Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] 21.11.2019 звернулась в суд із вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що вона має від шлюбу з [PERSON] , [INFO] двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2014 у справі № 161/2288/14-ц шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] , залишились проживати з нею. [PERSON] створив нову сім`ю, в якій народилась дитина, та проживає окремо. 23.08.2018 вона зареєструвала шлюб [PERSON] , який є громадянином Ізраїлю і на даний час проживає у цій країні. Для того, щоб проживати однією сім`єю з її чоловіком, вона має намір виїхати зі своїми дітьми, на постійне місце проживання до Ізраїлю. За законодавством цієї країни, з метою отримання дозволу на в`їзд її та її дітей до Ізраїлю, вони з чоловіком подали до Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, а саме: до Управління в справах населення та міграції у м. Хайфа пакет документів для легалізації їхнього шлюбу. Однак, Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа відмовилось розглядати ці документи, мотивуючи тим, що на даний момент її старшій доньці - [PERSON] виповнилося понад 15 років. У такому випадку, згідно з Інструкцією № 5.2.0008, яка діє на території Ізраїлю, вони зобов`язані пред`явити вказаному Управлінню рішення Українського суду про те, що за два попередні роки до подання заяви на легалізацію шлюбу, її донька проживала разом з нею, і що опікується дитиною лише вона - [PERSON] . З метою задоволення їхньої заяви вони надавали Міністерству внутрішніх справ Ізраїлю цілий ряд документів, які підтверджують, що діти постійно проживають разом з нею та ними опікується лише вона одна, з моменту розірвання шлюбу. Зокрема: заява [PERSON] , посвідчена нотаріально 06.07.2017, про надання згоди на постійне проживання та отримання громадянства в Ізраїлі [PERSON] та [PERSON] ; заява [PERSON] , посвідчена нотаріально 31.05.2019, про згоду на усиновлення [PERSON] та [PERSON] її чоловіком - [PERSON] ; заява [PERSON] , посвідчена 08.08.2019 консулом Консульства України в Гданську (Польща), про те, що [PERSON] підтверджує факти, що діти постійно проживають з моменту їх народження з матір`ю; що з моменту розірвання шлюбу дітьми опікується тільки їх мати та, що [PERSON] не бере участі у вихованні дітей та не опікується ними; довідка Служби у справах дітей Луцької міської ради від 22.02.2019 про те, що [PERSON] не перебуває на обліку в службі у справах дітей як особа, позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей і вони не перебували і не перебувають під опікою в інших осіб; довідка департаменту ЦНАП у м. Луцьку про склад сім`ї від 27.11.2018, яка підтверджує факт реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] з їхньою матір`ю - [PERSON] ; витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2008; витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 17.03.1995; довідка Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради від 03.12.2018 № 33-19/3502 про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2008; довідки Луцької ЗОШ № 11-колегіуму, в якій навчаються її діти, про те, що питанням піклування дітей: вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням займається їх матір [PERSON] . Проте, не зважаючи на всі вищеперелічені документи, 04.09.2019 на адресу місця проживання її чоловіка в Ізраїлі надійшов офіційний лист Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа, в якому зазначено, що оскільки її старшій доньці, [PERSON] , виповнилося понад 15 років, то крім доданих до заяви документів, слід пред`явити докази перебування неповнолітньої дитини під опікою матері, за попередні два роки, до подачі цієї заяви, та ці докази мають базуватись на юридичній та фактичній підставі. Для продовження розгляду заяви слід пред`явити документ із суду, який свідчить про те, що донька [PERSON] знаходиться під опікою матері. Таким чином, зазначена вимога Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю перешкоджає їй реалізувати її право на легалізацію шлюбу з її чоловіком в державі Ізраїль та права її дітей [PERSON] та [PERSON] , на отримання дозволу на в`їзд до Ізраїлю. Тому, встановлення факту, що її діти постійно проживають разом з нею та про них піклується лише вона, з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] , має юридичне значення, оскільки це дасть можливість отримати дозвіл Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на в`їзд їй та її дітям до Ізраїлю, на постійне місце проживання та легалізацію її шлюбу із [PERSON] . Посилаючись на вищенаведене, заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з моменту розлучення їхніх батьків - [PERSON] та [PERSON] , тобто з 08.07.2014 по даний час, перебувають під виключною опікою їхньої матері - [PERSON] та постійно проживають разом з нею. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала з мотивів, у ній наведених , та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою заяву підтримує з наведених у ній мотивів. Представник заінтересованої особи - Управління народонаселення і міграції у м.Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, в особі Посольства Ізраїлю в Україні, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, із відзивом або заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника Управління народонаселення і міграції у м.Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, подані заявником докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Судом встановлено, що у [PERSON] , [INFO] , від шлюбу з [PERSON] , [INFO] , є двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.01.2003 та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16.10.2007. Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2014 у справі № 161/2288/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.08.2018, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1672, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , громадянином держави Ізраїль. Як вбачається із листа Адміністративного бюро з обліку населення міста Хайфа від 04.09.2019, переклад якого з івриту на українську мову посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиною Л.О. 15.11.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 85218, [PERSON] , на підставі укладеного шлюбу з [PERSON] , було подано заяву до цього державного органу на отримання дозволу на в`їзд до [PERSON] та її доньок: [PERSON] та [PERSON] . У наданні такого дозволу було відмовлено, оскільки доньці [PERSON] , 2002 року народження, виповнилося понад 15 років, то окрім доданих до заяви документів слід було пред`явити докази знаходження цієї неповнолітньої дитини під опікою матері за попередні два роки до подачі цієї заяви, та ці докази мають базуватись на юридичній та фактичній підставі. Для продовження розгляду заяви слід пред`явити документ із суду, який свідчить про те, що [PERSON] знаходиться під опікою матері. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради від 03.12.2018 за № 33-19/3508, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - з 17.03.1995. Згідно з Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 0710-734326-2017 від 22.08.2017 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] - з 01.03.2008. Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради від 03.12.2018 за № 33-19/3502 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - з 01.03.2008. Довідкою Департаменту Центр надання адміністративних послуг Луцької міської ради від 27.11.2018 № 35313 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб підтверджується, що до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Служби у справах дітей від 22.02.2019 № П17112 [PERSON] не перебуває на обліку в службі у справах дітей як особа, позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] і вони не перебували і не перебувають під опікою в інших осіб. В попередньому судовому засіданні [PERSON] підтримав доводи, викладені в заяві [PERSON] та пояснив, що неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , та малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , з моменту їх народження та після розірвання шлюбу із [PERSON] , постійно проживають із їхньою матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дітьми опікується тільки їхня мати [PERSON] , а [PERSON] , не бере участі у їхньому вихованні та не опікується ними. [PERSON] створив нову сім`ю, в якій народилась дитина, та проживає окремо. Як випливає з матеріалів справи, 06.07.2017 [PERSON] надав згоду на виїзд з України та постійне проживання, а також отримання громадянства в Ізраїлі малолітній [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] разом з їх матір`ю [PERSON] , що підтверджується заявою, посвідченою державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. 06.07.2017 та зареєстрованою в реєстрі за № 4-452. З матеріалів справи також вбачається, що 31.05.2019 [PERSON] надав згоду на усиновлення [PERSON] та [PERSON] чоловіком її бувшої дружини [PERSON] - громадянином держави [PERSON] , [INFO] , з присвоєнням їм прізвища усиновлювача - [PERSON] та по-батькові - [PERSON] , що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В. 31.05.2019 та зареєстрованої в реєстрі за № 6351. Згідно з інформацією Комунального закладу "Луцька загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 11- колегіум Луцької міської ради", наданою листами від 10.12.2018 № 01-28/713 та № 01-28/714, з [PERSON] вчителі незнайомі, так як він жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та шкільним життям дітей; всі питання щодо виховання, навчання та матеріального забезпечення доньок: [PERSON] та [PERSON] вирішує їхня мати - [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що з моменту розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] , тобто з 08.07.2014 по даний час, перебувають під опікою їхньої матері - [PERSON] та постійно проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку визначено ч. 1 ст. ст. 315 ЦПК України. Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] зазначала, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її дітей з нею та відсутності інших осіб, окрім неї, які опікуються дітьми, що в подальшому дасть їй можливість отримати дозвіл Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на її виїзд з дітьми до цієї країни на постійне місце проживання, після укладення нею шлюбу із громадянином Ізраїлю [PERSON] , який на даний час проживає на території вказаної держави . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Як випливає із змісту ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, зокрема за умови, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі . Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право. З представлених заявником [PERSON] доказів та пояснень [PERSON] , наданих ним у попередньому судовому засіданні, випливає, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Встановлено, що дітьми опікується лише вона, інших осіб, які б піклувалися про її дітей, немає. Спір про право у даному випадку суд не вбачає. Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дітей на отриманням дозволу на виїзд до Ізраїлю та легалізацію укладеного нею шлюбу. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування дітей: [PERSON] та [PERSON] під опікою їхньої матері - [PERSON] та їх постійного проживання разом із нею за адресою: [ADDRESS] має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання дозволу Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на в`їзд [PERSON] та її дітей до Ізраїлю, в зв`язку з укладенням шлюбу із [PERSON] , суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved