Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

29.11.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.05.2011 року. Заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 01.11.2017 року становить 19608,00 грн., а сума пені за даний період з січня 2016 року по жовтень 2017 року, тобто 1% від суми заборгованості, складає 5473,00 грн. Оскільки відповідач вчасно не сплачує аліменти на утримання дитини та допустив заборгованість по аліментах, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів на утримання дитини в розмірі 5473,00 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого записано відповідача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 09.06.2011 року стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 25.05.2011 року (а.с. 28). Виконавчий лист №2-1320/2011 від 13.03.2012 за цим рішенням суду перебуває на примусовому виконанні у Староміському ВДВС м. Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області, заборгованість по аліментах нарахована державним виконавцем станом на 01.11.2017 року і складає у загальному розмірі 19608,00 грн. (а.с. 7). Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають сімейним, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Сімейного кодексу України щодо визначення прав і обов`язків матері, батька і дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом та особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання. Отже, головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів як в твердому грошовому виразі, так і в частині доходу (заробітної плати) платника. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] обізнаний щодо наявності рішення суду та виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки частково сплачував аліменти, однак тривалий час не сплачує аліменти (з 2016 року), що стверджується розрахунком заборгованості Староміського ВДВС міста Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області та письмовою заявою боржника [PERSON] на ім"я начальника Староміського ВДВС міста Вінниці від 16.11.2017 року. Тому суд прийшов до висновку про наявність вини відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки останній будучи зобов'язаним в силу закону та рішенння суду сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина, даний обов'язок не виконує належним чином. На підставі вище викладеного, суд вважає, що розмір неустойки за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем за період з січня 2016 року по жовтень 2017 року, позивачкою визначений вірно і відповідає вимогам ст. 196 СК України, згідно з якими неустойка стягується в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення залежно від кількості днів у місяці, тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved