Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON] (до шлюбу Сергеєва) В.Ю., Вознесенівський відділ реєстрації фізичних осіб Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що позбавлений права користування квартирою й зняття з реєстраційного обліку. В позові позивачі зазначили, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №2226, [PERSON] (10.04.1962 р.н.), [PERSON] (31.08.1989 р.н.), [PERSON] (27.04.1965 р.н.) разом, купили у гр. [PERSON] (до шлюбу Сергєєва) [PERSON] (13.03.1970 р.н.), надалі третьої особи 2 квартиру №49 в будинку №21, що знаходиться у місті Запоріжжя по вулиці Сталеварів. Відповідно до п. 4.1.1 договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 р.: «Продавець зобовязаний в строк до 28.07.2017 року разом із членами своєї сімї звільнити відчужувану квартиру, сплатити комунальні послуги та знятися з реєстраційного обліку та вчинити інші дії для реалізації мною як Покупцем права власності в повному обсязі.» Проте продавцем третьою особою 2 було порушено дані умови договору, в частині зняття з реєстраційного обліку, оскільки Відповідач до цього часу зареєстрований за адресою [INFO]. Зазначена інформація підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №04-07/3/15191 від 20.07.2017 року. Цей факт був прихований на дату укладання договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №2226. Після придбання квартири позивачі звернулися до Департаменту реєстраційних послуг з питання постановки на облік та реєстрації (третя особа 1). При зверненні підтвердилася інформація про реєстрацію у моїй власній квартирі сторонньої особи відповідача (якої фактично в частині квартири не мешкає). Фактично Відповідач не мешкає в придбаній Позивачами квартирі [ADDRESS] більше 2 років оскільки в квартирі мешкають інші особи - орендатори. На підтвердження цього було укладено відповідні договори. Зазначені документи було надано. Таким чином, [PERSON] (02.12.1994 р.н.), на цей час і останні 2 роки в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, особистих речей зазначеного громадянина не виявлено, спальних місць (спальних речей) та інших ознак, що вказують на фактичне проживання зазначеного громадянина за цією адресою також не має. Відповідач не є членом родини позивачів та витрат на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. Згоди на його реєстрацію та подальше проживання у квартирі позивачі не давали. На цей час наше право власності на зазначену квартиру не оскаржено, правовстановлюючий документ (договір купівлі-продажу квартири) не анульовано і не визнано недійсним. Позивачі неодноразово зверталися до третьої особи 2 продавця та намагалася розшукати Відповідача для зняття з реєстрації. Вирішити це питання в досудовому порядку не представилось можливим. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивачів можливості повноправно здійснювати свої права власників, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном придбаним для вільного використання та проживання в ньому. Окрім того комунальні послуги обчислюються позивачам із врахуванням Відповідача що також завдає матеріальних збитків, оскільки за себе Відповідач комунальні послуги не сплачує. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.3\~ст.116 ЖК УРСР\~осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,\~\~виселяють\~\~без надання їм іншого жилого приміщення. Позивачі набули права власності на квартиру [ADDRESS] на підставах не заборонених законом. Право приватної власності на зазначену квартиру підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №2226. Враховуючи, що Відповідач не є власником зазначеної квартири, не несе обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у помешканні - це спричиняє новим власникам додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Згідно п.1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином з моменту відчуження 17 червня 2016 року спірної квартири, попередній власник квартири та члени його сімї відповідач втрачають права на користування квартирою. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання члени сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у праве власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.» Договір купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №2226 не розірваний і не визнаний недійсним, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що позивачі не мають права на володіння, користування та розпорядження належним майном на власний розсуд. Разом з тим, підтверджено, що позивачі фактично позбавлений можливості реалізувати своє право власності, т.к. Відповідач своєю реєстрацією за спірною адресою чинить перешкоди у здійсненні права власності. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. В судове засідання Відповідач та треті особи не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявляли, заперечень проти позову не надавали. До судового розгляду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд судової справи за відсутності позивачів (та їх уповноваженого представника) на підставі раніше наданих суду документів. Оскільки у судове засідання належним чином повідомлені сторони не з'явилися, суд, на підставі ст. 169,224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. З наданих позивачами доказів вбачається , що саме діями Відповідача були порушенні їх права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Аналогічні приписи містяться у ст. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивачі набули права власності на квартиру [ADDRESS] на підставах не заборонених законом, саме на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №2226. Згідно зі ст. 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач [PERSON] (02.12.1994 рн.) не є власником зазначеного зазначеної квартири, не несе обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у помешканні, що спричиняє новим власникам додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Під час розгляду даної справи договір купівлі-продажу квартири від 21 липня 2017 року (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №2226) не розірваний і не визнаний недійсним, у зв'язку з чим, у суду відсутні підстави вважати, що позивачі не мають прав на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд. Разом з тим, судом установлено, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє прав власності, т.к. відповідач чинить перешкоди їм у здійсненні свого права. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування і розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання члени сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у праве власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» від 11.12.2003 року зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Положення ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання" від 11.12.2003 року підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За такими обставинами, оцінивши у сукупності докази та установленні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і доведені відповідними доказами. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом усунення перешкод, які чинить відповідачі позивачу, як власнику майна.

Outcome: approved