Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

14.12.2016 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 07.03.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 127, згідно якого останньому надано грошові кошти в сумі 42 916 грн. на придбання транспортного засобу з остаточним строком погашення 06.03.2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15%. Виконання кредитного договору забезпечено договором застави транспортного засобу від 07.03.2008 року, укладеним між Банком та [PERSON] за оціночною вартістю транспортного засобу 50 490 грн. 01.11.2008 року між Банком та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до вказаного вище кредитного договору, змінено процентну ставку. 02.10.2009 року між [PERSON], Банком та [PERSON] укладено договір переведення боргу за кредитним договором № 127 від 07.03.2008 року, за умовами якого усі зобов'язання за вказаним кредитним договором переведені на [PERSON], однак [PERSON] умови кредитного договору не виконує, борг не погашає, внаслідок чого станом на 26.09.2016 року утворилася заборгованість в сумі 108 796 грн. 25 коп., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 32 910 грн. 91 коп., по відсоткам - в сумі 16 652 грн. 39 коп., пені - 22 593 грн. 33 коп., інфляційним витратам - 33 858 грн. 55 коп., штрафу в розмірі 3% річних в сумі 2 781 грн. 07 коп. Саме таку суму ПАТ «Державний Ощадний банк України» просить стягнути із [PERSON] на користь Банку. 17.02.2017 року [PERSON] як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, пред'явила зустрічний позов до ПАТ «Державний Ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним зазначеного вище договору про переведення боргу, посилаючись на те, що такий договір був укладений її чоловіком [PERSON] без її згоди як дружини, що суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст. 65 СК України. Стверджує, що про існування договору про переведення боргу дізналася лише, коли чоловік отримав позов банку про стягнення боргу за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Державний Ощадний банк України» Коршомний В.П. повністю підтримав заявлений Банком позов, просив його задовольнити і відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що [PERSON] особисто була присутня під час укладення договору про переведення боргу, власноручно посвідчила справжність копій свого паспорту та довідки про ідентифікаційний номер, власноручно написала заяву про надання згоди чоловікові [PERSON] на укладення договору про переведення боргу. Вважає, що обставини, викладені у зустрічному позові, не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. Також вважає, що строк позовної давності Банком не пропущений, оскільки згідно п.7.7 Договору він становить 3 роки, остання сплата заборгованості по кредиту відбулася 19.02.2014 року, а позов пред'явлено 14.12.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. У заяві від 06.03.2017 року /а.с.90/ просив суд розглядати справу в його відсутність. Позов [PERSON] визнав. У заяві від 17.03.2017 року /а.с.124/ просив відмовити в задоволенні позову ПАТ «Державний Ощадний банк України», посилаючись на пропуск Банком строку позовної давності. Третя особа із самостійними позовними вимогами [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Її представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав зустрічний позов, просив його задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] не надавала згоди на укладення її чоловіком договору про переведення боргу, ніяких заяв Банку не писала, однак відмовився від проведення почеркознавчої експертизи для з'ясування питання належності підписів у наданих Банком оригіналах документів [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 30.03.2017 року в частині вирішення позову [PERSON] покладався на розсуд суду і пояснив, що не пам'ятає, чи була вона присутня при укладенні договору про переведення боргу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов ПАТ «Державний Ощадний банк України» підлягає задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з таких підстав. З наявної у справі копії кредитного договору та додатків до нього /а.с.15-21/ вбачається, що 07 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON] був укладений Кредитний договір № 127, згідно п. п. 1.1, 1.2 якого останньому Банком надано кредит в сумі 42 916,00 гривень на придбання транспортного засобу з остаточним строком погашення 06.03.2015 та сплатою відсотків за користування Кредитом в розмірі 15,0 % річних. Повернення Кредиту забезпечено Договором застави від 07.03.2008, укладеним між Банком та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом ІІервомайського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2667 /а.с.11-14/, відповідно до якого в заставу Банку передано належний [PERSON] на праві власності транспортний засіб «СНЕRY АМULET А15», легковий комбі - В, реєстраційний номер [NUMBER] за оціночною вартістю 50 490,00 грн. Також судом встановлено, що 01.11.2008 року між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №127 від 07.03.2008 /а.с.10/, яким змінено п.п. 1.1, п. 1.5.1.1, п.п. 3.3.4 Кредитного договору, всі інші умови кредитного договору залишені без змін. Так, відповідно до змін у п.1.1 Кредитного договору Банк зобов'язаний надати позичальнику на умовах цього договору Кредит в сумі 42 916,00 грн., а позичальник зобов'язаний прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 42 916,00 грн., оплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 15% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та у строки, визначені Договором. Згідно змін до п.п.1.5.1.1 Кредитного договору з 01 листопада 2008 року на залишок по кредиту в сумі 40 712,11 грн. та до моменту закінчення терміну, на який було надано Кредит, а саме до 06.03.2015 включно, проценти за користування кредитом нараховуються Банком за процентною ставкою 16% річних. Змінами до пункту 3.3.4 Кредитного договору встановлений обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно рівними платежами в сумі 840,00 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань в подальшому не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати процентів необхідно здійснити не пізніше 06.03.2015 року. 02.10.2009 року між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено тристоронній Договір про переведення боргу за Кредитним договором №127 від 07.03.2008 року /а.с.9/, згідно п.1 якого первісний боржник [PERSON] переводить свій борг на нового боржника [PERSON], внаслідок чого новий боржник замінив первісного боржника як зобов'язану сторону у кредитному договорі №127 від 07.03.2008 року, укладеному між [PERSON] та Банком. За цим Договором новий боржник повинен здійснити замість первісного боржника виконання зобов'язання перед Банком на умовах Кредитного договору. Банк надав згоду на переведення боргу в порядку та на умовах, визначених Договором. Пунктом 3 Договору про переведення боргу передбачено, що новий боржник ознайомлений з умовами Кредитного договору та розміром наявної заборгованості. Переведення боргу за цим договором не тягне за собою жодних інших змін умов Кредитного договору, окрім тих, що пов'язані із заміною первісного божника новим. Відповідно до п.5.3 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів, позичальник зобов'язався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,041% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. З наданих Банком документів вбачається, що дружина [PERSON] - [PERSON] /а.с.76/ була обізнана про укладення Договору про переведення боргу, власноручно засвідчила копії наданих нею паспорту та картки платника податків /а.с.97,98/ і власноручно написала заяву про надання згоди на укладення такого договору її чоловіком /а.с.99/ В судовому засіданні 19.04.2017 року судом оглянуті оригінали зазначених документів. Підписи [PERSON] у зазначених документах візуально тотожні до підпису в паспорті [PERSON] /а.с.97/. Від проведення почеркознавчої експертизи для встановлення належності виконаних у вказаних вище документах підписів та почерку [PERSON] - вона відмовилася. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Судом було роз'яснено учасникам процесу зазначене положення закону та порядок доказування в цивільній справі. Підстави для звільнення від доказування в даному випадку відсутні. Також суд всебічно сприяв третій особі в отриманні доказів. Зокрема, витребував у Банку оригінали документів, що були надані особами при укладенні договору про переведення боргу, однак обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] була обізнана про укладення її чоловіком договору про переведення боргу, відсутні передбачені законом підстави для визнання такого правочину недійсним, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] знала про укладення договору про переведення боргу в момент його укладення, вона дійсно пропустила встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності для звернення з наданим позовом, однак в даному випадку в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити саме через його недоведеність та безпідставність. Таким чином, договір про переведення боргу є чинним і зобов'язання за спірним Кредитним договором перед Банком несе [PERSON] З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитом /а.с.6/ вбачається, що останнє погашення заборгованості було вчинене 19.02.2014 року. Статтею 257 ЦК України та пунктом 7.7 Кредитного договору визначено, що строк позовної давності за вказаним договором становить три роки. Позов подано Банком 14.12.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності (з часу останнього платежу), тож заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки такий строк позивачем не пропущений. Внаслідок порушення новим боржником [PERSON] умов Кредитного договору щодо строків оплати Кредиту та процентів за користування ним, станом на 26.09.2016 року сформувалась заборгованість в загальній сумі 108 796 грн. 25 коп., що складається з простроченої заборгованості по основному боргу в сумі 32 910,91 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 16 652 грн. 39 коп.; пені - 22 593 грн. 33 коп.; інфляційних втрат - 33 858 грн. 55 коп., та 3% річних - 2 781 грн. 07 коп., що підтверджується наданим суду розрахунком /а.с.5,6/, який відповідачем не оспорював ся. Таким чином встановлено, що відповідач не виконує умови Кредитного договору, по якому має зобов'язання згідно договору про переведення боргу, а саме: не повертає отримані у позивача грошові кошти, відсотки, комісійні, за що правильно нараховані штрафні санкції. За наведених обставин суд визнає, що позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 526, 530, 549-551, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, як такі, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Із [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № 127 від 07.03.2008 року в загальній сумі 108 796 грн. 25 коп. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ "Державний Ощадний банк України" слід також стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати [PERSON] відшкодуванню не підлягають, оскільки в задоволенні її позову відмовлено.

Outcome: approved