Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

15.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення після померлого 20.12.1995 року [PERSON] на земельну ділянку на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, площею 4,04 га під № 389 (серія та номер державного акту РІ №516388) та майновий пай на суму 6 834,00 грн у Бреусівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області, посилаючись на те, що 18.11.2015 року померла його мати [PERSON], [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на час смерті майно. За його заявою Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа № 58661934. Інші спадкоємці від прийняття спадщини після померлої [PERSON] відмовилися. 10.11.2016 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2574 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у філії - Дніпропетровське обласне відділення AT «Ощадбанк» в ТВБВ № 10003/0638 - компенсаційний рахунок № 915517999, залишок вкладу на суму 837 грн 90 коп. Далі, позивач зазначив, що йому стало відомо, що до спадкового майна належить і інше спадкове майно, а саме після смерті діда [PERSON], залишилося спадкове майно на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області у вигляді земельної ділянки площею 4,04 га та майновий пай на суму 6 834,00 грн у Бреусівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області, яке мала успадкувати за життя мати [PERSON] та його бабуся [PERSON] (відповідно донька та дружина померлого [PERSON]). Спадкоємці донька та дружина померлого спадщину після померлого 20.12.1995 року [PERSON] не прийняли через психічні захворювання. [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом і мала цю спадщину прийняти та прийняла б якби була здоровою. Також, позивач зазначив, що 08.11.2016 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у посвідчені нотаріальної дії, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 20.12.1995 року [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку, оскільки відсутні документи які підтверджують право власності померлого спадкодавця [PERSON] І на спадкове майно. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно після померлого 20.12.1995 року [PERSON] позбавляє його як спадкоємця можливості успадкувати спадкове майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення або про перенесення розгляду справи до суду не направив. Представник [PERSON] позов позивача уточнив та прохав визнати за позивачем [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії після померлого 20 грудня 1995 року [PERSON] на земельну ділянку на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області площею 4,04 га лід № 389 (серія та номер державного акту РІ №516388) та майновий пай на суму 6834,00 грн. (шість тисяч вісімсот тридцять чотири грн.00 коп.) у Бреусівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області Також, надав пояснення, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку за станом здоровя, зокрема через психічні вади, померла [PERSON] не прийняла Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яку прийняв позивач. Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися. Позивач [PERSON] є онуком померлого [PERSON], а тому має право успадкувати спадкове майно з підстав спадкової трансмісії. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але направив заяву про розгляд справи без участі представника Бреусівської сільської ради, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 163). Треті особи у судове засідання не зявилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши представника позивача та вивчивши письмові докази по справі встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20.12.1995 року помер [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), що належить померлому як члену КСП «Бреусівка» на території Бреусівської сільської ради, вартістю 103\~276,43 грн, а також майновий пай вартістю 6\~834,00 грн (а.с. 56-58, 60). Згідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вбачається, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Із змісту ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вбачається, що засобом захисту цивільного права може бути визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до спадкової справи після померлого 20.12.1995 року [PERSON] вбачається, що 12.03.2016 року Козельщинською держнотконторою заведена спадкова справа після померлого [PERSON]. Заповіти від імені спадкодавця не посвідчувалися. Єдиним спадкоємцем, який виявив бажання прийняти спадщину після померлого 20.12.1995 року [PERSON] є позивач по справі. Державним нотаріусом Козельщинською держнотконторою позивачу [PERSON] повідомлено про неможливість оформлення спадкових прав після померлого спадкодавця [PERSON], оскільки останнім пропущений термін для прийняття спадщини. Козельщинським районним судом відмовлено позивачу у задоволенні позову щодо визначення йому додаткового строку для\~ прийняття спадщини. Рішення суду про відмову у задоволенні позову про визначення додаткового строку позивачу для\~ прийняття спадщини не оскаржувалося та набрало законної сили, що також у судовому засіданні підтвердив представник позивача (а.с.30). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003р.) вбачається, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 548, 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Далі, судом встановлено, що 08.11.2015 року померла [PERSON]. Після смерті спадкодавця єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину зокрема на вклад, що знаходиться у філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» є позивач. (а.с. 62-76). Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 08.11.2016 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] відмовлено у посвідченні нотаріальної дії, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 20.12.1995 року [PERSON] на земельну ділянку, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності померлого спадкодавця [PERSON] І на спадкове майно. Ст. 551 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), визначено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно до ст. 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, не приймає до уваги доводи представника позивача, що померла [PERSON] страждала на психічну хворобу що позбавляло її вчасно звернутися із завою про прийняття спадщини після померлого 20.12.1995 року батька [PERSON], оскільки як пояснив представник позивача у судовому засіданні, що [PERSON] недієздатною або обмеженою дієздатною не визнавалася. Також, суд звертає увагу на те, що єдиним спадкоємцем, який 12.03.2016 року виявив бажання прийняти спадщину після смерті 20.12.1995 року [PERSON] є позивач по справі. Перехід права на прийняття спадщини на підставі спадкової трансмісії від спадкодавця [PERSON] до спадкоємця [PERSON] можлива лише у тому випадку коли спадщина після смерті 20.12.1995 року [PERSON] відкрилася і спадкоємцем [PERSON] на протязі шести місяців, у звязку з її смертю спадщина після смерті [PERSON] не прийнята та юридично не оформлена. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов позивача не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено, що спадкоємець [PERSON], яка померла 08.11.2015 року на протязі шести місяців не встигла прийняти спадщину, тобто померла у період встановлений законом термін для прийняття спадщини після померлого 20.12.1995 року батька [PERSON] Крім цього, позивачем при подачі позову до суду у порушення ЗУ «Про судовий збір» та ЦПК України, невірно визначено та неповністю сплачено судовий збір, виходячи з наступного. Згідно квитанції вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 640 грн (а.с. 1). Позивачем у позові зазначається майнова вимога, зокрема визнання права власності на земельну ділянку та майновий пай вартістю 6 834,00 грн. П. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»\~ визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Згідно висновку про вартість земельної ділянки, який проведений приватним оцінювачем та наданий позивачем вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки розміром 4,04 га складає 54\~540 грн (а.с 42-44). Відповідно до довідки відділу у Козельщинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що станом на 2017 рік нормативно грошова оцінка вартості землі (паю) розміром 4,04 га складає 103\~276,43 грн (а.с.56). Отже, суд не приймає до уваги висновку про вартість земельної ділянки, який проведений приватним оцінювачем та бере до уваги при визначенні ціни позову позивача довідку відділу у Козельщинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про нормативну грошову оцінку вартості земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки до 2018 року накладений мораторій на продаж земельні сільськогосподарського призначення, а у висновку оцінювача не зазначено на підставі яких цін продажу подібних земельних ділянок базується висновок вартості землі сільськогосподарського призначення. Ч. 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. З врахуванням вищевикладеного та ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що необхідно стягнути з позивача на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 461,11 грн виходячи з наступного розрахунку (103\~276,43 грн + 6 834,00 грн) = 110 110,43 (загальна сума майнових вимог тобто ціна позову) : 1 % = 1\~101,11 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при подачі позову до суду); 1\~101,11 грн 640,00 грн (сплачено позивачем суму судового збору) = 461,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved