Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

14 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22.06.1997 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 10.02.2014 року шлюб між ними був розірваний. За час спільного проживання ними була придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № Н-9 від 05.03.1998 року вказаного житлового приміщення був здійснений та посвідчений Українською Універсальною біржею на ім'я [PERSON] Квартира [ADDRESS] на час її придбання складалася з : коридору І пл. 6.1 кв.м., вбиральні 2 пл. 1.2 кв.м., ванної 3 пл. 2.1 кв.м., кладової 4 пл. 0.5 кв.м., кухні 5 пл. 6.2 кв.м., кімнати жилої 6 пл. 10.2 кв.м., кімнати жилої 7 пл. 17.9 кв.м., балкону пл. 1.1 кв.м. Жила площа квартири становить 28.1 кв.м. На час укладання договору купівлі-продажу діяв ЗУ від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» за ст. 15 якого договір купівлі-продажу житла не підлягав нотаріальному посвідченню. Просила, визнати за нею право власності на ? частину спільного майна подружжя квартири [ADDRESS] . 13 січня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заяву до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Просив, визнати за ним право влаваності на ? частину квартири [ADDRESS], У судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, зустрічні позовні вимоги визнали. Відповідач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги повністю, первісні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши позивача [PERSON], адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, до повного задоволення позовних вимог. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 28 червня 1997 року по 10 лютого 2014 року ( а.с.5,7). За час спільного проживання сторонами придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № Н-9 від 05.03.1998 року вказаного житлового приміщення був здійснений та посвідчений Українською Універсальною біржею на ім'я [PERSON] ( а.с.6). Договір купівлі-продажу зареєстрований в ПП Полтавське БТІ " Інвентаризатор". Однак сторони не можуть розпорядитись вказаною квартирою оскільки він посвідчений не нотаріально, а на товарній біржі. Квартира [ADDRESS] складається з : коридору І пл. 6.1 кв.м., вбиральні 2 пл. 1.2 кв.м., ванної 3 пл. 2.1 кв.м., кладової 4 пл. 0.5 кв.м., кухні 5 пл. 6.2 кв.м., кімнати жилої 6 пл. 10.2 кв.м., кімнати жилої 7 пл. 17.9 кв.м., балкону пл. 1.1 кв.м. Жила площа квартири становить 28.1 кв.м. Відповідно до вимог ст. 60 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю, та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 СК України позивач має право на\~половину спірної квартири. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної\~сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тому частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру є рівними - по 1/2 частині. Згідно з частиною 1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 ст.70 СК України). На підставі викладеного позови [PERSON] та [PERSON] необхідно задовольнити, визнати за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за кожним. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сторони сплатили судовий збір, кожен по 1266.80 коп., позовні вимоги як перівісні так як зустрічні задовльняються судом повністю, а тому пілягають стягненню судові витрати з сторін по справі на користь один одного по 1266.80 коп. За таких обставин суд дійшов до висновку про проведення взаєморозрахунку судових витрат по справі , а отже підстави для стягнення судових витрати відсутні.

Outcome: approved