 000 євро та нараховані відсотки в розмірі 1158,16 євро, а всього 13158,16 євро. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та доповнив, що на день розгляду справи банківський вклад та нараховані відсотки відповідачем йому не повернуті і на його неодноразові звернення до відповідача, він отримував лише відмови у поверненні коштів, а відтак просить суд задоволити його позов в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи проти чого позивач не заперечив. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. За змістом норм ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що "кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання". Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Судом було встановлено, що 20 листопада 2013 року між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та [PERSON] було укладено договір акційного строкового банківського вкладу [NUMBER] «Ваш Мультивалютний», згідно умов якого відповідач прийняв від нього грошові кошти в сумі 12000 євро на строковий депозитний рахунок на 385 календарних дні, тобто до 10.12.2014 року з процентною ставкою 9,15 % річних. Строк дії договору - з 20.11.2013 року по 10.12.2014 року (а.с.5-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом також встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 12000 євро шляхом залучення коштів на депозитний рахунок [NUMBER] «Ваш Мультивалютний», що підтверджується копією квитанції № 6022 від 20.11.2013р. (а.с.4). 26.12.2014 року, після закінчення дії договору, позивач звернувся з заявою до відповідача про повернення йому коштів із банківського вкладу за депозитною угодою та усіх нарахованих відсотків (а.с.8). Верховний Суд України 25.12.2013 року у справі № 6-140цс13 сформулював правову позицію, згідно з якою визначив, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою НБУ № 516 від 03.12.2003р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Виходячи із встановлених судом обставин та досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав взятих на себе зобов'язань по депозитному договору, не повернув позивачу кошти, внесені ним на депозитний рахунок банку та відсотки за користування такими коштами. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк» слід стягнути на користь позивача кошти за його строковим банківським вкладом в розмірі 12 000 євро та нараховані відсотки в розмірі 1158,16 євро, а всього 13158,16 євро.

Outcome: approved