Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

29 листопада 2013 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В заяві зазначила, що з 19 листопада 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через різність характерів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, вони втратили одне до одного почуття любові та поваги, з 16.06.2013 року проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що через різні погляди на подружнє життя подальше проживання з відповідачем стало нестерпним, вона морально виснажилися від таких стосунків, а тому за своєї ініціативи забрала дитину та пішла від чоловіка з 16.06.2013 року й проживає у батьків. Відповідач намагався примиритися, однак відновлювати стосунки вона не бажає. Просить позов задовільнити. Відповідач в судовому засіданні 24.12.2013 року позов визнав, суду пояснив, що так вирішив на підтримання ініціативи дружини, вживав заходів до примирення, однак безрезультатно. Після оголошеної перерви в судове засідання не з'явився без поважних причин. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.3 ч.4, ст.24 ч.1 СК України, сімя створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст.104,105,110,112 СК України). Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2011 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб за № [NUMBER], виданим 19.11.2011 року виконкомом Калузької сільської ради Брезнегуватського району Миколаївської області (актовий запис № 7). Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] виданим Кобзарцівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 27.03.2012 року (а.с.4), який проживає разом з позивачкою, що вбачається з довідки тієї ж сільради від 29.11.2013 року (а.с.5). Сторони разом не проживають з 16.06.2013 року, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна на час розірвання шлюбу сторони не мають. Спільне подружнє життя в сторін не склалося через різність характерів та поглядів на подружнє життя. В наданий судом строк на примирення сторони не примирилися, позивачка наполягає на розлученні. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Відповідно до ст..113 СК України суд залишає відповідачці дошлюбне прізвище "[PERSON]". На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею за квитанцією №6 від 29.11.2013 року судовий збір.

Outcome: approved