Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його та відповідача [PERSON] батько - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 29.07.2015 року). На день смерті він постійно проживав з батьком за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: - земельна ділянка, площею 1,8676 га, розташована на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225682000:01:002:0141, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №011058 від 07.09.2004 року. 28 квітня 1981 року рішенням Царичанського районного суду було розірвано шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є він, як син, та відповідач його сестра [PERSON] , також як дочка померлого, яка у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріуса не зверталася. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає. Звернувшись 07.09.2020 року до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском ним встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до довідки виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25.09.2020 року №738 разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] постійно проживав син [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, згідно з Актом, складеного депутатом Китайгородської сільської ради [PERSON] та сусідами: [PERSON] та [PERSON] , дійсно [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON] по день смерті останнього, а саме: [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, він постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1266, 1276 ЦК України, прохає суд встановити факт його постійного спільного проживання разом зі спадкодавцем - [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Свідки [PERSON] та [PERSON] в підготовчому засіданні показали, що є сусідами позивача і їм достовірно відомо, що останній постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] , по день його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Суд, перевіривши матеріали справи, врахувавши покази свідків та вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] помер позивача та відповідача батько - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 29.07.2015 року). На день смерті позивач постійно проживав з батьком за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: - земельна ділянка, площею 1,8676 га, розташована на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225682000:01:002:0141, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №011058 від 07.09.2004 року (а.с.11, 12). 28 квітня 1981 року рішенням Царичанського районного суду було розірвано шлюб між батьками сторін у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). За життя [PERSON] заповіту не складав. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач, як син, та відповідач [PERSON] , також як дочка померлого, яка у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріуса не зверталася. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, або спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині немає. Позивач, звернувшись 07.09.2020 року до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском ним встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25.09.2020 року №738 разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] постійно проживав син [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Також, згідно з Актом, складеного депутатом Китайгородської сільської ради [PERSON] та сусідами: [PERSON] та [PERSON] , дійсно [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON] по день смерті останнього, а саме: [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Таким чином, позивач постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст.1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, виходячи з наведеного, встановлення факту постійного проживання [PERSON] та спадкодавця [PERSON] породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права, іншої можливості встановити цей факт позивач не має. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який просить встановити позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи, а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] , згідно яких дійсно позивач постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] , по день його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved