Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] .Е Ю. про визнання недійсними договору дарування нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого (Богатова),55, загальною площею 17,8 кв.м, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 24.04.2008р., Р№ 929; договору дарування квартири №15 в по вул. Ніжинській, 16 в м. Одеса, яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 43,9 кв.м, в тому числі житловою 30,4 кв.м, посвідченим державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 18.04.2008р., Р№ 2 664; договору дарування 140/1000 частин квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з восьми кімнат, загальною площею 232,6 кв.м, в тому числі житловою 142,3 кв.м, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 24.04.2008 року, Р№ 932 та просив зобовязати [PERSON] Г. Л. (адреса проживання: 65123, м. Одеса. [ADDRESS]) виконати умови договорів доручення шляхом переоформлення права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою вул. Отамана Головатого (вул. Богатова), 55, площею 17,8 кв.м., на [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), шляхом переоформлення права власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та шляхом переоформлення права власності на 140/1000 частин квартири [ADDRESS] на [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]). Представником позивача була подана заява про зменшення позовних вимог та уточнена редакція позовної заяви, у якій позивач просить лише визнати договори дарування недійсними та вважає необхідним відмовитись від позовних вимог щодо зобовязання переоформлення, у звязку з тим, що відповідачем - [PERSON] було прогарантовано, що у випадку набуття нею права власності на майно: нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого (Богатова), будинок 55; квартиру № 15 по вул. Ніжинська в будинку № 16 в м. Одесі; 140/1000 частин квартири [ADDRESS], вона зобовязується переоформити право власності на вищевказане майно на [PERSON], як і передбачено п. 1.5. договорів доручення від 10.11.2004р., 01.08.2006р., 15.12.2006р. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між ним та [PERSON] були укладені Договори доручення від 10.11.2004р., 01.08.2006р., 15.12.2006р., відповідно до яких сторони взяли на себе певні зобовязання, а саме: позивач знайти обєкт нерухомості та надати грошові кошти на придбання, а [PERSON] придбати майно, утримувати, обслуговувати, експлуатувати його в своїх інтересах, та при настанні певних обставин (досягненні [PERSON] повноліття) переоформити придбане майно на [PERSON]. Натомість [PERSON] здійснила відчуження придбаного нерухомого майна та уклала договори дарування, за якими власником майна стала [PERSON], а саме: - 24 квітня 2008 року був укладений договір дарування нежилих приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого (вул. Богатова), 55, площею 17,8 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Р№ 929; - 18 квітня 2008 року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], Р№ 2 664; - 24 квітня 2008 року був укладений договір дарування 140/1000 частин квартири № 2 за адресою по вул. Ніжинська, буд. 66 в м. Одесі, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Р№ 932. [PERSON] завірила позивача, що після настання повноліття [PERSON] всі домовленості, відповідно до договорів доручення, неодмінно будуть виконані. Однак, 26.08.2016 року доньці позивача та онуці [PERSON] - [PERSON] виповнилося 18 років, але обовязки, взяті на себе п. 1.5. договорів доручень виконані не були Отже, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав. Представник [PERSON], який є також представником [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, та надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позовній заяві. Представник [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це відсутністю нотаріальної довіреності від [PERSON], на [PERSON], щодо переоформлення майна. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 листопада 1994 року між [PERSON], та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської [PERSON] народних депутатів, актовий запис № 1803. Під час подружніх відносин позивача та [PERSON] народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний в квітні місяці 2014 року. Позивач зазначав, що під час подружніх відносин, піклувався за благополуччя, комфорт своєї сім'ї, у звязку з чим цікавився ринком нерухомого майна. Восени 2004 року знайшов дуже гарний варіант нерухомості для придбання, а саме: нерухоме майно, що знаходиться за адресою вул. Отамана Головатого (вул. Богатова),55, яке планував оформити в майбутньому на свою доньку. [PERSON] виявила ініціативу допомогти позивачу в питанні оформлення, придбання та утримання знайденого майна. В результаті цього між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про придбання нерухомого майна, що знаходиться за адресою вул. Отамана Головатого (вул. Богатова) 55, для чого позивачем було передано грошові кошти у розмірі 3000,00 дол. США (на дату отримання грошових коштів гривневий еквівалент зазначеної суми складав 15\~918,9 грн., курс НБУ долара США до гривні 530,63 грн. за 100 дол. США). Судом встановлено, що у звязку з тим, що [PERSON] була малолітньою. [PERSON] та [PERSON] вирішили оформити квартиру на останню, з умовою переоформлення придбаної квартири на [PERSON] при досягненні нею повноліття. З приводу цього був укладений договір доручення від 10.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] На виконання договору доручення від 10.11.2004 року 24.11.2004 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою вул. Отамана Головатого (вул. Богатова), 55, площею 17,8 кв.м., посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстром № 999. Власником стала [PERSON] Судом зясовано, що аналогічні договори доручення були укладені 01.08.2006 року та 15.12.2006 року . Так, 01.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір доручення, згідно якого останній було доручено оформити придбання квартири [ADDRESS]. Грошові кошти на придбання та оформлення майна були передані у сумі 5000,00 дол. США (на дату отримання грошових коштів гривневий еквівалент зазначеної суми складав 25\~250,00 грн., курс НБУ долара США до гривні 505,00 грн. за 100 дол. США). Виключною умовою при придбанні квартири було, також її переоформлення на [PERSON] при досягненні нею повноліття. 23 серпня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстром № 1117, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі № 580 пр., сторінці № 108, за № 389, реєстраційний номер 13642785, на підставі якого право власності на квартиру набула [PERSON] 15 грудня 2006 року, між позивачем та [PERSON] була знову досягнута домовленість про придбання квартири [ADDRESS] за 18\~000,00 дол. США, що в еквіваленті складало суму у розмірі 90\~900,00 грн., курс НБУ долара США до гривні 505,00 грн. за 100 дол. США. Обовязковою умовою при придбанні квартири, аналогічно було її переоформлення на [PERSON] при досягненні нею повноліття. На виконання договору доручення від 15.12.2006 року 29 грудня 2006 року був укладений договір дарування 140/1000 частин квартири № 2 за адресою по вул. Ніжинська, буд. 66 в м. Одесі, зареєстрований Першою Одеською нотаріальною конторою за р № 5-4474, на підставі якого право власності на квартиру набула [PERSON] Отже, судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] були укладені Договори доручення від 10.11.2004 року 01.08.2006 року 15.12.2006 року відповідно до яких сторони взяли на себе певні зобовязання, а саме: позивач знайти обєкт нерухомості та надати грошові кошти на придбання, а [PERSON] придбати майно, утримувати, обслуговувати, експлуатувати його в своїх інтересах, та при настанні певних обставин (досягненні [PERSON] повноліття) переоформити придбане майно на [PERSON]. Однак, всупереч, прийнятим зобовязанням за укладеними договорами, [PERSON] здійснила відчуження придбаного нерухомого майна та уклала наступні договори дарування, за якими власником майна стала [PERSON], а саме: - 24 квітня 2008 року був укладений договір дарування нежилих приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого (вул. Богатова), 55, площею 17,8 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Р№ 929; - 18 квітня 2008 року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], Р№ 2 664; - 24 квітня 2008 року був укладений договір дарування 140/1000 частин квартири № 2 за адресою по вул. Ніжинська, буд. 66 в м. Одесі, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Р№ 932. Як вбачається з наданих доказів, [PERSON] виповнилося 18 років 26.08.2016 року. [PERSON] обовязки, взяті на себе п. 1.5. вищевказаних договорів доручень, не виконала. Статтею 386 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення договору доручення 18.09.1998 року за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК УРСР повірений зобов'язаний виконати дане йому доручення відповідно до вказівок довірителя. Аналогічні положення містяться і в Цивільному кодексі України, так згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Частиною 2, 3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 6 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України містить, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив загальний перелік способів здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а саме в п. 2 містить такий спосіб, як визнання правочину недійсним; а п. 5 - примусове виконання обов'язку в натурі. Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК). Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Інакше це питання вирішується, якщо це передбачено спеціальною нормою ЦК. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, суд доходить до висновку, що укладені між [PERSON] та [PERSON] договори дарування унеможливлюють належне виконання договорів доручення від 10.11.2004 року 01.08.2006 року 15.12.2006 року укладених між [PERSON] та [PERSON] щодо умови про переоформлення нерухомого майна на третю особу [PERSON]. Суд, вважає, що вищевказані договори дарування укладенні з метою ухилення від виконання зобовязань за договорами доручення, тобто без реального настання правових наслідків, що обумовлені договорами, що суперечить п. 5 ст. 203 ЦК України, яка встановлює, що вагомою вимогою щодо чинності правочину є його спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить до висновку, що [PERSON] діяла всупереч укладених договорів доручення та не мала правових підстав відчужувати придбане нерухоме майно, в т.ч. шляхом укладення договорів дарування з [PERSON], оскільки зазначені дії є перешкодою у виконанні [PERSON] своїх зобовязань, прийнятих згідно п. 1.5. договорів доручення від 10.11.2004 року 01.08.2006 року, 15.12.2006 року Однак, дані твердження Представника [PERSON] не заслуговують на увагу суду, оскільки договорами дорученням не передбачалося оформлення права власності придбаного майна на Позивача, було лише зауваження, щодо переоформлення у подальшому права власності з [PERSON] на [PERSON]. Також, [PERSON] в запереченнях на позовну заяву просила суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що позивачу було відомо про укладення договорів дарування одразу після їх укладання, а так як ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, то позовні вимоги позивача заявлені після спливу строку позовної давності. Однак, суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 1.5. Договорів дарування [PERSON] на протязі 2 місяців з моменту досягнення [PERSON] повноліття, а саме в строк не пізніше 26.10.2016 року переоформити на [PERSON] право власності на спірні обєкти нерухомості. Пунктом 1.7. Договорів дарування зазначено, що у разі невиконання [PERSON] умов даного договору, [PERSON] має право визнати право власності на це майно в судовому порядку. Так як Договорами доручення від 10.11.2004 року 01.08.2006 року 15.12.2006 року передбачено строк виконання зобовязання, а саме до 26.10.2016 року, то перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, суд вважає, безпідставними посилання [PERSON] на сплив строку позовної давності. Згідно ст. 11\~ЦПК України суд\~розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими.

Outcome: approved