Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] в грудні 2013 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. В обгрунтування своїх вимог вказала, що в серпні 2011 року вона позичила [PERSON] гроші в сумі 20000 доларів США для того, щодо заплатити [PERSON] та [PERSON] кошти за відмову від спадщини. В подальшому в зв'язку з неповерненням коштів вона звернулась до суду та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2012 року її позов задоволено. Також ухвалою суду від 8 лютого 2013 року було забезпечено позов та накладено арешт на майно [PERSON] Незважаючи на наявний арешт на спірну квартиру [ADDRESS], яка була 29 березня 2013 року успадкована [PERSON], остання 30 березня 2013 року подарувала дану квартиру своїй матері [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON], знаючи про існування ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту на її майно, ухиляється від виконання грошового зобов'язання та переоформила спадщину на свою матір [PERSON], позивач звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, та просили суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], недійсним, та стягнути судові витрати. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову з тих підстав, що вказана квартира набута відповідачем [PERSON] після накладення арешту на майно та не виступала в якості забезпечення виконання зобов'язання, а позивач взагалі не виступала стороною договору. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову в зв'язку з його безпідставністю. В судовому засіданні пояснила, що вона подарувала квартиру матері, однак продовжує в ній проживати разом з дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона була представником в судовому засіданні по справі про стягнення боргу, де була присутня відповідач [PERSON], якій було відомо про накладений арешт та вона думала, як реалізувати спадкове майно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що чув, як відповідач зі своїм представником планували реалізувати квартиру. В судовому засіданні представник приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] [PERSON] заперечив проти позову з тих підстав, що нотаріусом було дотримано всіх вимог Закону. Однак зазначив, що у випадку, якби ухвала суду про забезпечення позову була б належним чином виконана, нотаріусом не було б посвідчено договір дарування. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2013 року в цивільній справі № 127/1380/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову - накладено арешт на майно, що належить [PERSON], [INFO], проживаючої по [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.09.2011 року (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 466/15, номер за ЄДРВП 36803328, вчиненого Замостянським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції постановою старшого державного виконавця Дячука В.В. від 1 березня 2013 року відкрито виконавче провадження на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2013 року про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON], про що повідомлено сторони та суд. Постановою від 1 березня 2013 року виконавче провадження закінчено в зв'язку з його повним виконанням. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 5 березня 2013 року було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], країна громадянство: Україна (а.с. 11). Рішенням суду від 25 квітня 2013 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 159800 гривень в рахунок відшкодування основного боргу та 1230 гривень 46 копійок пені та судові витрати (а.с. 8, 9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2013 року [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], належала квартира під номером [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а.с. 69). Згідно картки фізичної особи - платника податків [PERSON] отримала ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 81). Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 30 березня 2013 року інформація щодо обтяжень фізичної особи [PERSON], [NUMBER], відсутня (а.с. 75, 79). Як зазначено в звіті про визначення вартості однокімнатної квартири [ADDRESS], її вартість становить 232229 гривень (а.с. 74). Відповідно до договору дарування квартири від 30 березня 2013 року дарувальник [PERSON] подарувала та передала обдаровуваній [PERSON], а обдаровувана [PERSON] прийняла в дар від дарувальника квартиру квартиру за номером [ADDRESS] (а.с. 67). Саме зазначений договір дарування квартири позивач і просить визнати недійсним. Так, згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно частин 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє її виконання. Відповідно до п. 18 Постанови КМ України, від 22.06.2011 року № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 6.1. Глави 15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом міністра юстиції від 22.02.2012 № 296/5 Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. П. 6.2 вказує, що відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Таким чином, наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не має права розпоряджатись майном або коштами, на які накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали. Отже, відповідач [PERSON] з 8 лютого 2013 року, тобто з моменту винесення ухвали Вінницьким міським судом Вінницької області про накладення арешту на належне їй майно не мала права розпоряджатись нерухомим майном, на яке було накладено арешт. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд відхиляє заперечення відповідачів з наступних підстав. В ході судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів ухвалою суді від 8 лютого 2013 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на майно [PERSON] Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON], що не було відомо про існуючий арешт, оскільки [PERSON] була стороною, брала участь в судовому засіданні самостійно та за допомогою представника, учасники ознайомлювались з матеріалами цивільної справи. Крім того, [PERSON] направлялись постанови державного виконавця про відкриття та закінчення виконавчого провадження по виконанню ухвали про накладення арешту на майно. Накладений арешт було внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, однак помилково було вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] замість вірного [NUMBER]. В подальшому це призвело до того, що при реєстрації договору дарування квартири було отримано витяг про відсутність обтяжень на майно [PERSON] Як передбачено п. 1.14 глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом міністра юстиції від 22.02.2012 року № 296/5, у разі наявності заборони правочин про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. Суд звертає увагу, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2013 року, яке має преюдиціальну силу, відповідачем [PERSON] було визнано позов в тій частині, що відповідачем було отримано кошти для сплати «відступних» своїм родичам за спадкове майно. При цьому відповідач [PERSON] 29 березня 2013 року оформила на себе в порядку спадкування після померлого [INFO] батька [PERSON] квартиру [ADDRESS] та наступного дня 30 березня 2013 року подарувала її своїй матері [PERSON] Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON] вона фактично користується квартирою та проживає в ній разом з неповнолітньою дитиною. Відповідно до норм ст. 88 ЦПК України судові витрати повинні бути покладені на відповідачів солідарно. В зв'язку з цим з відповідачів слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову в сумі 229 гривень 40 копійок та 114 гривень 70 копійок, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с. 1, 19). В частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4000 гривень, дані витрати задоволенню не підлягають, оскільки представник [PERSON] брала участь лише в одному судовому засіданні 8 січня 2014 року, яке було відкладено в зв'язку з неявкою відповідачів, в подальшому участь в справі брав адвокат [PERSON], а позивачем [PERSON] та представником [PERSON] не додано підтвердження розрахунку понесених витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved