Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд визнати за ним право особистої власності на гараж № 127 по вул.. Заріпова.Х, 117 в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, який складається з: гаражу літ. «А» площею 195,4 кв.м., балкону літ. «а» та балкону літ. «а1». Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з15 листопада 2004 року він є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Радужний» в смт Затока, який до цього вже був створений та функціонував понад трьох років. Загальними зборами кооперативу [PERSON], як і іншим членам, фактично було видано земельну ділянку для будівництва гаражу. 12 грудня 2005 року між ГБК «Радужний» та Затоківською селищною радою був укладений новий Договір оренди земельної ділянки площею 0,904 га, терміном на 10 років, який в подальшому, Договором про внесення змін від 23.11.2015 року, було продовжено ще на 10 років. Ділянка надавалась для будівництва та обслуговування гаражів у Центральному районі смт Затока м.Білгород-Дністровський. В 2007 році [PERSON], разом з іншими членами ГБК «Радужний», закінчив будівництво гаражу. Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого 20.07.2010 року Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське БТІ», збудований гараж літ. «А» є двоповерховим загальною площею 195,4 кв.м. Так, понад 10 років [PERSON] вільно, без будь-яких порушень прав інших осіб, користується та володіє гаражем № 127 по вул.. Заріпова.Х, 117, смт Затока. В 1985 році [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON]. Більше дванадцяти років сторони фактично не підтримують подружні відносини. Будівництво гаражу [PERSON] здійснював власними силами та за рахунок особистих коштів, оскільки на той час вони з відповідачкою вже фактично перестали проживати разом. Проте за нормами Сімейного Кодексу відповідачка так само як і позивач може заявляти права на гараж, оскільки гараж відноситься до категорії спільно нажитого майна подружжя та в рівних частках належить кожному з подружжя. Захистити свої майнові права на збудований гараж позивач можу лише шляхом звернення до суду. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, проти позову не заперечує, оскільки чоловік [PERSON] дійсно сам збудував спірний гараж 15 років тому. Представник Затоківської селищної ради у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява представника з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник ГБК «Радужний» у судове засідання не зявився, від [PERSON] кооперативу до суду надійшла заява з проханням провести розгляд справи без участі представника кооперативу, проти уточнених позовних вимог не заперечують, оскільки доводи [PERSON] відповідають дійсності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2005 року між Затоківською селищною радою та ГБК «Радужний» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,904 га терміном на 10 років для будівництва гаражів у Центральному районі смт Затока. Договорами про внесення змін термін дії оренди був продовжений до 23.11.2025 року. 15 листопада 2004 року на імя позивача [PERSON] ГБК «Радужний» була видана членська книжка кооперативу, за відомостями якої позивач з 2006 року систематично та вчасно сплачує членські внески. В 2007 році позивач закінчив будівництво гаражу № 127 по вул.. Заріпова.Х, 117 в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, площею 195,4 кв.м. Такі обставини підтверджуються технічним паспортом виготовленим 20.07.2010 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» на замовлення позивача. З 08.06.1985 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Проте, шлюбні відносини сторін фактично припинені з 2005 року. Вони проживають окремо, мають різний побут та окремий бюджет. Згідно з ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до вимог ч.1ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. Таким чином, діючими нормами сімейного законодавства повністю врегульовуються правовідносини, що виникли між сторонами, вирішується спір про майнове право, а саме, обставини справи в розумінні вищезазначених правових норм свідчать про абсолютне, самостійне, особисте право позивача на обєкт нерухомого майна гараж. Крім того, встановлюючи обставини справи, суд враховує те, що відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги [PERSON], стверджуючи про дійсність його доводів та наголошень. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.\~ Згідно ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Беручи до уваги викладене, враховуючи відсутність заперечень інших учасників процесу, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву [PERSON] та тим самим здійснити судовий захист його майнових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved