Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

21.03.2014 року відкрито провадження за первісним позовом. 14.04.2014 року по справі ухвалене заочне рішення. За заявою відповідача ухвалою суду від 07.05.2014 року заочне рішення скасоване та справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.06.2014 року прийнятий зустрічний позов. Позивач за первісним позовом свої вимоги мотивує тим, що 09.09.2013 року з відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5990 грн., строком на 3 місяці, тобто до 09.12.2013 року. Згідно п. 5.1 договору, повернення позики здійснюється або шляхом утримання із заробітної плати відповідача, або шляхом внесення грошових коштів в касу рівними частинами по 1997 грн. щомісяця не пізніше 20 числа місяця. Відповідач з 09.09.2013 року перебував у відпустці тривалістю 24 дні, після закінчення якої на роботу не вийшов, внаслідок чого був звільнений за прогул. В зв'язку з чим повернути позику шляхом утримання з заробітної плати можливості не було, добровільно відповідач платежів не здійснював. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору позики у розмірі 5990 грн., а також судові витрати. Відповідач свої зустрічні вимоги мотивує тим, що з квітня 2011 року працював менеджером ТОВ ВКФ "Кондитероптторг". 09.09.2013 року товариством була пред'явлена претензія про недостачу 5990 грн. з вимогою про повернення. Під загрозою втрати роботи ним був підписаний договір про позику на суму 5990 грн., хоча фактично кошти він не отримував і наміру брати позику не мав. З 09.09.2013 року він перебував у вимушеній відпустці, після чого дізнався про існування наказу про звільнення за прогули від 03.12.2013 року. Оскільки фактично грошових коштів він не отримував, договір підписав під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, взагалі укладати договір позики не мав наміру, так як фактично договором приховувалася вимога про повернення недостачі, з якою він не погодився, порушує питання про визнання недійсним договору безвідсоткової позики від 09.09.2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, згідно заяви представника відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або цінні речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з наданого позивачем договору, 09.09.2013 року між сторонами був укладений договір безвідсоткової позики, згідно якого позивачем були надані відповідачу кошти у розмірі 5990 грн. строком на 3 місяці з моменту укладення договору. Як вбачається з акту передачі грошей від 09.09.2013 року, який є невід'ємним додатком до договору, відповідач засвідчив власним підписом отримання грошей у розмірі 5990 грн. Наявність власного підпису в зазначеному акті відповідачем не оспорюється. Як на одну з підстав визнання недійсним договору позики відповідач за первісним позовом посилається на його укладення під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для себе умовах без отримання грошових коштів. Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були насправді ним одержані від позикодавця. В разі, коли договір був укладений під впливом тяжкої обставини, для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця як доказ можуть бути прийняті до уваги покази свідків. Відповідно до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, відповідачем не надано доказів в підтвердження укладення договору позики на вкрай невигідних умовах та не отримання ним грошових коштів. Так, твердження відповідача, що він мав піти у вимушену відпустку, спростовуються наказом № 111 по ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» від 09.09.2013 року, згідно якого [PERSON] надана тарифна відпустка тривалістю 24 календарних дні на підставі його особистої заяви. Не можуть також бути прийняті до уваги твердження відповідача про те, що він чекав рішення керівництва підприємства щодо подальшого працевлаштування, оскільки вони спростовуються актами про відсутність на робочому місці з 03.10.2013 року по 03.12.2013 року та наказом про звільнення № 145 по ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» від 03.12.2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпПУ, виходячи з яких невихід на роботу допускав саме відповідач. Доказів іншого відповідачем не надано. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження тієї обставини, що фактично між сторонами склалися інші правовідносини, а саме відносини між роботодавцем та працівником з приводу виявленої нестачі. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 5.1 договору безвідсоткової позики, повернення позики здійснюється починаючи з наступного місяця після видачі позики шляхом щомісячного утримання з заробітної плати позичальника суми 1997 грн., або шляхом внесення грошових коштів в касу підприємства, або іншим способом, передбаченим чинним законодавством, але не пізніше 20 числа кожного з зазначених місяців. Термін погашення 09.12.2013 року. Згідно наказу від 09.09.2013 року № 111 [PERSON] надана тарифна відпустка з 09.09.2013 року на 24 календарні дні. Наказом від 03.12.2013 року № 145 [PERSON] звільнений з посади менеджера з 03.12.2013 року у зв'язку з прогулом без поважних причин. Відповідачем не надані докази в спростування твердження позивача, що в порушення умов договору в зазначений у договорі термін кошти не повернуті. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З повідомлення, наданого позивачем, вбачається, що прострочена заборгованість за договором позики станом на 14.03.2014 року становить 5990 грн. Зазначене також підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3773. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості з [PERSON] Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved