Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

20 червня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх доходів відповідача та додаткові витрати, які виникли у зв`язку із тяжкою хворобою та інвалідністю у розмірі 4758грн.. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідачка є її рідною донькою. І має зареєстроване місце проживання разом з позивачем. Протягом майже усього життя позивач хворіє на цукровий діабет 1 типу та є інсулінозалежною. Також позивач зазначає, що вона є інвалідом 1 групи та потребує стороннього нагляду та допомоги. У зв`язку із низкою тяжких захворювань, позивач, жодних джерел заробітку, окрім соціальної допомоги від держави не має. Може пересуватися самостійно виключно в межах власної квартири і вийти на вулицю без сторонньої допомоги не може. Позивач вказує, що на даний час вона проживає одна, у зв`язку із чим позбавлена можливості нормально існувати, адже не має жодної сторонньої допомоги. Відповідач з нею не проживає вже протягом тривалого часу, хоча є власницею ј частини квартири. Матеріальної допомоги на утримання матері не надає. Витрат з оплати комунальних послуг також не здійснює. Позивач зверталась до Департаменту соціальної політики м. Черкаси із заявою про призначення їй субсидії, проте їй було відмовлено у її призначенні, оскільки у зв`язку із тим, що за місцем її реєстрації також зареєстрована її донька, яка згідно відомостей ДФС України отримує великі доходи, близько 12000грн. заробітної плати. Сукупність доходів всіх зареєстрованих членів сім`ї, до яких відноситься донька позивача не дає їй права на отримання субсидії. В той же час, позивач несе значні витрати на оплату комунальних платежів, які взимку складають близько 3000грн. і є не під 'ємною для неї сумою порівняно з її пенсією та витратами на лікування. Також позивач зазначає, що інших дітей, окрім відповідача, вона не має. Аліментів на утримання доньки відносно неї не призначались. Згідно фіскальних чеків, в період часу з 19.04.208р. по день звернення до суду нею було понесені додаткові витрати на медикаменти, викликані її тяжкою хворобою, сума яких становить 9517,29грн., тому вона також просила стягнути з відповідача на її користь половину суми понесених нею додаткових витрат. Ухвалою суду від 05 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання з розгляду даної справи по суті позовних вимог. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Разом з тим, 13.03.2020 року відповідач звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 25.05.2020 року скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2019 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Відкликано із Придніпровського ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист №2/711/1836/18 відносно [PERSON] . Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 червня 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки її матеріальне становище не дозволяє виділяти кошти на утримання матері. Так, відповідач вказує, що її середньомісячний дохід складає 8697,50грн. Проте, вона винаймає житло, за яке мусить платити щомісячно орендну плату в розмірі 2600грн. Також, вона має кредитні зобов`язання перед АТ «Райффайзен банк Аваль», сукупний місячний платіж за таким зобов`язанням складає 1098грн. Тому, середній заробіток щомісячно зменшується на вказану суму. Також вказала, що у разі задоволення позову її середньомісячний дохід, після сплати аліментів, витрат на проживання та сплати кредитних зобов`язань, становитиме приблизно 2850грн, що є недостатньою сумою для нормальної життєдіяльності в умовах постійного зростання вартості проживання. Крім того зазначила, що у зв`язку з неприязними відносинами з позивачем, вона не бажає надавати їй матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] , підтримали позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Вимогу про стягнення додаткових витрат на медикаменти позивачка в судовому засіданні не підтримала у зв`язку з її виконанням. Також зазначили, що стан здоров`я позивача значно погіршився, вона потребує регулярних сеансів гемодіалізу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти стягнення з неї аліментів, посилаючись на доводи викладені у наданому нею відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 14 липня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського райовиконкому Черкаської області, [PERSON] народилася [INFO] . Про що 21 січня 1997 року було зроблено в книзі записів актів громадянського стану про народження актовий запис №66. В графі «мати» вказана - позивач [PERSON] . Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого Пенсійним фондом України 15 листопада 2018 року [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства. Відповідно довідки до акту огляду МСЕК №127684 [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Як вбачається з виписки №4368 КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у період часу з 04.04.2019 по 04.05.2019р. із діагнозом: цукровий діабет 1 типу, важкий перебіг, стадія субкомпенсація. Хронічна хвороба нирок IV стадія. ШКФ по СКД-ЕРІ-13,48 (мл/хв/(1,73м2). Діабетична нефропатія ІV. Хронічний пієлонефрит, латентний перебіг. Артеріальна гіпертензія ІІ ст., 3, ризик 3. Гіпертензивне серце, кризовий перебіг. Метаболічна кардіопатія. СН ІІ А ст. Проліферативна діабетична ренитопатія обох очей. Субатрофія ДНЗ? ОД артифакція авітрія «часткова тампонада силікатом. Незріла катаракта ОS.Дисцикуляторна гіпертонічна діабетична та нейрогіпертрофічна енйефалопатія Н2 ст. з вестибуло-атестенічний та астено-невротичний синдромами. Діабетична полінейропатія нижніх кінцівок ІІ ступеню. Згідно довідки №443/02-05 від 06.06.2019р. виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку як пенсіонер і отримує пенсію в розмірі 4067,67грн. Згідно відомостей управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 27.06.2019р. вданої на запит суду, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01.09.1999 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.12.1999 року, сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира за місцем їх зареєстрованого проживання. Згідно повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи №100377 від 14 листопада 2018 року, [PERSON] у призначенні субсидії за період з жовтня 2018р. по квітень 2019р. відмовлено. Встановлено, що згідно виписки № 12533 КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» [PERSON] (інвалід 1 групи) перебувала на лікування у період часу з 21.10.2019 по 12.02.2020 з діагнозом: цукровий діабет тип 1, важкий перебіг, стадія субкомпенсації, Діабетична нефропатія. Хронічна хвороба нирок VД (ГД з 01.11.2019р.), пієлонефрит, латентний перебіг. Симптоматична артеріальна гіпертензія ІІст. Т.3, гіпертензивне серце ризик 4. Метаболічна кардіоміопатія, СН ІІ А, Хронічна сенсоневральна глуховатість. Анемія легкого ступеня. Виразкова хвороба 12 п.к., загострення, ускладення в анамнезі. Крім того, з даної виписки вбачається, що за час лікування, [PERSON] було проведено 45 сеансів гемодіалізу. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 008141/2019 [PERSON] вбачається, що 18.12.2019р. в Національному інституті хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова відділення трансплантації нирки, позивачу було проведено хірургічну операцію з формування АВФ с/3 правого п.п. Стаття 51 Конституції України визначає, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером у зв`язку з інвалідністю 1 групи з дитинства і має низку хронічних хвороб, які змушують її витрачати на своє лікування значні кошти. Також судом встановлено, що позивач потребує постійного стороннього нагляду та допомоги. Також суд враховує, що відповідач є працездатною особою, яка отримує доход, а відтак має можливість і зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання матері у вигляді аліментів. Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначені розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд враховує, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працевлаштована в ТОВ «Ядзакі України» з 01.07.2019р., має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, який за період часу з листопада 2019 по квітень 2020 року складає 72142,69грн., з яких фактично нею було отримано 52 155,89грн. (в т.ч. 3 327,98грн. сплачено аліментів за березень-квітень 2020р.). Також суд враховує, що відповідач не має на утриманні інших осіб. Також суд враховує правову позицію, викладену в постанові від 18.11.2020 у справі № 757/52096/18, згідно якої обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Тому при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже під час розгляду справи встановлено, що позивачка є інвалідом, непрацездатною особою, має лише єдиний дохід - пенсію у розмірі 4067,67 грн., яка виходячи з її стану здоров`я, умов проживання, не може задовольнити її життєві потреби, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачка, яка є дочкою позивачки, та яка є особою молодого віку, працездатним, отримує дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання матері. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] має сплачувати аліменти на утримання своєї непрацездатної матері [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, починаючи з 25.05.2020 року (дати скасування заочного рішення у справі) та продовжувати довічно. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, його у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 768 грн. 40коп. На підставі наведеного, ст.ст. 202, 203, 205 СК України,

Outcome: approved