Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі - «Відповідач») про зняття арешту з заробітної платіжної картки. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 11.11.2019 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Р.О. було відкрито виконавче провадження ВП №60522537 стосовно Позивача. На підставі виконавчого провадження було накладено арешт на банківський рахунок Позивача, на який зараховується заробітна плата. Оскільки, накладення арешту на рахунок, що призначений для виплати заробітної плати суперечить нормам чинного законодавства, Позивач просив скасувати арешт накладений Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на грошові кошти та рахунок Позивача, платіжну картку № [NUMBER] на яку нараховується заробітна плата, судові витрати по справі стягнути з Відповідача на користь Позивача. 23.09.2020 року в судове засідання Позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.32). В судове засідання представник відповідача - Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.23, 30). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до довідки виданої ФОП [PERSON] від 24.12.2019 року №24/12-19, Позивач отримує заробітну плату на платіжну картку № [NUMBER] як учасник зарплатного проекту АТ КБ «Приватбанк» (а.с.11). Згідно з довідки від 14.02.2020 року №OKCRHL18OKO5T6FT, виданої АТ КБ «Приватбанк» Позивачу, на картку для виплат № [NUMBER] зараховується заробітна плата від « [PERSON] » (а.с.12). 11.11.2019 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Р.О. було відкрито виконавче провадження ВП №60522537 стосовно Позивача. На підставі виконавчого провадження було накладено арешт на банківський рахунок Позивача, на який зараховується заробітна плата (а.с.13). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 2 ст.321 ЦК передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Порядок звернення стягнення на заробітну плату передбачений розділом IX Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.128 КЗпП України, що кореспондується з вимогами статті 26 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Також, суд враховує правову позицію Верховного суду, висловлену в постанові від 12.12.2018 року № 399/142/16-ц, згідно якої - якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, яка звернулась до суду, суд, відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні таких спосіб захисту, який не суперечить закону. Ст.43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з ч.1 ст.115. ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22. ч.ч.1, 6 ст.24. ч.3 ст.15 Закону України "Про оплату праці" визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Отже, накладення арешту на рахунок боржника який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Накладення арешту на грошові кошти на рахунок боржника (позивача у справі), який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат, що призводить до порушення конституційних прав позивача, як працівника. За таких умов, вимоги Позивача про зняття арешту з рахунку, на який нараховується заробітна плата, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які поніс Позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з Відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved