Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить зняти арешт з нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 3170665) та зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належало [PERSON] , накладений Першою Житомирською державною нотаріальною конторою та зареєстрований 04.05.2006 року за № 29914236, № реєстру 79. В обґрунтування вимог зазначено, що матері позивача - [PERSON] , належало право власності на земельну ділянку площею 0,0521 та житловий будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] померла. Після смерті матері, позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області з метою оформлення права на спадщину. Однак, нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на все майно, яке належить [PERSON] . Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 04.05.2006 року накладено арешт, який було накладено у зв`язку з укладенням договору довічного утримання від 01.09.1993 року. Позивач вказує, що договір довічного утримання на даний час виконаний, отже потреба в обтяженні майна відпала, однак відповідач відмовився скасувати арешт майна та вказав, що скасування арешт майна у даному випадку здійснюється у судовому порядку. Тому, з метою захисту своїх спадкових справ, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи міститься заява, у якій представник позивача просила розгляд справи проводити без їх участі, у якій також вказала, що позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, від завідувача Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. надійшла до суду заява, у якій він вказав, що розгляд справи просить проводити без їх участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. У відповідності до ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] , яке видано 10.02.1953 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . (а.с. 11) Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, та [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». (а.с. 12) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку № ЯА № 893648, виданого 30.03.2006 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0521 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1810136300:04:036:0037, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 32) 01.09.1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність дочці [PERSON] Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Алєксєєвою Г.А. У зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, державним нотаріусом Алєксєєвою Г.А. направлено до Першої Житомирської державної нотаріальної контори лист №200 від 01.09.1993 року про накладення заборони відчуження вказаної частини будинку. (а.с. 9, 22) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с. 20) Згідно довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 6453 від 12.11.2018р. про наявність зареєстрованого майна, [PERSON] на підставі договору на право забудови, посвідченого Житомирською міською державною нотаріальною конторою 26.04.1952 року за № 8497, мирової угоди та ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 26.07.1993 року по справі № 2-1219 та договору довічного утримання, посвідченого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 01.09.1993 року за № 2-6395, на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також копіями вказаних правовстановлюючих документів та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 5, 8, 13-16, 18, 21- 22) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2017 року. (а.с. 17) Згідно довідки державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. №350/02-14 від 13.02.2019 року, заведена спадкова справа №64/2008 до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи заяву про прийняття спадщини подав син померлої - [PERSON] (а.с. 7) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 18.01.2019 року, до вказаного Державного реєстру внесено запис №29914236 про арешт належного [PERSON] нерухомого майна, який накладено арешт на підставі ухвали без серії та номеру та без зазначення її видавника. Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3170665, 04.05.2006, реєстратор: Перша житомирська державна нотаріальна контора Житомирський міський нотаріальний округ. Додаткові відомості: № реєстру 79, коментар 79. (а.с. 6) 12.02.2019 року державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. винесено постанову, якою [PERSON] відмовлені у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю арешту, накладеного на все майно спадкодавця. (а.с. 4) 20.02.2019 року Житомирським обласним державним нотаріальним архівом Ворогу А.О. надіслано лист вих. №431, яким повідомлено, що згідно Алфавітної книги обліку заборон та арештів Першої житомирської державної нотаріальної контори, справа № II.26 том № 1 (розпочато 03.01.2006 року - закінчено 30.06.2007 року) та згідно Реєстрів Першої житомирської державної нотаріальної контори для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів (заборон), накладених судовими та слідчими органами, (справа II.23 розпочато 15.03.2005 року - закінчено 23.02.2006 року; справа II.23 розпочато 27.02.2006 року - закінчено 23.11.2006 року; справа II.23 розпочато 23.11.2006 року - закінчено 14.08.2007 року) - арешт майна [PERSON] від 04.05.2006 року, зареєстрований на підставі ухвали суду, не значиться. Проте, згідно Реєстру Першої Житомирської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами (справа 2-16 розпочато 14.01.1972 року - закінчено 04.04.1997 року) зареєстровано заборону відчуження нерухомого майна, належного [PERSON] , на підставі повідомлення Другої житомирської державної нотаріальної контори. Номер запису у вищевказаному реєстрі № 79, дата накладення заборони 02.09.1993 року. (а.с. 27, 37) 27.03.2019 року завідувачем Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. надіслано [PERSON] листа, яким повідомлено, що у реєстрі Першої житомирської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами за 1974 - 1997 роки, що зберігається у Житомирському обласному державному нотаріальному архіві, наявний запис про накладення заборони на майно [PERSON] на підставі повідомлення Другої житомирської державної нотаріальної контори від 02.09.1993, номер запису у реєстрі - 79. Також у справах Житомирського обласного державного нотаріального архіву зберігається повідомлення Другої житомирської державної нотаріальної контори від 01.09.1993 № 200 про те, що на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладено заборону у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання. Однак згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт за р. № 3170665 від 04.05.2006, зареєстрований Першою житомирською державною нотаріальною конторою на все майно, що належить [PERSON] , на підставі ухвали, номер і дату якої не вказано. Враховуючи вищенаведені розбіжності, Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області обтяження № 3170665 від 04.05.2006 року не може бути припинено. (а.с. 28) Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексуУкраїни, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо правозастосування цієї норми права Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що інший правонабувач - орендар, суб`єкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом) Згідно п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власністю після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1216 Цивільного кодексуУкраїни визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексуУкраїни, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що наявність арешту на спадкове майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, як спадкоємця майна померлої матері, внаслідок чого [PERSON] позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Отже, оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був накладений у зв`язку з укладенням договору довічного утримання, сторони якого померли, матеріали справи не містять доказів того, що вказаний договір був розірваний, також матеріали справи не містять доказів щодо наявності інших підстав для арешту майна померлої [PERSON] , арешт майна обмежує права позивача як спадкоємця даного майна, суд вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved