Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

22 грудня 2017 року [PERSON] та\~[PERSON]звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог посилаються на те, що після смерті чоловіка позивачки [PERSON] та смерті батька позивача [PERSON] вікрилася спадщина, зокрема на житловий будинок № 1 по вул. Степовій, в с-щі Комишня Миргородського району Полтавської області. Спадкодавець [PERSON] за життя склав заповіт, відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями за вищевказаною адресою заповів у рівних частинах дружині [PERSON] Г та синові [PERSON] Позивачі у встановленому законом порядку прийняли, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлого [PERSON] позивачам було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок. [PERSON] та\~[PERSON]просять суд визнати право власності в порядку спадкування за заповітом по 1/2 частці домоволодіння № 1, яке розташоване по вул. Степовій, в с-щі Комишня Миргородського району Полтавської області, що належало померлому [PERSON] Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04.05.2018 замінено первісного відповідача [PERSON] селищну раду Миргородського району на [PERSON], оскільки, згідно з відомостями, наданими нотаріусом, спадщину після [PERSON] окрім позивачів, прийняла [PERSON]. Крім того, ухвалою суду від 15.11.2019 за клопотанням відповідача витребувано з Миргородського обєднаного управління Пенсійного фонду України відомості, що містять інформацію про правову підставу для призначення [PERSON] пенсії починаючи з 29.09.2009. В судових засіданнях позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивач адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, зазначила, що вона, як непрацездатна повнолітня дитина спадкодавця має право на обовязкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України. В останнє судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, крім того, просила суд визначитися з питанням строку позовної давності при вступі у спадщину, з урахуванням того, що спадщина відкрилася аж 22 серпня 2011 року, а позивачами не заявлялося клопотання про поновлення строків позовної давності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Другої миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, установа направила на адресу суду лист про розгляду справи у відсутність їхнього представника, при вирішення спору нот контора покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер 22 серпня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина зокрема на житловий будинок № 1 по вул. Степовій, в с-щі Комишня Миргородського району Полтавської області. Спадкодавець [PERSON] за життя склав заповіт, відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями за вищевказаною адресою заповів у рівних частинах дружині [PERSON] Г та синові [PERSON] Позивачі у встановленому законом порядку прийняли, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлого [PERSON] нотаріусом було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок (а.с.27). До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02 червня 1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. Відповідно даних погосподарської книги (1977-1979 рр.) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Степовій, 1 у с-щі Комишня Миргородського району Полтавської області значиться за померлим [PERSON] (а.с.6-7). Відповіднодо свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, [PERSON] надано право на будівництво житлового будинку по вул. Степовій в с-щі Комишня, строк початку та закінчення будівництва 1962-1963 р.р.(а.с. 156-157). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили), не зробив цього і спадкодавець. Відповідно до п.4 ч.8 п.п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу У PCP, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (яка припинила свою дію 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, у період забудови домоволодіння № 1 по вулиці Степовій, у с-щі Комишня Миргородського району Полтавської області, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно зі ст. ст. 1216 1221 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Щодо тверджень відповідача, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до відомостей, наданих Миргородським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України, [PERSON] станом на 06.07.2009 призначено пенсію, як жінці, яка виховує дитину інваліда. З вищевикладеного вбачається, що відповідачка [PERSON] не є непрацездатною особою, а, відтак, у неї не виникає право на обовязкову частку у спадщині. Що стосується строків позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, дослідженої в ході судового розгляду (а.с. 96-122) позивачі прийняли спадщину в межах шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. В подальшому [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, однак, у звязку тим, що у спадкодавця був відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, постановою нотаріуса від 15.12.2017 їм було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Відповідно до п. 4.10. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Пунктом 4.18 Порядку визначено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України, встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, за відсутності необхідних документів, спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оформити свої спадкові права у такому випадку можливо лише в судовому порядку. До виниклих спірних правовідносин строк позовної давності не застосовується. А відтак, твердження відповідача про сплив строку позовної давності спростовується вищевказаним. За таких обставин, права позивачів, як спадкоємців за заповітом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачів на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved