Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з будівлями і спорудами,що розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька позивача зазначене спадкове майно було розподілене наступним чином: 1/2 частина житлового будинку відійшла позивачу та її брату [PERSON] , а інша 1/2 частина житлового будинку - їх матері [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла, а позивач та її брат, в свою чергу, звернулися до Кремінської державної нотаріальної контори Луганської області із заявами про прийняття спадщини після смерті останньої. На підставі заяв позивача та її брата була заведена спадкова справа, однак свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 09.12.2019 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке складається з 1/4 частини житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою та залишилося після смерті [PERSON] , однак нотаріус відмовив позивачу у зв`язку із тим, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, разом із тим вказавши, що видати дублікат правовстановлюючого документа на житловий будинок неможливо, оскільки справи Кремінської державної нотаріальної контори по 2000 рік включно були передані на зберігання до Луганського обласного державного архіву, який наразі знаходиться в м. Луганськ на тимчасово окупованій території України. Позивач за первісним позовом зазначає, що [INFO] її брат [PERSON] помер, а тому спадкоємцем після його смерті також є його рідна донька [PERSON] . Інші спадкоємці після смерті [PERSON] за законом чи заповітом відсутні. За таких обставин, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 24.01.2020 до спільного розгляду з первіснимбув прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, а вимоги за цими позовами були об`єднані в одне провадження (а.с. 59-60). В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на ті обставини, що її померлому батькові [PERSON] та позивачу за первісним позовом належать по 1/4 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина зазначеного житлового будинку належить бабусі позивача за зустрічним позовом (та матері позивача за первісним позовом) [PERSON] , яка померла [INFO] і після смерті якої [PERSON] та [PERSON] зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в свою чергу, прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] та на момент смерті була зареєстрована з ним за однією адресою. Оскільки батько [PERSON] фактично прийняв, однак не оформив на себе право власності на 1/4 частину будинку, яка залишилася після смерті [PERSON] , позивач за зустрічним позовом вважає, що за законом має право на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. У зв`язку з цим позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 17.02.2020 було задоволене клопотання представника позивача за первісним позовом - [PERSON] про витребування доказів та у державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори Коваленко Г.П., який діє в порядку заміщення державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори, була витребувана належним чином завірена копія спадкової справи № 286/2001, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 66-67). Ухвалою суду від 20.05.2020 було задоволене клопотання представника позивача за первісним позовом - [PERSON] про витребування доказів та у приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Гребінюка О.В. була витребувана належним чином завірена копія спадкової справи № 19/2016, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 95-96). У підготовче засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , а також її представник [PERSON] не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких також зазначається, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підтримує та наполягає на їх задоволенні і водночас не заперечує проти позовних вимог за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначили, що позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують і наполягають на їх задоволенні та водночас не заперечують проти позовних вимог за первісним позовом. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Кремінна Луганської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ,а її батьками відповідно до записів у свідоцтві про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-8, 9, 10). [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Кремінна Луганської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є рідною донькою [PERSON] , який, в свою чергу, є рідним братом позивача за первісним позовом [PERSON] (а.с. 35, 50). [INFO] помер батько [PERSON] (та дідусь [PERSON] ) - [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з побутовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину якого отримала його дружина [PERSON] , а іншу 1/2 частину будинку в рівних долях успадкували його діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22, 23, 38). [INFO] померла мати [PERSON] (бабуся [PERSON] ) - [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 10а). У листі Комунального підприємства «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» № 369 від 07.10.2019 зазначається, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи станом на 01 січня 2013 року об`єкт нерухомого майна «житловий будинок з будівлями та спорудами», розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 09.02.1998 малим державним підприємством «Інвентаризатор» м. Кремінна Луганської області в реєстровій книзі 44 за № 10228 на праві власності: 1/2 частка - за [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 09.02.1998 Кремінською державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 381); 1/2 частка - в рівних долях за [PERSON] та [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.02.1998 Кремінською державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 382). Остання технічна інвентаризація проводилась 25.11.1997. Інформація щодо дійсних розмірів площ та стану нерухомого майна за вищевказаною адресою станом на 07.10.2019 в КП «Кремінське РБТІ» відсутня. Зазначені обставини також підтверджуються технічним паспортом на вищевказаний жилий будинок (а.с. 10б, 17-19). У абз. 16 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначається, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Із досліджених матеріалів справи вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Як вбачається зі ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Так,із листа виконуючого обов`язки державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори - державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори № 540/01-16 від 21.09.2016 вбачається, що [PERSON] та її брат [PERSON] у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до нотаріуса, на підставі яких була заведена спадкова справа № 286/2001. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Зазначені обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами спадкової справи № 286/2001, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 21, 72-83). Водночас із постанови державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори, який діє у порядку заміщення державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори, від 09.12.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що під час розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на нерухоме майно, яке складається з 1/4 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було встановлено,що після смерті останньої [INFO] була відкрита спадкова справа № 286 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частки вищезазначеного житлового будинку від 06.07.2001. Разом із тим, [PERSON] нотаріусу не було надано документи, що підтверджують право власності на вищезазначений житловий будинок. У своїй постанові нотаріус зазначив, що видати спадкоємцю дублікат вищевказаного свідоцтва нотаріальна контора не має можливості, оскільки справи Кремінської державної нотаріальної контори по 2000 рік включно були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого залишилися в м. Луганськ, який наразі знаходиться на тимчасово окупованій території України. Також у постанові нотаріуса зазначається, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192044876 від 09.12.2019 права власності щодо вищевказаної частки житлового будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані (а.с. 11). Судом встановлено, що перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу, який своєю постановою відмовив у вчиненні відповідної нотаріальної дії, є відсутність у позивача документів, які підтверджують право власності померлої [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Отримати дублікат правовстановлюючого документа наразі неможливо, оскільки справи по 2000 рік включно передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального округу. У той же час, відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно із Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 12.02.2015, м. Луганськ віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, місто Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території України. І фактично, що є загальновідомими обставинами, нині знаходження на території міста Луганськ небезпечне як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що випливає із постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"» № 462 від 21.05.2015. Отже, судом встановлено, що відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючих документів позивач за первісним позовом не має можливості, оскільки зазначені документи, так само як і нотаріальний архів, знаходяться у м. Луганськ, яке розташоване на тимчасово окупованій території України, що наразі непідконтрольна законній українській владі. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з положень ч.ч. 1, 2 ст. 1267 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.ст. 1261, 1262 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті свого батька [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса 04.05.2016, крім того, позивач станом на 05.02.2016 була зареєстрована разом зі своїм батьком на час його смерті. Заяву про прийняття спадщини також подала позивач за первісним позовом та рідна сестра померлого [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги, натомість інші спадкоємці першої черги - [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (син померлого), які також були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у встановлений законом строк відмовилися від спадщини на користь [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами зі спадкової справи № 19/2016, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 52, 53, 102-159). Постановою приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Гребінюка О.В. від 20.01.2020 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою будівель і споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки на 1/4 цього будинку був накладений арешт, зареєстрований 03.08.2011 за № 11462091 Луганською філією ДП «Інформаційний центр» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 157, 158-159). Разом із тим, згідно з ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Таким чином, діюче цивільне законодавство України розмежовує поняття «відчуження» та «спадкування», тобто перехід об`єкта цивільних прав від однією особи до іншої у порядку спадкування не є його відчуженням. Крім того, з огляду на положення ст. 1216 ЦК України, до складу спадщини входять не лише права, а й обов`язки спадкодавця, що належали йому за життя, за виключенням зобов`язань, нерозривно пов`язаних із особою боржника, які не можуть бути виконані іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця незалежно від виду спадкування - за заповітом чи за законом. Отже спадкоємець, який прийняв спадщину (незалежно від подальшого оформлення прав на неї), відповідає за вимогами кредитора спадкодавця, позаяк у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину та не відмовилися від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 192/2761/14 та від 02.10.2019 у справі № 636/2726/16-ц, який суд враховує під час обрання та застосування норми права до спірних правовідносин з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, визнання права власності за спадкоємцями на майно, на яке накладено арешт, жодним чином не може порушувати права кредиторів спадкодавця, оскільки за кредиторами зберігається право пред`явлення вимоги до таких спадкоємців (і водночас пред`явлення якої до спадкодавця вже неможливе через припинення його цивільної правоздатності внаслідок смерті). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Також відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.10.1979 у справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини». Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами надали суду письмові заяви, в яких безумовно визнали позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачами позовів. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та [PERSON] не може бути проведена на загальних підставах, які визначені у Законі України «Про нотаріат», також враховуючи визнання позову відповідачами за первісним та зустрічним позовом, суд дійшов висновку, що обидва позови підлягають повному задоволенню, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку, а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved