Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

20.04.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовує тим, що з 22.05.2017 року він, як обдарований, одноособово набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування №293 від 22.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Божко О.О. У належному йому на праві приватної власності житловому будинку зареєстровані, крім позивача, дочка його покійної сестри [PERSON] та її батько [PERSON] . Наголошує, що відповідачі, після смерті його сестри добровільно вибули з спірного будинку на інше місце проживання, зокрема до матері відповідача [PERSON] і фактично з 2012 року по даний час не проживають по місцю реєстраціїї, не цікавляться цим житлом, не приймають участі в його утриманні, у сплаті комунальних платежів, там відсутні їх особисті речі. На пропозицію позивача знятись з реєстраційного обліку, відповідачі не реагують. Зазначає, що відповідачі були зареєстровані у належному йому на даний час житловому будинку зі згоди попереднього власника житла, його матері, яка за договором виступає дарувальником - [PERSON] . Позивач змушений нести витрати з оплати комунальних послуг, нарахування по яких здійснюються, виходячи з числа зареєстрованих осіб, позбавлений можливості оформити субсидію, чи скористатися правами власника, в тому числі на розпорядження майном. Формальна реєстрація відповідачів [PERSON] , [PERSON] в житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, обмежує його конституційні права, перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися цим майном, а тому вважає, що є всі підстави визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Пояснили, що мати позивача [PERSON] подарувала синові житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані, але не проживають з 2012 року її онука [PERSON] та зять [PERSON] . Після смерті в 2010 році сестри позивача, відповідачі, добровільно залишили місце реєстрації, а саме житловий будинок [ADDRESS] , мотивуючи тим, що не бажають здійснювати догляд за матір?ю позивача [PERSON] , та виїхали на постійне місце проживання до матері відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наголосили, що саме з цієї адреси постійного проживання відповідач [PERSON] виїхала у 2016 році на навчання до міста Львова. Ствердили, що ніхто з відповідачів не ініціював питання про вселення у спірне житло, яке перебуває у власності позивача з 2017 року. Наголосили, що позивач не чинив відповідачам перешкод у користуванні житлом, а лише просив надати інформацію про доходи з метою оформлення субсидії, на що отримав відмову. Позивач зазначає, що відповідачі не є членами його сім`ї, він не давав згоди на користування відповідачами належним йому на праві власності житлом, а будучи обдарованим, і набувши права власності на будинок, позбавлений прав, якими наділений власник. З огляду на вказані фактичні обставини, які не спростовані відповідачами, просять позов задоволити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив позовні, мотивуючи тим, що його довірителька не проживає у житловому будинку за місцем реєстрації у зв`язку із виїздом у 2016 році на навчання до вищого учбового закладу в місто Львів. На даний час проходить інтернатуру, тому змушена проживати в гуртожитку. Зазначає, що відповідач [PERSON] відсутня по місцю проживання з поважних причин, тому за нею зберігається житло. Навчання завершилось 24 червня 2021 року та з 02 липня 2021 року [PERSON] проходить інтернатуру в ДВТП «Волиньфармпостач». Беручи до уваги поважність причин відсутності відповідача [PERSON] у спільному житлі та враховуючи, що члени сім?ї, навіть колишнього власника, не втрачають право на житло, просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через судовий виклик на вебсайті суду. Відзиву не подав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у зв`язку з таким. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією договору дарування від 22.05.2017, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6,7). Відповідач [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] з 11.06.1999, а відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному житловому будинку з 18.11.2010, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.11-13). Відповідно до акту, складеного комісією ЖКП №2, від 22.12.2015 (а.с.14) відповідач [PERSON] з дочкою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживають за вказаною адресою. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 30.03.2021 про підтвердження факту проживання (а.с.15), та акту про фактичне непроживання громадян від 25.03.2021 (а.с.16), [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають більше трьох років. Предметом спору у даній справі є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи зареєстрованими за вказаною адресою, порушують право власності позивача, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У суді встановлено, що відповідачі понад один рік без поважних причин відсутні по місцю зареєстрованого місця проживання, і не належать до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Поряд з цим, на підтвердження доводів, що відповідач [PERSON] вибула з місця реєстрації у зв`язку з навчанням, а тому, на думку її представника, з поважних причин відсутня по місцю проживання, стороною відповідача надано довідку Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 24.06.2021 про те, що [PERSON] дійсно навчалася з 01.09.2016 по 24.06.2021 на фармацевтичному факультеті вказаного університету на денній формі навчання, контракт. Відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням навчання з 24.06.2021. (а.с.36) Відхиляючи такі доводи представника відповідача [PERSON] , суд враховує встановлені під час розгляду фактичні обставини, які не спростовані представником відповідача. Так, позивач стверджує, що [PERSON] з 2012 року разом зі своїм батьком відповідачем [PERSON] після смерті матері та відповідно дружини, добровільно залишили місце реєстрації і переїхали на постійне проживання за іншою адресою. З цього часу в будинку, який до 2017 року належав [PERSON] , а після дарування є власністю позивача, відповідачі не проживають. Тобто, відповідач [PERSON] , ще протягом чотирьох років до вступу у вищий навчальний заклад, постійно проживала із батьком за іншою адресою. У цей період відповідач [PERSON] , як законний представник [PERSON] , не ставив питання про вселення у будинок за місцем реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку, що у 2016 році відповідач [PERSON] , вже не проживала у спірному будинку, а відтак не залишала його у зв`язку із навчанням. Стороною відповідача також не надано суду доказів на підтвердження наміру [PERSON] вселитися у будинок за місцем реєстрації і після закінчення навчання у червні 2021 року, як і не підтверджено жодними доказами наявності інтересу до спірного житла чи звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом, в тому числі зі сторони нового власника, яким позивач став у 2017 році, отримавши в дар від своєї матері належний останній на праві власності житловий будинок, де зареєстровані, але без поважних причин, не проживають відповідачі, що не є членами його сім?ї. Суд не знаходить правових підстав взяти до уваги доводи представника відповідача [PERSON] на підтвердження того, що при переході права власності на житло, члени сім`ї колишнього власника не втрачають права користування цим житлом, оскільки встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи та досліджені на підтвердження позовних вимог належні і допустимі докази свідчать про те, що реєстрація відповідачів у житлі, що належить на праві власності позивачу, порушує його права, які підлягають судовому захисту. Набувши право власності на житловий будинок, ставши обдарованим, позивач не розраховував, що його право власності може бути обмежене, в тому числі реєстрацією відповідачів, які не проживають там тривалий час без поважних причин, не цікавляться цим житлом, не ставляться до нього, як до свого постійного місця проживання. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено судом, відповідачі з часу добровільного залишення місця проживання за реєстрацією проживали за адресою: [ADDRESS] . Останні не зверталися за захистом своїх прав з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що збереження за відповідачами права на користування спірним будинком та реєстрація у ньому, порушують законні права позивача, створюють йому перешкоди у здійсненні всіх складових права власності, в тому числі права розпорядження належним майном. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач згідно з статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном суд приходить до висновку, що право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів в користь позивача по 454 грн. сплаченого судового збору з кожного, що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved