Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради та просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на ? частину житлового будинку № 45 «А», розташованого по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському, що складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 23,7 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», споруд № 1, 2. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 12.03.2015 року померла його тітка [PERSON], яка залишила на його імя заповіт стосовно всього належного їй на день смерті майна. На підставі вказаного заповіту 21.10.2015 року державний нотаріус [PERSON] видала позивачу [PERSON] про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: ? частка житлового будинку № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському, що належала померлій на підставі [PERSON] про право на спадщину за законом від 17.03.1980 року. Як зазначає позивач, решта ? частка вказаного будинку також за життя належала його тітці [PERSON], однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу він не може довести це та отримати свідоцтво про право на спадщину на решту будинку, тому змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлення про час та місце слухання справи було отримано відповідачем, причини неявки суду не відомі. За підписом заступника міського голови [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення з приводу позовних вимог [PERSON], в яких представник відповідача зазначив, що не визнає позовні вимоги та просить прийняти законне і обґрунтоване рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку представленим доказам, встановивши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 406190, актовий запис № 351 складений відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. 12 листопада 2013 року [PERSON] склала Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий номер 1058, згідно з яким вона все своє майно, що на день смерті буде їй належати заповідає [PERSON], [INFO]. Відповідно до [PERSON] про право на спадщину за законом від 17.03.1980 року, посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори [PERSON] дублікат якого виданий державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву 24 липня 2013 року за реєстровим № 2-154, [PERSON] успадкувала ? частку житлового будинку № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському після смерті чоловіка [PERSON] якому належала вказана частка будинку на підставі свідоцтва про права приватної власності на будову видане Білгород-Дністровським міським комунальним господарством 05.11.1965 року. Відповідно до положень ст.\~34\~Закону України\~"Про\~нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами. Відповідно до\~п.\~23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№ 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. За даними Спадкової справи до майна померлої [PERSON], 27 березня 2015 року позивач подав до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул.. Лесі Українки, 45-а, в м. Білгород-Дністровському. Ч. 1 ст.\~1296\~ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 21 жовтня 2015 року державний нотаріус [PERSON] видала позивачу [PERSON] про право на спадщину за заповітом, реєстровий номер 3110, згідно з яким позивач прийняв спадщину [PERSON] у вигляді ? частки житлового будинку № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському, що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою 17.03.1980 року. В той же день, 21.10.2015 року державний нотаріус [PERSON] видала позивачу [PERSON] про право на спадщину за заповітом, реєстровий номер 3113, згідно з яким позивач прийняв спадщину [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 0,0332 га, що розташована по вул.. Лесі Українки, 45-а, м. Білгород-Дністровський, кадастровий номер 5110300000:01:004:0368, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності № 14509784 видане 12.12.2013 року Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 240376551103. Одночасно, державний нотаріус [PERSON] письмово повідомила позивача про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу ? частку будинку у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказану частку та рекомендувала звернутися до суду. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. За роз'ясненням Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 15 жовтня 2015 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» на запит нотаріусу надав інформаційну довідку згідно з якою власником житлового будинку № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському була [PERSON]: ? частка на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.0965 року; ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1980 року. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно складеної 21.10.2015 року. Відповідно до відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському, реєстраційний номер майна: 36430094, належить на праві приватної власності [PERSON]. 11 квітня 2012 року державний реєстратор вніс запис (Номер запису: 2658 в книзі: 19) до реєстру про речове право [PERSON]: ? частка на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.0965 року, видане Білгород-Дністровським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Білгород-Дністровського міськвиконкому № 589 від 14.10.1965 року; ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1980 року, реєстровий № 2-470, посвідчене державним нотаріусом [PERSON] Тобто, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про право власності померлої на весь будинок, проте відсутній сам правовстановлюючий документ на його ? частку на підставі свідоцтва 1965 року. За заявою представника позивача судом була витребувана від КП «Білгород-Дністровське БТІ» інвентаризаційна справа на житловий будинок № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься оригінал Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.04.2012 року з якого вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку № 45-а по вул.. Лесі Українки в м. Білгород-Дністровському, реєстраційний номер майна: 36430094, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1980 року, реєстровий № 2-470, посвідчене державним нотаріусом [PERSON] ? частка, та на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.0965 року, видане Білгород-Дністровським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Білгород-Дністровського міськвиконкому № 589 від 14.10.1965 року ? частка. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими та повністю доведеними ствердження позивача щодо наявності у його спадкодавця речового права на іншу ? частку спірного будинку, яка входить до її спадкової маси. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість, позиція відповідача щодо невизнання позовних вимог суду не зрозуміла, оскільки вона не обґрунтована. Відповідач не навів жодних достатніх підстав для спростування позовних вимог [PERSON] Заявлене прохання до суду прийняти законне та обґрунтоване рішення взагалі для суду є неприйнятним, оскільки кожне судове рішення ґрунтується на засадах верховенства права, приймається виходячи з оцінки всіх представлених доказів, на підставі повного і всебічного зясуванні обставин та у відповідності до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним право власності на ? частку вказаного житлового будинку, що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.1965 року.

Outcome: approved