Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення згідно чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON] /позивач/ та [PERSON] /відповідач/ є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дітей, відповідно до законів України. За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч. ч. 7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов`язків батьків у здійсненні батьківських прав. З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасове вивезення дитини узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, враховуючи позицію відповідача, суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон. Так само надання дозволу позивачці на виїзд неповнолітньої дитини позивача у її супроводі не порушить права дитини та відповідає її інтересам. Враховуючи, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, суд вважає за необхідне задовольнити позов. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи той факт, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved