Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

14 серпня 2019 року на адресу суду надійшов вказаний позов. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка була дружиною їх батька, власних дітей не мала, заповіту не склала, однак вони доглядали за нею, обробляли земельні ділянки, які знаходяться за адресою с. Романів Луцький район Волинська область. Вказують, що за життя [PERSON] подарувала їм у рівних частинах будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Зазначають, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки родинні зв`язки не підтвердженні, заповіт відсутній, позивачі у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, осіб, які претендують на земельні ділянки не має, а позивачі відкрито, довго користуються спірним майном, то просять визнати за ними право власності на останнє в рівних частинах. Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 7 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, водночас у заяві від 13.01.2020 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Романівська сільська рада Луцького району Волинської області у судове засідання представника не направила, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Водночас, у заяві від 03.09.2019 року позовні вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, водночас у заявах просили розглядати справу без їх участі, пояснили, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, виходячи з такого. Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивачі є рідними братами, їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 10). 27 лютого 1957 року [PERSON] , після розлучення з [PERSON] , одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 25.08.1977 року (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.02.1986 року (а.с. 13). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 3 січня 1996 року (а.с. 14). Водночас, за життя [PERSON] подарувала позивачам у рівних частинах будинок з усіма належними будівлями, що біля нього, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування будинку від 10.02.1990 року (а.с. 19). Як стверджують позивачі, так і підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] набула право власності на три земельні ділянки в порядку безоплатної приватизації для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,47 га за адресою с.Романів Луцький район Волинська область, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №007358, витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с. 17, 24-31). Листом державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори від 01.03.2019р. №268/01-16 позивачам було роз`яснено, що їм не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельні ділянки в с. Романів Луцького району Волинської області після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки ними не надано ні документів, які підтверджують спорідненість заявників з померлою, ні заповіту, ні документів, які необхідні для встановлення місця відкриття спадщини, а також факту прийняття спадщини (а.с. 32). Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що [PERSON] була дружиною батька позивачів, після його смерті, позивачі доглядали за [PERSON] , допомагали по господарству, користувалися земельними ділянками, що підтверджується довідкою Романівської сільської ради від 01.04.2013р. №122/.10.2 (а.с. 16). [PERSON] заповіту не складала, після її смерті спадкова справа не заводилася, що підтверджується листом Луцької районної державної нотаріальної контори ГТУЮ у Волинській області від 03.12.2019р. №1529/01-16. Рідні брати та сестри, їх діти-племінники померлої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживали окремо від [PERSON] , заяв про прийняття спадщини не подавали, у заявах від 16.09.2019р., 17.09.2019р. (а.с. 55, 57, 59) не заперечують щодо задоволення позовних вимог. З наданих суду документів встановлено, що позивачі доглядають за будинком за адресою [ADDRESS] , обробляють земельні ділянки, що біля нього, збирають врожаї, що підтверджується довідкою Романівської сільської ради від 01.04.2013р. №122/.10.2 (а.с. 16). Таким чином, позивачі добросовісно, відкрито та безперервно володіють та користується спірними земельними ділянками. Про дане нерухоме майно відомо як працівникам ради, так і сусідам, іншим особам; будь-які особи не оспорюють володіння позивачів даним майном, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за ними у судовому порядку права власності на земельні ділянки у рівних частинах за набувальною давністю. Судові витрати залишити за позивачами.

Outcome: approved