Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

31 січня 2018 року позивач звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 46-Б в будинку № 2 по вул. Корольова у м. Житомирі. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що до 09.03.2005 вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі і до моменту його розірвання [PERSON] проживає окремо протягом двадцяти років. Вона залишилась проживати у вказаній квартирі, на утримання якої відповідач не несе витрати. У судове засідання позивач не заявилась, подавши до канцелярії заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Від представника третьої особи до суду надійшло повідомлення про розгляд справи за відсутності представника Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, в якому управління при винесенні рішення у справі покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] видано ордер на жиле приміщення від 05.01.1989 серії ЛК № 1160 на займання жилої площі 17,5 кв.м. квартири [ADDRESS] (а. с. 6). Відповідно копії довідки ТОВ «Керуюча Компанія «КомЕнерго-Житомир» від 30.01.2018 за № 236, [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі (а. с. 7). З акту ТОВ «Керуюча Компанія «КомЕнерго-Житомир» від 29.01.2018 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає протягом двадцяти років (а. с. 9), що підтвердили у судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] З огляду на це, слід вважати, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, за користування нею та комунальні послуги не сплачує і це спричиняє позивачу незручності у користуванні своєю власністю. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначає, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.\~\~ Відповідно до\~ст.7 Закону України\~\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону. Керуючить ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved