Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

31.07.2018 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання їх неповнолітнього сина [PERSON], 2006 року народження, разом з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 2006 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 17.05.2018. Від даного шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO]. Після розлучення, зі згоди відповідача, малолітній син був зареєстрований з ним по [ADDRESS], проте фактично проживає з відповідачем за місцем її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи в [ADDRESS]. проте, з червня 2018 року відповідач забрала дитину на тимчасово непідконтрольну територію України до м. Луганська, де проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] З 31 липня 2018 року відповідач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS], але фактично там не проживає. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовляється повернути дитину за місцем її реєстрації, мотивуючи тим, що хоче щоб дитина проживала разом з нею. На даний час між ними не досягнуто згоди щодо того, з ким у подальшому буде проживати їх малолітній син. Позивач стверджує, має належні умови для проживання дитини, він має роботу, його середньомісячний заробіток складає 18 000 гривень, його забезпечено службовим житлом, крім того вказує, що хлопчику потрібне саме батьківське виховання. Відповідач же навпаки не має місця роботи, постійного заробітку та місця постійного проживання не на окупованій частині території України. Сторони в судове засідання не з'явилися. До початку підготовчого засідання через канцелярію суду сторони зареєстрували заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому позивач наполягає на задоволенні позову. Відповідач в своїй заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала у тому, що у нього з [PERSON] є спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась зареєстрованою за місцем його реєстрації по [ADDRESS]. Проте, з червня 2018 року відповідач забрала дитину на тимчасово непідконтрольну територію України до м. Луганська, де проживає з нею за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] Бажає, щоб син залишився проживати разом з ним, оскільки може створити для нього належні умови для виховання та розвитку, так як має вищу юридичну освіту, стабільну роботу та достатню заробітну плату, а відповідач ніде не працює, немає постійного заробітку та місця постійного проживання не на окупованій частині території України. Добровільної згоди щодо визначення місця проживання сина час між ними не досягнуто згоди щодо того, з ким у подальшому буде проживати їх син. До початку підготовчого судового засідання відповідач подав заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визначення місця проживання дитини разом із ним, за рішенням суду, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом визначення місця проживання дитини разом із батьком, будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їхньої дитини відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №20 від 31.07.2018 про сплату судового збору в сумі 752 грн. 40 коп., оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору в сумі 400 грн. 00 коп., оскільки позивачем також було зайво сплачено 47 грн. 60 коп. Стягнути з відповідача на користь позивача 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved