Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації по втраті частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що він працював на посаді юриста в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» у період з 16.10.2012 року по 31.10.2014 рік. Наказом відповідача від 31.10.2014 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В порушення вимог Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 116 КЗпП України з ним при звільненні не проведено повного розрахунку всіх сум, що належать йому від товариства. Зазначає, що на день його звільнення сума заборгованості відповідача перед ним по не виплаченій заробітній платі склала 3887,66 гривень. Вказує на те, що сума компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з затриманням її виплати, з врахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, становить 490,49 грн. Оскільки при звільненні повного розрахунку з позивачем проведено не було , з посиланням на норми ст.ст. 47,97,116,117 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 877,66 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку при звільненні у сумі 7264,84 грн., компенсацію по втраті частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 490,49 грн. В ході судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 877,66 грн.; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день, винесення рішення по справі ; компенсацію по втраті частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі - 594, 43 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено по справі, позивач [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» перебував у трудових відносинах на посаді юриста. Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» №15- 0000000025 від 16.10.2012 року прийнято на роботу [PERSON] 16.10.2012 року на посаду юриста. /а.с.4/ Згідно записів у трудовій книжки [PERSON] серії [NUMBER] заповненої 96.09.2012 року , наказом №77 К від 31.10.2014 року [PERSON] звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України./а.с.5-7/ Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Однак , як встановлено судом в день звільнення Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» не провело розрахунок із позивачем [PERSON] у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , а саме не виплачена заробітна плата в сумі 3877,66 гривень, що стверджується довідкою ТОВ «Комплекс «Закарпаття» від 13.02.2015 року, згідно якої заборгованість перед [PERSON] за період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 року станом на 13.02.2015 року складає 3877,66 гривень /а.с.12,13/ Особи, винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (ст. 265 КЗпП України). Відповідно до положення ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищаеться законом. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України , при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних пацівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15 цс 13 за позовом до Сумського національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Крім того, аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином, факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем [PERSON] при звільненні підтверджено. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не довів відсутність вини власника або уповноваженого ним органу у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] звільнено з роботи 31.10.2014 року, що стверджується записом у трудовій книжки позивача. Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 з відповідними змінами та доповненнями. Згідно довідки про середню заробітну плату від 13.02.2015 року , що нараховувалась [PERSON] до моменту звільнення: за серпень 2014 року складає 2116,93 гривень, за вересень 2014 року - 2873,92 гривень. /а.с.12/ Заробітна плата [PERSON] за повні два місяці роботи, що передували його звільненню за серпень 2014 року та вересень 2014 року складає 4990,85 гривень. В серпні 20 робочих днів, в вересні 22 робочих дня. Тому середня заробітна плата позивача за один день складає: (2116,93 грн.+ 2873,92 грн.) : ( 20 р.д. +22 р.д. ) = 118 грн. 83 коп. Кількість днів за час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] за період з 31.10.2014 року по 22.04.2015 року (день ухвалення рішення) складає: листопад 2014 року - 20 днів, грудень 2014 року - 23 дня, січень 2015 року - 20 днів, лютий 2015 року - 20 днів, березень 2015 року - 21 день, квітень 2015 року - 15 днів, тобто всього 119 робочих днів. Таким чином середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає : 118 грн. 83 коп. х 119 р.д. = 14140 гривень 77 копійок. Таким чином, ст. 117 КЗпП України передбачається відповідальність власника або уповноваженого ним органу за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача про стягнення компенсації по втраті частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі - 594, 43 грн. , то такі суд вважає обгрунтованими і такми , що підлягають до задовлення. З наданого позивачем розрахунку, який суд визнав обгрунтованим вбачається, що розмір компенсації по втраті частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (з врахуванням зростання індексу споживчих цін в лютому 2015 року відповідно до грудня 2013 року до 131,6 %) становить 594,43 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи , враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved