Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

27.07.2018 року засобами поштового зв`язку директор Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРОНЕКС» Миронюк С.В. від імені Товариства звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ,) вимогами якого є відшкодування шкоди, завданої працівником порушенням покладених на нього трудових обов`язків. Ціна позову визначена позивачем у розмірі 450 446, 13 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач має на праві власності транспортні засоби спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е Volvo FH12 державний номерний знак [NUMBER] та загальний напівпричіп SchwarzmullerSPA-3E державний номерний знак [NUMBER] , які використовує для здійснення господарської діяльності з перевезень вантажів. Відповідач, [PERSON] , працівник позивача, 9.11.2017 року отримав у володіння вказані транспортні засоби з метою виконання виробничого завдання в технічно справному вигляді.23.11.2017 та 24.11.2017 року відповідач здійснював виконання заявки з транспортування вантажу з міста Запоріжжя до села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. Після розвантаження 24.11.2017 року о 18.40 прибув до міста Києва. Вночі 24.11.2017 року о 23.10 після вживання алкогольних напоїв без будь-якого завдання від позивача відповідач самовільно використовував ввірені йому транспортні засоби для пересування на власний розсуд по м. Києву по проспекту Перемоги. Підчас такого пересування 25.11.2017 року о 03 год. 50 хв. за адресою м. Київ, проспект Перемоги, 71, 73/1 (перед мостом «Нивки»), скоїв дорожньо-транспортну пригоду внаслідок якої пошкодив вище вказані належні позивачу транспортні засоби. У зв`язку з цими подіями відповідач неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності. Суб`єктом оціночної діяльності визначено суму матеріального збитку від пошкодження транспортних засобів у розмірі 450446,13 грн. Вказана сума заявлена позивачем до стягнення. Ухвалою суду від 30.07.2018 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.135-136). Ухвалою суду від 09.10.2018 р. за заявою відповідача здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 28.11.2018 року відповідачем подано відзив, в якому він заперечував проти заявлених позовних вимог та просив у позові відмовити, обґрунтовуючи заперечення незгодою з заявленим позивачем розміром матеріального збитку та повідомив про намір заявити клопотання про призначення по справі судової експертизи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2018 р. призначено автомобільно-товарознавчу експертизу. 04.03.2019 р. від Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 5904-5907/18-26 від 28.02.2019 р. 05.03.2019 року відновлено провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІРОНЕКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником порушенням покладених на нього трудових обов`язків. 20.05.2019 року відповідач подав відзив з врахуванням висновків судової авто товарознавчої експертизи № 5904-5907/18-26 від 28.02.2019 р., просив суд відмовити у позові у повному обсязі, посилаючись на неправильність визначення позивачем ціни позову. 15.10.2019 року проведено за участю представника позивача підготовче судове засідання, відповідач не прибув у вказане судове засідання, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У вказаному засіданні позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом. 15.10.2019 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 06.02.2020 року. У судове засідання 06.02.2020 року прибув представник позивача, відповідач або його представник не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи наявність у справі відзивів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІРОНЕКС» (02002 м. Київ, вул. Є. Сверстюка (М. Раскової), 23, оф. 624, ЄДРПОУ 38807122) зареєстровано 09.07.2013 року, основний вид економічної діяльності 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. За позивачем зареєстровані на праві власності спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е Volvo FH12 державний номерний знак [NUMBER] .04.2015 року(свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ) та загальний напівпричіп SchwarzmullerSPA-3E державний номерний знак [NUMBER] 19.05.2015 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ).Транспортні засоби обладнані засобами GPS моніторингу (довідка від 06.12.2017 року № 06/12/17). З пояснень представника позивача договір добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) не укладався. 27.09.2017 року вони пройшли технічний огляд та визнані технічно справними(протоколи перевірки технічного стану транспортного засобу АК № 168479 , АК № 168478). Відповідач, [PERSON] , прийнятий на роботу до ТОВ «МІРОНЕКС» та призначений на посаду водія-експедитора згідно наказу № 40 від 21.07.2017 року. 09.11.2017 року відповідач з метою виконання виробничого завдання отримав у володіння спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е Volvo FH12 д.н.з [NUMBER] та загальний напівпричіп SchwarzmullerSPA-3Eд.н.з [NUMBER] в технічно справному стані згідно акту приймання передачі автомобіля від 09.11.2017 р. Згідно подорожнього листа № 254 від 09.11.2017 р. визначався маршрут руху транспортних засобів з кінцевим пунктом в селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. 24.11.2017р. о 18.20 відповідач виїхав зкінцевого пункту маршруту та о 18.40 прибув до міста Києва. Згідно відомостей про рух транспортних засобів з системи моніторингу (карта руху та відомостей до неї) 24.11.2017 року о 23.10 відповідач почав рух по проспекту Перемоги у м. Києві в сторону центру.25.11.2017 року о 00.00 розвернувся на пересічній В. Черновола та почав рух на проспекту Перемоги в бік виїзду з міста (м. «Житомирська»), де об 00 годин 20 хвилин за адресою м. Київ, проспект Перемоги, 134/1, був затриманий працівниками патрульної поліції, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, був усунутий від керування транспортним засобом. За керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності згідно Постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2018 року по справі № 759/18004/17. Після зупинки 25.11.2017 року о 03 год. 45 хв. Відповідач (відсторонений від керування транспортними засорбами)знову рушив в сторону центру та о 03 год. 50 хв. скоїв дорожньо-транспортну пригоду за адресою м. Київ, проспект Перемоги, 71, 73/1 (перед мостом «Нивки»). Внаслідок цієї пригоди пошкоджено транспортні засоби Е Volvo FH12 д.н.з [NUMBER] та напівпричіп SchwarzmullerSPA-3Eд.н.з. [NUMBER] . Факт вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння та пошкодження ним транспортних засобів підтверджується Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16.07.2018 року по справі № 683/264/18 та Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 9 грудня 2017 року по справі № 759/18511/17. Проаналізувавши звіт про маршрут руху транспортних засобів та вищевказані Постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності суд робить висновок про те, що відповідач використовував транспортні засоби позивача у стані алкогольного сп`яніння на власний розсуд не для виконання своїх трудових обов`язківта після відсторонення від керування ними. Вищевказані обставини не заперечувалися відповідачем у наданих відзивах. Загальна вартість матеріального збитку позивача згідно звіту № 23/2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу,та висновку судової авто товарознавчої експертизи № 5904-5907/18-26 від 28.02.2019 становить 436568,37 грн., що відповідає заявленій позовній вимозі з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що відшкодуванню підлягає різниця між сумою завданого збитку та залишковою вартістю пошкодженого транспортного засобу, т.т. 264899,13 грн., оскільки пошкоджений транспортний засіб Volvo FH12 д.н.з [NUMBER] знаходиться в володінні та розпорядженні позивача. Відповідно відповідач фактично визнав позов частково на суму 264899,13 грн. Представник позивача не заперечував проти тієї обставини, що пошкоджений транспортний засіб Volvo FH12 д.н.з [NUMBER] знаходиться у позивача, однак вказувала на те, що після повного відшкодування вартості транспортного засобу, що не підлягає ремонту, деталі, які не пошкоджені і мають певну вартість, можуть бути передані відповідачу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства саме позивач визначає зміст позовних вимог. Оскільки позивач визначився з тим, що заявляє вимогу про стягнення з відповідача (винної особи) повної суми матеріального збитку, то суд повинен розглядати справу саме в межах заявлених позовних вимог. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог, пояснень представника позивача та правових позицій Верховного суду України суд приходить до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає матеріальна шкода у повному розмірі, однак після стягнення з відповідача матеріальної шкоди у повному обсязі необхідно зобов`язати позивача передати відповідачу деталі транспортного засобу Е Volvo FH12, спеціалізований вантажний сідловий тягач 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , які не були пошкоджені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.11.2017 року о 03.50 год. за адресою м. Київ, проспект Перемоги, 71, 73/1. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Така шкода відшкодовується незалежно від притягнення порушника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Цявідповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Матеріалами справи повністю підтверджується те, що відповідач своїми протиправними діями, які полягали у керуванні транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, не при виконанні покладених на нього трудових обов`язків заподіяв матеріальну шкоду позивачу. Згідно ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. У відповідностідо ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.

Outcome: approved