Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

22 травня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.02.2019 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача збитки, спричинені залиттям квартири в сумі 852 973,20 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2018 року відбулось залиття квартири, яка належить на праві власності позивачу з вищерозташованої квартири, яка належить на праві власності відповідачу. Після обстеження квартири було складено відповідний акт та визначено, що причиною залиття квартири є вихід з ладу радіатора центрального опалення. Квартира позивача була застрахована, проте оскільки страховик у виплаті страхового відшкодування відмовив. Як зазначає позивач, квартирі позивача спричинені збитки, які згідно із Звітом від 02.05.2018 року складають 654 932,60 грн. Крім того, за складання звіту позивач сплатила 3 000,00 грн. Позивач зазначила, що відповідач в позасудовому порядку відмовився відшкодувати збитки, а тому для захисту порушеного права позивач звернулася до суду з позовом. 04.09.2018 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в яких відповідач зазначає, що він не згоден із сумою відшкодування. У відповіді на відзив, яка приєднана до матеріалів справи в судовому засіданні, яке відбулось 25.09.2018 року, представник позивача наполягає на заявлених вимогах та зазначає, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої позивачеві внаслідок залиття належної їй квартири має бути покладено саме на відповідача. Відповідач знав про огляд квартири позивача та міг бути присутній при цьому. Крім цього він мав можливість самостійно оглянути квартиру позивача проте цього не зробив. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив, що відбулось залиття з вини відповідача, проте не погоджувався з сумою, яка визначена як спричинені збитки. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтям 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього кодексу, тобто тягар доказування покладається на сторін цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 19.05.2004 року. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2007 року. Частина 4 статті 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2018 року відбулось залиття квартири позивача. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Як вбачається, в акті повинно бути зазначено причину залиття квартири. 06.03.2018 року членами комісії ВОП «Михайлівська» було складено акт в якому зазначено, що залиття квартири №12 відбулось 03.03.2018 року з квартири №16 внаслідок виходу з ладу радіатора центрального опалення. Як зазначено в акті, під час обстеження квартири №12 виявлено залиття стін, стелі та підлоги по всій площі квартири. Також в акті зауважено, що мешканцями квартири №16 були проведені роботи по переобладнанню інженерно-технічних мереж власними силами. Крім того, вказана причина залиття підтверджується висновком №05.04.18 експертного будівельно-технічного дослідження складеного судовим експертом Лиценко М.В. Таким чином, досліджені докази свідчать про те, що залиття квартири позивачки сталося з вини власника квартири №16 (відповідача). Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що залиття квартири відбулось з вини відповідача. За таких обставин суд прийшов до висновку, що залиття квартири позивачки, сталося з вини відповідача, а тому він, відповідно до ст.1166 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачці заподіяні цим збитки. Позивач на підтвердження суми завданих збитків надала копію Звіту №27/18 (визначення розміру матеріальних збитків, складеного 02.05.2018 року ФОП [PERSON] . Проте оскільки судом за клопотанням представника відповідача була призначена експертиза для встановлення розміру спричиненого збитку, саме вказаний висновок суд бере до уваги як належний доказ суми спричинених битків. Згідно із зазначеним висновком, який складений 22.12.2018 року судовим експертом Стасюк М.Ю. визначено, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , яке трапилося 03.03.2018 року, станом і в цінах на час складання висновку, становить (з урахуванням ПДВ) - 852 973,20 грн. Судом не встановлено підстав вважати, що висновок експерта є неналежний та недопустимий доказ. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача збитки, спричинені залиттям квартири в сумі 852 973 (вісімсот п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривни 20 копійок. Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved