Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Позивач зазначає, що являється спадкоємцем за законом після смерті матері - [PERSON] Спадщину прийняла, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є її брати - [PERSON], проте він відмовився від прийняття своєї частки у спадщині за законом, та [PERSON], однак останній не прийнявши спадщини помер [INFO] року. Інших спадкоємців немає. Вказує, що оформити свої спадкові права належним чином не має можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] В підготовче засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник Головненської селищної ради Любомльського району Волинської областів підготовче засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що проти задоволення позову вони не заперечують та просять його задовольнити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області №509 від 12 лютого 2018 року вбачається, що по вулиці [ADDRESS] постійно проживала і була зареєстрована [PERSON], яка померла [INFO] року. Житловий будинок за вищевказаною адресою значиться в записах по господарської книги за [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Матеріалами спадкової справи доводиться та обставина, що спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишила. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно як донька спадкодавця. Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Інші спадкоємці за законом - [PERSON], відмовився від прийняття своєї частки у спадщині за законом, а [PERSON] - не прийнявши спадщини помер [INFO] року. [PERSON] фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], проте постановою приватного нотаріуса від 01.03.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] останньому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться по [ADDRESS] вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON], житловий будинок побудований у 1991 році. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Представник відповідача у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON]право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] Відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір в розмірі 795 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим її позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при подані позову судового збору в сумі 397 грн. 50 коп.

Outcome: approved