Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

22.11.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично подружні відносини між позивачкою та [PERSON] припинено з 13 травня 2012 року. З часу припинення подружніх відносин [PERSON] залишився проживати з позивачкою. 22 серпня 2012 року між позивачкою та [PERSON] було укладено Договір між батьками про визначення місця проживання дитини, про участь у виховані та забезпечення умов життя дитини (про розмір та сплату грошових коштів на утримання на дитину) № 2648. Відповідно до п. 1 вказаного Договору сторони погодились, що їх спільний син [PERSON] проживатиме з матір»ю [PERSON]. Відповідно до п. 5 Договору - щодо участі Батька у забезпеченні умов життя дитини сторони погодились, що до досягнення дитиною повноліття батько здійснює щомісячне фінансування витрат на дитину - аліменти в розмірі 800 грн., що еквівалентно 100 доларам США. Сторони погодилися, що в разі зміни офіційного курсу долара США, розмір аліментів у гривнях вираховується згідно офіційного курсу НБУ на дату сплати аліментів; але в будь-якому разі сума аліментів не може бути менше 800 гривень на місяць. Останній раз [PERSON] сплатив аліменти 25 січня 2016 року. Протягом останніх 10 місяців безпідставно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. Станом на 15 листопада 2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 25 606,45грн. (1000 дол. США). Останнім часом [PERSON] почав заявляти, що має намір забрати сина на проживання до себе та хоче, щоб [PERSON] поїхав з ним до Австралії. Про такі свої наміри [PERSON] повідомляв синові [PERSON]. Таким чином, позивач зазначає, що між нею та відповідачем існує спір про місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, представник відповідача надав письмові пояснення в яких зазначає, що відповідач не заперечує проти того, щоб син проживав разом з матір'ю. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є: [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що малолітній [PERSON], проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.02.2017 року, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку дитини. З характеристики від 05.12.2016 року, виданої відносно гр. [PERSON] вбачається, що вона працює в TOB «Катапульт Мюзик» на посаді заступника директора. [PERSON] за період, що працює в компанії, проявила себе як керівник з високою кваліфікацією, відповідальна, вимоглива, але справедлива до підлеглих, здатна приймати самостійні рішення в складних ситуаціях. Ініціативна, має виражені лідерські здібності, має високу внутрішню мотивацію; володіє навиками проведення ділових переговорів, вміє вчасно розрядити та згладити ситуацію. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.02.2017 року вбачається, що орган опіки та піклування Солом»янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 2005 народження з матір'ю [PERSON]. У висновку зазначено, що під час бесіди з працівниками служби у справах дітей малолітній [PERSON] повідомив, що він спілкується з батьком, але любить маму та бажає проживати з нею. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв'язок саме з матір'ю. Доказів того, що дитина має бути розлучена з матір'ю, відповідачем не надано та матеріалами справи не встановлено. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього [PERSON], 2005 народження саме з матір'ю [PERSON], відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд вважає, доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір'ю, тобто позивачем по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved