Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на території Автономної Республіки Крим непідконтрольній державній владі України. Свою заяву мотивує тим, що 17 грудня 2014 року в м. Севастополь Автономної Республіки Крим у неї народилась донька [PERSON]. Проте, у звязку з тим, що лікарське свідоцтво про народження не відповідає вимогам законодавства України та не має юридичної сили, вона не може зареєструвати народження своєї дитини. Заявник та представник заінтересованої особи в судовому засіданні заяву підтримали. Відповідно до статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона повністю підтверджується наданими по справі доказами. Зокрема з матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2014 року в місті Севастополі Автономної Республіки Крим у [PERSON] народилась донька. Листом від 12.07.2017 року за вих. № 558/14.5-31 [PERSON] Глухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області повідомлено про відмову у проведенні державної реєстрації народження дитини у звязку з тим, що нею було предявлено документ виданий на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно\~Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ),виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до\~\~частини другої статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Медичне свідоцтво про народження у заявниці дитини в місті Севастополі від 30 червня 2017 року серії 67 № 166701 видане Родильним будинком № 2 Міської лікарні № 5 «Центр охорони здоровя матері та дитини» міста Севастополь Автономної Республіки Крим видане на території тимчасово непідконтрольній Україні, а отже не створює для державних органів України правових наслідків. Проте, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.\~Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також той факт, що за визначених обставин встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки для заявниці, тобто від нього залежить виникнення особистих чи немайнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт народження дитини, що має юридичне значення. Таким чином суд вважає, що підстави для встановлення факту народження [PERSON] підтверджені доказами, які достовірно свідчать про її народження в певний час і за певних обставин.

Outcome: approved