Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

19.10.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача . в якому просить стягнути з відповідача на свою користь позику в розмірі 10600 доларів США , що за курсом НБУ , станом на 18.10.2017 становить 280733,88 грн.. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає , що 02.06.2016 між сторонами був укладений договір позики , за умовами якого позивач передав відповідачу 10000 дол. США строком до 02.12.2016 зі сплатою щомісця за користування коштами по 200 дол. США. 02.12.2016 сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 02.06.2017 на тих же умовах з виплатою виногороди. Станом на 18.10.2017 відповідач не виконав умови договору і не повернув позивачу суми позики в розмірі 10000 дол. США. за користування грошима ползивача , відповідач повинен сплатити позивачу за період з 03.03.2017 по 02.06.2017 600 дол. США , що в гривневому еквіваленті становить 15890,59 грн.. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явився по невідомим суду причинам . про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін в заочному порядку з урахуванням доказів , що є у справі. Суд, вивчивши додані до справі докази . вважає . що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено , 02.06.2016 між сторонами був укладений договір позики , за умовами якого позивач передав відповідачу 10000 дол. США строком до 02.12.2016 зі сплатою щомісця за користування коштами по 200 дол. США. 02.12.2016 сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 02.06.2017 на тих же умовах з виплатою виногороди. Однак , відповідач умови договору не виконав ю. в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 10600 дол. США , що гривневому еквіваленті становить 280733,88 грн.. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дослідивши достовірність та допустимість доказів, прийшов до обґрунтованих висновків, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення процентів за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved