Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

20.10.2014 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення, а.с.32) позивач [PERSON] акціонерне товариство Банк [PERSON] та Кредит в особі філії Дніпропетровське регіональне управління звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], у якій просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 19133,44 дол. США та 58211,39 грн., та витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 19.07.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №064/07-ФЛ/09, згідно з умовами якого [PERSON] було надано кредит у сумі 25413,00 дол. США. зі сплатою 13% річних. \~ В якості забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між банком та відповідачем 2 [PERSON]В, було укладено договір поруки №064/07/02/09 від 19.07.2007 року, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Сторони погодили, що позичальник і поручитель в разі невиконання умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники. Відповідач-1 [PERSON] належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором в результаті чого утворилася заборгованість. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2008 року з відповідачів було стягнуто на користь банку розраховану станом на 29.07.2008 року заборгованість за кредитом у сумі 119165 грн., 4008,19 грн. відсотки, 16610,74 грн. пеня. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 у справі № 185/7297/14-ц визнано виконавчий лист, виданий 14.12.2008 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №2-5298-2008 в частині боржника [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Однак станом на 08.10.2014 р. продовжували діяти умови кредитного договору та нараховувалася відсотки за користування кредитними коштами у сумі 0,00 дол. США - строкова заборгованість по кредиту, 8816,42 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 114174,40 грн) - прострочена заборгованість по кредиту, 22,29 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 288,66 грн) - строкова заборгованість по відсоткам, 10294,73 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 133318,81 грн) - прострочена заборгованість за відсотками, 58211,39 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії, а всього за курсом НБУ станом на 08.10.2014 заборгованість становить 305993,26 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив пред'явлену позову заяву задовольнити у повному обсязі. Посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні предявленого позову просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на повну сплату відповідачем заборгованості перед позивачем у повному обсязі. Також просив про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до вимог позивача, посилався на обставини викладені у запереченнях проти позову. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наслідки спливу строків позовної давності, а також на виконання основним боржником зобовязань за кредитним договором. Суд, дослідивши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 19.07.2007 року між ТОВ Банк [PERSON] та Кредит, правонаступником якого є ПАТ Банк [PERSON] та Кредит і [PERSON] був укладений кредитний договір № 064/07-ФЛ-09, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача кредит на загальну суму 25413,00 дол. США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 10.07.2014 року. (а.с. 14-16) Сторони погодили графік повернення кредиту та розміри щомісячних платежів у сумі 465,28 дол. США щомісячно по поверненню коштів (а.с.17). Згідно із заявою на видачу готівки №13 від 19.07.2007 та платіжного доручення №10 від 19.07.2007 відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 25413,00 дол. США, які було перераховано за часткову сплату за автомобіль Hyunday Tucson2 GLS 4WD/ (а.с. 20) В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед Банком «[PERSON] та Кредит» за кредитним договором № 064/07-ФЛ-09 від 19.07.2007 між останнім та [PERSON], [PERSON] 19 липня 2007 року укладено договір поруки, за яким [PERSON] з основним боржником зобовязувався солідарно відповідати у повному обсязі. (а.с. 18-19). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2008 у справі №2-5296/2008 за позовом ВАТ [PERSON] «[PERSON] і кредит» в особі відділення Дніпропетровської філії «Дніпропетровське регіональне управління» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з останніх заборгованість за кредитним договором у сумі 139784,09 грн. (а.с. 64-65) Згідно із ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 у справі № 185/7297/14-ц (а.с. 21), з урахуванням ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.08.2014 у справі №185/7297/14-ц (а.с. 216-217) визнано виконавчий лист, виданий 14.12.2008 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №2-5298-2008 в частині боржника [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Вказана ухвала залишена в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.2014. (а.с. 58-60) Відповідно до розрахунку позивача станом на 08.10.2014, вчинений за період з 30.07.2007 по 08.10.2014 відповідачі мають наступну заборгованість (а.с. 4-13): строкова заборгованість по кредиту - 0,00 дол. США, прострочена заборгованість по кредиту - 8816,42 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 114174,40 грн.), строкова заборгованість по відсоткам - 22,29 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 288,66 грн.), прострочена заборгованість за відсотками - 10294,73 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 133318,81 грн), пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії -58211,39 грн., а всього за курсом НБУ станом на 08.10.2014 заборгованість становить 305993,26 грн. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 у справі № 185/7297/14-ц (а.с. 21), встановлено, що 30 вересня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис (реєстровий № 5584) про звернення стягнення на майно на суму 142\~ 784 грн. 08 коп. зі строком проведення стягнення по 30 вересня 2008 року та звернуто його до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 13.12.2013 року, виконавче провадження № 39052846 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено в звязку з фактичним виконанням, на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст. 50 Закону України Про виконавче провадження. 14.07.2014 суд дійшов до висновку, що при вчиненні виконавчого напису, було враховано в тому числі суму заборгованості, за кредитним договором з урахуванням штрафних станом на 29 липня 2008 року у сумі 139\~ 784 грн. 09 коп. А також дійшов висновку, що зобовязання заявника [PERSON] перед кредитором щодо погашення суми заборгованості яка утворилась в звязку з порушенням умов кредитного договору № 064/07-ФЛ-09 станом на 29 липня 2008 року № 064/07-ФЛ-09 виконано, що стало підставою для задоволення заявлених вимог в частині визнання виконавчого листа № 2-5298-2008 р. таким, що не підлягає виконанню стосовно [PERSON]. Згідно із ст. 60 ЦПК України \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору. Сторони зобовязані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобовязання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України. Щодо відповідальності поручителя суд виходить з наступного. В якості забезпечення належного виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору №064/07-ФЛ/09 від 19.07.2007 між позивачем та [PERSON] та відповідачем 2 [PERSON] було укладено договір поруки №064/07/02/09 від 19.07.2007 року, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Сторони погодили, що позичальник і поручитель в разі невиконання умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники. Порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею. Порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за Кредитним договором/та або Договором про відкриття кредитної лінії не заявив вимоги до Поручителя. (а.с. 18-19) Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанов Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014 р. Верховний Суд України виклав правову позицію в якій зазначено, що : «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя\~(третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід\~розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Зазначена правова позиція також підтверджена і постановою Верховного Суду України у справі № 6-6цс14 від 17.09.2014р Верховний Суд України, в якій зазначено, що: «Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право». У звязку із тим, що у 2008 році позивачем було предявлено вимогу до [PERSON] та [PERSON] про дострокове повернення кредитних коштів, на підставі якої судом 03.12.2008 ухвалено рішення про дострокове стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором, та враховуючи, що п. 5.1 договору поруки передбачено шестимісячний строк припинення поруки з дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором, суд доходить висновку, що строк виконання основного зобовязання почав спливати з дня набрання рішенням законної сили, а тому строк поруки по зобовязанням, які не припинилися ухваленням рішення суду 03.12.2008, що набрало чинності 14.12.2008, припинився 14.06.2009 року, так як позивач до цього часу не вимагав з поручителя повернення відсотків, пені та інших платежів, передбачених кредитним договором. Крім того, відповідачем [PERSON] заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог, які виникли з дня набрання рішенням від 03.12.2008 законної сили. Суд з урахуванням преклюзивного характеру дії поруки, та з урахуванням наведеного не знаходить підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки дія поруки припинилася 14.06.2009. Щодо вимог позивача до основного боржника ([PERSON]О.) суд виходить з наступного. 19.07.2007 року між ТОВ Банк [PERSON] та Кредит, правонаступником якого є ПАТ Банк [PERSON] та Кредит і [PERSON] був укладений кредитний договір № 064/07-ФЛ-09, відповідно до якого [PERSON] отримав у позивача кредит на загальну суму 25413,00 дол. США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 10.07.2014 року. [PERSON] належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором в результаті чого утворилася заборгованість. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2008 року з відповідачів було стягнуто на користь банку розраховану станом на 29.07.2008 року заборгованість за кредитом у сумі 119165 грн., 4008,19 грн. відсотки, 16610,74 грн. пеня. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 у справі № 185/7297/14-ц визнано виконавчий лист, виданий 14.12.2008 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №2-5298-2008 в частині боржника [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Однак, позивачем розраховано заборгованість станом на 08.10.2014 р. за період з 30.07.2008 по 08.10.2014, вважаючи, що продовжували діяти умови кредитного договору та нараховувалася відсотки за користування кредитними коштами, тому відповідач має заборгованість: у сумі 0,00 дол. США - строкова заборгованість по кредиту, 8816,42 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 114174,40 грн.) - прострочена заборгованість по кредиту, 22,29 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 288,66 грн) - строкова заборгованість по відсоткам, 10294,73 дол. США (еквівалентно станом на дату розрахунку 133318,81 грн) - прострочена заборгованість за відсотками, 58211,39 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії, а всього за курсом НБУ станом на 08.10.2014 заборгованість становить 305993,26 грн. Проте, позивачем при вчиненні вказаного розрахунку не враховано, що 30 вересня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис (реєстровий № 5584) про звернення стягнення на майно станом на 30.09.2008 на суму 142\~ 784 грн. 08 коп. зі строком проведення стягнення по 30 вересня 2008 року та звернуто його до примусового виконання. (а.с. 66). Постановою державного виконавця від 13.12.2013 року, виконавче провадження № 39052846 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено в звязку з фактичним виконанням, на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст. 50 Закону України Про виконавче провадження. Крім того, висновком судово-економічної експертизи №2814/2815-16 від 07.10.2016 у справі №185/10176/14-ц, встановлено, що: «В об'ємі наданих документів не надасться за можливе розрахувати розмір заборгованості за кредитним договором № 064/07-ФЛ/09 від 19 липня 2007 року укладеного між ПАТ «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] станом на 08 жовтня 2014 року, з рахуванням погашення заборгованості згідно виконавчого напису нотаріуса від 30 вересня 2008 року, згідно якого було звернуто стягнення па автомобіль, що належить [PERSON], і за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, в зв'язку з наступним: 1) випискою банку за рахунком [PERSON] за № 29091090947311 за період з 19.07.2007 по 08.10.2014. який передбачений кредитним договором № 064/07-ФЛ/09 від 19.07.2007р. для погашення заборгованості не зазначено надходження коштів за виконавчим написом № 5584, виданого 30.09.2008 р., після вересня 2008р. кошти надходили як погашення за кредитним договором № 064/07-ФЛ/09 від 19.07.2007р. (постановою «Про закінчення виконавчого провадження» від 13.12.2013р.. дане провадження викопано). 2) в матеріалах справи не містяться дані коли було виконано виконавчий напис № 5584 виданий 30.09.2008 р. (дата надходження коштів за ним на особовий рахунок), та як він був виконаний чи поступово погасили суму боргу, чи шляхом продажу заставного майна (автомобіля чарки Hyunday модель Tucson); 3) в наданому розрахунку вказана заборгованості по основному боргу на 07.10.2014р. становить 8 816.42 дол. США, за виконавчим провадженням № 5584. та за поставленим питанням основний борг виплачений, але не зрозуміло після виконавчого провадження сума боргу переведена в гривні чи ні, та як повинні були виплачуватися проценти за кредит.» (а.с. 191). Вказана експертиза проведена за рахунок відповідача [PERSON], вартість якої становить 10656,00 грн (а.с. 215) Позивачем згідно із наданим експертним висновком жодних уточнень розрахунку не надавалося, позовні вимоги не змінювались. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 у справі № 185/7297/14-ц (а.с. 21), встановлено, що 30 вересня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис (реєстровий № 5584) про звернення стягнення на майно на суму 142\~ 784 грн. 08 коп. зі строком проведення стягнення по 30 вересня 2008 року та звернуто його до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 13.12.2013 року, виконавче провадження № 39052846 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено в звязку з фактичним виконанням, на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст. 50 Закону України Про виконавче провадження. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач виконав зобовязання за кредитним договором №064/07-ФЛ/09 від 19.07.2007 станом на 13.12.2013, тому вони є припиненими внаслідок їх виконання, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №064/07-ФЛ/09 від 19.07.2007, складений станом на 08.10.2014 за період з 30.07.2008 по 08.10.2014 (а.с. 4-13) є спірним та необґрунтованим. Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України \~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За договором про надання банківських послуг (кредитний договір), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 18.06.2014 (справа N 6-61цс14), від 17.09.2014 (справа № 6-95цс14), від 01.10.2014 (справа №6-133цс14), від 22.10.2014 (справа №6-127цс14). Враховуючи, що погашення заборгованості за кредитним договором повинно відбуватися періодичними платежами, а повернення всього кредиту встановлено до 10.07.2014 року, за рішенням суду від 03.12.2008 позивач достроково стягнув заборгованість з відповідачів, суд доходить висновку, що в даному випадку перебіг позовної давності щодо стягнення відсотків та інших платежів за спірним кредитним договором повинен відраховуватися з 14.12.2008 (день набрання чинності рішенням суду від 03.12.2008), тому доводи відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності до всієї суми кредиту та донарахованих процентів та пені можливо застосувати, проте, оскільки позивач не виконав обовязок по доведенню обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, не надав належного розрахунку заборгованості, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтовані, що є підставою для відмови у позові повністю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved