Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

30 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, третя особа:Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області про визнання недійсними Державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 0,96 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради, Дунаєвецького району Хмельницької області. Він спадщину прийняв відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець який проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на день його смерті, інших спадкоємців немає, з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Для отримання свідоцтва про право на спадщину звернувся в нотаріальну контору Дунаєвецького районного нотаріального округу і в переліку документів, які потрібні надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом є витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У видачі витягу в відділі Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі Хмельницької області було відмовлено , оскільки в процесі перевірки виявилось, що кадастровий номер [NUMBER], який зазначений в Державному акті на право власності на земельну ділянку відсутній в Національній кадастровій системі, електронний документ на дану земельну ділянку неможливо внести до системи НКС, по причині його відсутності у відділі. Кадастровий номер [NUMBER] присвоєний земельній ділянці вірно, однак Державний акт на право власності на земельну ділянку не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Вищезазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на ім'я спадкодавця за його життя, але його законність і юридична сила, як і право власності, є оспорюваним через допущені помилки в цьому документі, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду Представник позивача по довіреності [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач: представник Дунаєвецької міської Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду заяву, в якій позов визнає і просить справу розглядати у його відсутності. Третя особа: представник Дунаєвецької РДА в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду заяву, в якій не заперечує проти позову і просить справу розглядати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка розміром 0,96 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно заповіту ,складеного та посвідченого секретарем Іванковецької сільської ради Дунаєхвецького району 01.02.2010 року ,зареєстровано в реєстрі №6, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON],що підтверджується копією заповіту. Позивач [PERSON] є спадкоємцем на майно померлої [PERSON], як спадкоємець за заповітом та за законом, спадщину прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 46395434, №46395443 від 11.01.2017 року та копією спадкової справи №330-2012, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року з якої вбачається, що 31 жовтня 2012 року була заведена спадкова справа №330-2012 року за заявою [PERSON]. Інших спадкоємців немає. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 грудня 2016 року приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу видно, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та належала [PERSON], померлій [INFO] року, в зв'язку із тим, що вищевказане майно не зареєстровано в органах державної реєстрації згідно ст. 182 Цивільного кодексу України. Розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації від 13.04.2006 року №291/2006р. «Про надання в натурі (на місцевості) земельної частки на території Іванковецької сільської ради» [PERSON], власниці сертифіката серії [NUMBER] - надано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту с. Іванківці земельну частку №227 площею 0,96 га, що підтверджується копією даного розпорядження. [PERSON] на підставі вищезазначеного розпорядження видано Дунаєвецькою райдержадміністрацією державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] площею 0,96 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], однак державний акт не зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що підтверджується копією державного акта Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації №291/2006р від 12.04.2006 року порушує права позивача, оскільки не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право на земельну ділянку. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд вважає, що позивач , прийнявши у спадщину спадкове майно, відповідно до ст. 1223 ЦК України вважається таким , що прийняв спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] набула право на земельну ділянку площею 0,96 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Дунаєвецького району її право на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому вимоги обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved