Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] позовом про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на той факт, що йому разом з відповідачкою, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1995 року, належить на праві власності в рівних долях вищевказана квартира. Відповідно до технічної документації спірна квартира житловою площею 41,5 кв.м. складається з трьох ізольованих кімнат - 17,0 кв.м, 12,2 кв.м. та 12,3 кв.м. На даний час у нього з відповідачкою склалися напружені відносини, остання вважає себе єдиною співвласницею квартири, у зв'язку з чим між сторонами виникають постійні сварки, що унеможливлює знаходження позивача зі своєю родиною у спірній квартирі, а тому він змушений звертатись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділити йому в користування кімнату площею 17.0 кв.м., відповідачу [PERSON] виділити в користування кімнати площею 12,2 кв.м. та 12,3 кв.м., а інші приміщення квартири - залишити в загальному користуванні сторін, посилаючись на той факт, що між ним та відповідачем і її співмешканцем постійно виникають сварки та конфлікти, внаслідок чого неодноразово викликались працівники міліції, а тому він змушений на даний час проживати в іншому місці та звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідач та її представники - [PERSON], та [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили суд у їх задоволенні відмовити, зазначивши при цьому, що наведені в позовній заяві доводи позивача є надуманими, необґрунтованими, носять формальний характер та є безпідставними. Пояснили, що між сторонами не виникало ніяких спірних питань щодо користування спільним майном, відповідачкою жодним чином не порушено права позивача, так як кімната площею 17,0 кв.м. перебуває у користуванні останнього. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представників - [PERSON], та [PERSON], дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими у повному обсязі та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 4). Згідно наданого відповідачем експертного висновку Українського бюро лінгвіністичних експертиз №056/438 від 02.09.2014 року, записи прізвища [PERSON] (паспорт громадянина України, запис [PERSON]) та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло, запис [PERSON]) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а.с.23), а відтак, приймаючи до уваги даний висновок, у суду відсутні сумніви щодо належності спірної квартири саме сторонам по справі. Відповідно до наданої довідки за формою № 3 вбачається, що станом на 30.07.2014 року у вказаній квартирі зареєстровані та проживають двоє осіб - [PERSON] та [PERSON], тобто сторони по справі (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно вимог ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд… Згідно вимог п. 14 ППВСУ "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.95р. квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з технічною характеристикою, квартира [ADDRESS] складається з трьох ізольованих кімнат площею - 41,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 12,3 кв.м., 2-а кімната - 12,2 кв.м. та 3-я кімната 17,0 кв.м.; та приміщень загального користування: кухні - 8,3 кв.м., ванної кімнати - 3,0 кв.м., вбиральні - 1,3 кв.м., коридору - 13,4 кв.м., та двох балконів - 3,6 кв.м. (а.с.6). Жила площа квартири [ADDRESS] складає 41,5 кв.м. Співвласниками вказаної квартири є двоє осіб - [PERSON] та [PERSON] Частка кожного з співвласників в жилій площі складає 20,75 кв.м. (41,5:2= 20,75). Суд встановив, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу порядку користування квартирою. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. В своїх позовних вимогах позивач просить суд виділити йому у користування кімнату, площею 17,0 кв.м. з лоджією, а відповідачу - кімнати площами 12, 3 кв.м. та 12.2 кв.м. з лоджією. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку про можливість встановлення саме такого порядку користування жилим приміщенням, про який просить позивач, а саме квартирою [ADDRESS], незважаючи на те, що кімнати, які позивач просить виділити відповідачу, за загальною площею дещо більші (на 3, 75 кв.м.) від його частки у спільній частковій власності, виходячи, крім того, з тих обставин, що кімната, яка б точно відповідала частці позивача, в квартирі відсутня, а тому суд вважає, що встановлення такого порядку не буде суперечити інтересам сторін, оскільки не порушує права власності співвласників. При цьому твердження відповідача [PERSON] та її представників - [PERSON], та [PERSON], що між сторонами не існує спору з приводу користування власністю, а позивач [PERSON] з власної ініціативи в спірній квартирі не проживає і його вимоги є надуманими, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач є співвласником спірної квартири, нарівні з відповідачкою, однак позбавлений можливості користуватися нею, оскільки між сторонами виникають постійні сварки через користування спільною квартирою, що унеможливлює знаходження позивача та його сім'ї у спірній квартирі. Крім того, дані твердження спростовуються поясненнями, наданими в ході розгляду справи судом самою відповідачем [PERSON] про те, що вона не має наміру проживати з родиною сина і загалом їм пропонувала купити кімнату в комунальній квартирі, ідентичну тій про визначення порядку користування якою просить позивач, а також поясненнями позивача, який зазначив, що до квартири він може потрапити тільки за присутності відповідача, оскільки у нього є ключі тільки від одного замка. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] та виділення йому у користування кімнату, жилою площею 17,0 кв.м., а відповідачу кімнати, жилою площею 12,3 кв.м. та 12,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Інші приміщення квартири [ADDRESS] підлягають залишенню в спільному користуванні сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved