Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

19.12.2013 року Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах і як законні представники малолітньої [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 12.727 грн. 16 коп. з кожного та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. При цьому позивач вказує на те, що відповідачі протягом тривалого часу в добровільному порядку не внесли зазначених платежів, належним чином не виконують свої зобов'язання по сплаті за житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим станом на 01.11.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 25.454 грн. 31 коп. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги. 15.09.2014 року представником позивача Кривич О.М. було уточнено позовні вимоги. Згідно яких останній просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], що є співвласниками [ADDRESS] та діють в інтересах і як законні представники малолітньої дочки [PERSON], заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5.796 грн. 39 коп. з кожного та витрати по сплаті судового збору (а.с.116-117). В судовому засіданні представник позивача Кривич О.М. підтримав уточнену позовну заяву, за викладеними в ній обставинами та просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за надані їм послуги з утримання будинку та прибудинкової територій в загальному розмірі 11.592 грн. 78 коп. При цьому додатково пояснив, що відповідачам щомісячно надавалася послуга з утримання будинку та прибудинкової території. Зокрема, надавалися послуги з освітлення сходових кліток, здійснювалося прибирання прибудинкових територій, проводився поточний ремонт, здійснювалось вивезення побутових відходів та інші передбачені тарифом роботи і послуги. Для здійснення вищевказаних робіт та забезпечення умов проживання мешканців, необхідним є систематичне внесення власниками жилих приміщень плати за надані послуги. Однак, відповідачі, які проживають в квартирі, порушуючи норми діючого житлового та цивільного законодавства, не здійснюють оплату наданих їм послуг у встановлені строки, в зв'язку з чим утворився борг що станом на 01.08.2014 року становить 11.592 грн. 798 коп, які й просив стягнути з відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаного відповідача. Відповідно до довіреності що видана 19.05.2014 року та посвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області (а.с.90) права та інтереси [PERSON] в суді представляє позивачка [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. При цьому, в наданих суду запереченнях відповідачка вказує на те, що позивач ніяким чином не надає доказів надання комунальних послуг. Договір про надання комунальних послуг між відповідачкою та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва було укладено 02.09.2009 року, строк дії даного договору 1 рік. Тобто даний договір на сьогодні немає юридичної сили. А між нею та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва взагалі немає ніяких договірних відносин. Також зазначає, що посилання позивача на те, що на адресу відповідачів надсилалися претензії, та інша документація не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні письмові документи, що підтверджують надсилання вищезазначеної документації. Також, відповідачка вказувала на те, що Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва має довести, що дійсно понесло хоч якісь витрати по утриманню будинку. Зазначила про фактичну відсутність договірних відносин з Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва. Послуги, які відповідачами не отримані чи надані неякісно і ними не замовлені, вони сплачувати не зобов'язані. Таким чином, вважає заявлений позов безпідставним і просить в його задоволенні відмовити. Також, відповідачка просила застосувати позовну давність, відповідно до 256 ЦК України, про що подала письмову заяву (а.с.159, 160). Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» було створено 01.10.2009 на підставі рішення Деснянської районної у м. Києві ради №16 від 18.02.2009 та №28 від 10.09.2009. Відповідно до вказаних вище рішень КП «Дирекція» з 01.10.2009 було визначено виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових споруд. На підставі рішення Київської міської ради від 27.10.2011 №396/6612 змінено найменування КП «Дирекція» на Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 26.06.2013 №1041 затверджено статути КП «Житлорембудсервіс» та КП «Дирекція» передані до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Судом встановлено, що відповідно до довідки Форма № 3 відповідачка по справі [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS]. Власником особового рахунку є відповідачка [PERSON] Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні ЖЄКу-310 Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (а.с. 7). Також судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 2008 року, відповідачам по справі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до вимог ст.ст. 150, 156, 162 ЖК України, відповідачі зобов'язанні сплачувати витрати по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та комунальні послуги. Відповідно до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 39 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 5 від 14.01.2009 року, встановлено, що власники та наймачі квартир, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Таким чином між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов'язки, оскільки позивач вказує, що підприємство надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, а відповідачі ними користуються. З претензійними актами, які у відповідності до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» є єдиною підставою для виключення оплати послуг, які не надаються чи надаються не належним чином, відповідачі з приводу недоброякісного виконання працівниками підприємства своїх обов'язків по обслуговуванню будинку та прибудинкової території не звертались. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) -стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Суд також враховує, що порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також типовий договір про надання таких послуг було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 року. Тарифи розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку відповідних послуг. Тарифи встановлюються лише розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на відсутність між комунальним підприємством та відповідачами договірних відносин з приводу надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. При цьому суд враховує, що згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги, зобов'язаний укласти договір на надання цих послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг з моменту, коли вона почала ними користуватися, і з цього ж моменту у споживача виникає обов'язок оплачувати отримані послуги. Відсутність угоди між позивачем та відповідачами не звільняє їх від сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки дії відповідачів які отримують надані підприємством комунальні послуги засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків. Як встановлено судом, відповідачам надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території (вивіз сміття, прибирання прибудинкової території та ін.), від отримання яких, навіть неякісних, вони не відмовляються. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі безпідставно відмовляються нести витрати на утримання будинку, квартири і прибудинкової території. Інших доказів в обґрунтування своїх доводів відповідачі суду не надали. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що виконавцем комунальних послуги з утримання будинку і прибудинкової території є Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (позивач). Заборгованість виникла за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 11.592 грн. 78 коп. Крім того, представник позивача Кривич О.М. посилається на те, що з метою погашення заборгованості, яка утворилась з 2010 року, відповідачем [PERSON] 06.04.2011 року було сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 718 грн. 21 коп., що підтверджує визнання відповідачами свого боргу та згоду його сплатити. Вказані доводи представника позивача підтверджуються платіжним дорученням від 06.04.2011 року (а.с.157). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідачі належним чином не виконують свої обов'язки по сплаті наданих їм послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, які нараховувалися їм за період з 01 квітня 2010 року по 01 серпня 2014 року, відповідно до встановлених Київською міською державною адміністрацією тарифів та Договорів, укладених з обслуговуючими установами та підприємствами, у зв'язку з чим відповідачі мають заборгованість, яка станом на 01.08.2014 року складає 11.592 грн. 78 коп. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суд з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, після переривання перебіг позовної давності починається з початку. Вважаючи строк позовної давності пропущеним, відповідачі виходили з того, що перебіг позовної давності переривається саме пред'явленням позову, а не зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження. Між тим, суд критично оцінює дані доводи, так як відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Як вбачається з матеріалів справи 14.11.2013 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено ухвалу про скасування судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та судового збору. Як вбачається з вказаної ухвали судовий наказ за зверненням позивача був виданий 13.09.2013 року, що свідчить про волевиявлення позивача стосовно стягнення з відповідачів нарахованої та несплаченої заборгованості станом на дату винесення судового наказу. Таким чином, позивач, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на свою користь, вважав свої права порушеними з боку [PERSON], [PERSON], [PERSON] і звернувся за захистом цих прав у встановленому цивільно-процесуальним законодавством порядку. Враховуючи, що заява Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» про видачу судового наказу була задоволена, судом видано судовий наказ від 13.09.2013 року про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позивач вважав свої права захищеними і підстав для звернення до суду з позовом на той час у позивача не було. Це право виникло у позивача після скасування судового наказу від 13.09.2013 року відповідно до ухвали суду від 14.11.2013 року. З огляду на викладене вище, суд вважає, що перебіг позовної давності перерваний у 2013 році, а тому підстави для відмови в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності відсутні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 88 ЦПК україни, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК Ккраїни, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачеві не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва судовий збір в розмірі по 114,70 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved