Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

14 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він придбав у [PERSON] житловий будинок № 33 по вул. Пролетарській (після перейменування - Лісова) в смт. Костянтинівка, Краснокутського району, Харківської області, про що свідчить розписка продавця про отримання коштів, однак за собою своєчасно його не зареєстрував, оскільки [PERSON] помер. Позивач добросовісно та відкрито володіє майном більше 10 років, утримуючи його та садибу з 2001 року. З урахуванням уточнених позовних вимог прохав: встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати за ним право приватної власності на вищевказаний житловий будинок за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій прохала слухати справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги визнала. \~Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 24.01.1984 року, посвідченого Краснокутською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер: книга 8 номер запису 1035 [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Лісовій (колишня назва вулиці - Пролетарська) №33 в смт. Костянтинівка, Краснокутського району, Харківської області, про що свідчить довідка КП «Краснокутське БТІ» від 08.09.2017 року №788. Як вбачається з розписки, наданої [PERSON], то останній отримав від [PERSON] гроші у сумі 3000 грн. за продаж ним будинку, житлова площа якого відповідно довідки Краснокутського БТІ № 788 від 08.09.2017 року становить 29,70 кв.м., який йому належить та зобовязувався підготувати документи для нотаріального посвідчення договору. Однак, договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчений не був та право власності за [PERSON] не зареєстровано, у звязку з раптовою смертю [PERSON] Окрім цього, в договорі купівлі продажу від 24.01.1984 року, посвідченого Краснокутською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер: книга 8 номер запису 1035 не вірно зазначено прізвище покупця, а саме: замість «Колісник Віктор Федорович» вказано прізвище «Колеснік Віктор Федорович», оскільки як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №256166 прізвище останнього «Колісник Віктор Федорович». 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим\~ЦПК України\~викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі вищевикладеного, суд вважає підтвердженим документально факт належності [PERSON] договору купівлі продажу від 24.01.1984 року, посвідченого Краснокутською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер: книга 8 номер запису 1035. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, \~з часу смерті [PERSON] і по даний час ніхто із спадкоємців щодо оформлення цього житлового будинку не звертався, а навпаки спадкоємцями [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надано заяви, які посвідчені секретарем виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, в яких вони не заперечували проти оформлення будинку, розташованого за адресою: вул. Пролетарська (Лісова) №33, житлова площа якого відповідно довідки Краснокутського БТІ № 788 від 08.09.2017 року становить 29,70 кв.м. в смт Костянтинівка, Краснокутського району, Харківської області на імя [PERSON]. З технічного паспорта виготовленого КП «Краснокутське БТІ» вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями існує. Загальна площа житлового будинку складає 57,50 кв. м. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей\~15,\~16 ЦК України, а також ч. 4\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як зазначає\~ст. 344 ч. 2 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння може приєднати до часу свого володіння увесь час протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем правонаступником вона є. Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~ст. 344 ЦК України\~можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до\~ст. 344 ЦК України\~є добросовісність. \~Окрім цього, враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). \~Згідно з п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.ст.\~19,76,81, суд знаходить доведеним, що на житловий будинок ніхто не претендує, позивач відкрито, добросовісно, безперервно з 2001 року володіє житлом, що надає йому права набуття житлового будинку у власність за давністю володіння відповідно до правил, встановлених\~статтею 344 ЦК України. За таких підстав суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій, а тому він відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в звязку з чим, відповідно до 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1905,46 грн.

Outcome: approved