Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом проти [PERSON] (далі відповідач), з вимогою: - визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 07.08.1996, позивач та [PERSON] є власниками в рівних частках на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідач була зареєстрована у будинку, як дружина її сина [PERSON] , утім з 2014 року по даний час за зазначеною адресою не проживає, шлюб між дітьми розірвано, у зв`язку з чим позивач вважає, що остання втратила право на користування належним їй житлом. У добровільному порядку відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає їй як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.10.2020 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та зміст спірних правовідносин, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне. [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] (колишня назва до реорганізації Липовецького) р-ну, Вінницької обл., що підтверджується договором дарування житлового будинку від 07.08.1996, який посвідчено державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кобзар М.В. та зареєстровано в реєстрі за №1535. 11.12.2014 рішенням Липовецького районного суду Вінницької області шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] було розірвано. Згідно рішення Козинецької сільської ради від 13.10.2009 за №39 Про впорядкування нумерації житлових будинків та переіменування вулиць по [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] (а.с. 11). Як убачається із акту обстеження умов проживання від 07.09.2020 (а.с. 8) гр. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (колишня назва до реорганізації Липовецького) р-ну, Вінницької обл. спільно із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , але з 2014 року за даною адресою не проживають. Згідно довідки виданої Козинецькою сільською радою 07.09.2020 за №563 (а.с. 9) убачається, що до складу сім`ї позивача входять: син [PERSON] , колишня невістка [PERSON] та внуки [PERSON] , [PERSON] . Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування. Як визначено в ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 150 ЖК України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Наведене кореспондується із вимогами ст. 383 ЦК України. За змістом ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач приходиться позивачеві колишньою невісткою, у зв`язку із чим остання була вселена до належного позивачеві спірного житлового будинку як дружина її сина [PERSON] , однак 11.12.2014 шлюб між дітьми розірвано. Відповідач вибула із зазначеного житлового будинку з 2014 року, не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не несе жодних зобов`язань по утриманню нерухомого майна. Встановлені судом обставини підтверджують відсутність відповідача понад один рік без поважних причин за місцем зареєстрованого місця проживання, що є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права особи на користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved