Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

4 вересня 2017 року Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених державних коштів. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що їй з 1 листопада 2009 року була призначена державна соціальна допомога як одинокій матері. В той же час, розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 384-р від 29 жовтня 2015 року над її неповнолітнім сином [PERSON] була встановлена опіка громадянкою [PERSON], оскільки мати дитини утримувалася в слідчому ізоляторі. Тому з 1 серпня 2015 року видача допомоги була зупинена і у неї виникла переплати по виплаті державної соціальної допомоги одинокій матері у розмірі 1258 грн. 80 коп., про що її було повідомлено та зобов'язано їх повернути, але переплачені кошти не повернуто. Посилаючись на те, що виплата державної допомоги одиноким матерям припиняється у разі відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, а повідомлення про повернення надмірно переплачених коштів залишено відповідачкою без задоволення, позивач просив стягнути з неї протиправно отримані кошти у зазначеній сумі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про його час та місце була повідомлено належним чином. Відповідно до заяви, зазначеної в позові, просила розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Позивачка в судове засідання також не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Суд, вважаючи за можливим здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 та статті 18-1 Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон N2811-ХII) передбачено державну допомогу на дітей одиноким матеріям, на яку мають право одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до статті 18-2 цього Закону допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Також в ст. 18-3 Закону № 2811-ХІІ визначено, що така допомога призначається на дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Статтею 18-4 Закону 2811-ХІІ передбачено, що виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється, у тому числі, і у разі позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; а також її виплата призупиняється у разі відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав. Крім того, аналогічні положення закону виписані і в Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженої Постановою кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] 6 листопада 2009 року звернулася до позивача із заявою про призначення державної соціальної допомоги як одинокій матері на неповнолітню дитину [PERSON], якій їй була призначена з 1 листопада 2009 року. В той же час, 3 листопада 2015 року позивачу надійшло розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 384-р від 29 жовтня 2015 року, відповідно до якого над сином [PERSON] встановлено опіку, оскільки вона утримується в СІЗО м. Миколаєва. Опікуном було призначено [PERSON]. З врахуванням отриманих даних, рішенням позивача їй припинено виплату державної соціальної допомоги з 1 серпня 2015 року. Також, перевіркою судом кримінального провадження відносно [PERSON] № 1/477/119/15 встановлено, що вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 серпня 2015 року її було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України до загального покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. До ухвалення вироку вона була затримана та трималася під вартою з 15 травня 2015 року в Слідчому ізоляторі м. Миколаєва. Вироком строк тримання їй було продовжено до набрання ним законної сили. В подальшому, покарання вона відбувала Надержинщинській ВК-65 Полтавської області. Також, під час розгляду цивільної справи було встановлено, що [PERSON] 4 жовтня 2017 року звільнилася з місця відбуття покарання умовно-достроково. Відповідно до позову переплата допомоги склала 1258 грн. 80 коп. За таких встановлених обставин, в зв'язку з перебування [PERSON] під вартою, а потім засудженням до позбавлення волі, отримання нею державної допомоги як одинокій матері з часу затримання і до 1 серпня 2015 року було здійснено незаконно, тому вона в сумі 1258 грн. 80 коп. має бути повернута. В силу ст. 141 ЦПК України та п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з врахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову до суду, судові витрати з відповідачки підлягають стягненню на рахунок держави. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved