Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

28.03.2016 року заявник звернувся до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини. 18 липня 2011 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області померла мати заявника [PERSON], яка за життя вчинила заповіт на імя заявника. Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 3,71 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ОД №083815, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 24.02.2004 року на імя [PERSON]. Вищезазначену земельну ділянку заявник має право успадкувати, як спадкоємець за заповітом відповідно до ст.1233 ЦК України. При зверненні останнього до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, йому було відмовлено у відкритті спадкової справи у звязку з ненаданням достатніх доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, на думку заявника, з урахуванням ч.3 ст.1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину у звязку з тим, що на день відкриття спадщини він постійно проживав з матірю, яка потребувала сторонньої допомоги. Посилаючись на ряд документів, та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявник звернувся до суду із вказаною заявою. Представник заявника в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримавши вимоги заяви в повному обсязі (а.с.28). Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду заяви (а.с.20) вбачається, що заінтересована особа не заперечує проти вимог заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечує (а.с.24). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 273227 від 19.07.2011 року (а.с.5), [PERSON] померла 18.07.2011 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №325697 від 15.12.2012 року (а.с.9) підтверджується, що [PERSON] помер 15.12.2012 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Копією заповіту (а.с.6) підтверджується, що заявник [PERSON] є спадкоємцем по заповіту на земельну ділянку площею 3,71 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області згідно Державного акту серії ІІІ-ОД №083815, належну на праві приватної власності [PERSON]. Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстр №23782780 від 27.05.2010 року слідує, що за №49381205 від 27.05.2010 року, № у реєстрі 165, зареєстровано заповіт [PERSON] (а.с.7). Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ОД за № 083815 від 24.02.2004 року (а.с.8) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,71 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до довідки за № 170, виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 09.03.2016 року (а.с.10), [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] проживав останні півроку без реєстрації разом з нею за адресою с. Дмитрівка Татарбунарського району по вул. К.Маркса, 8. Згідно довідки Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.11), [PERSON] на день смерті 18.07.2011 року була зареєстрована та проживала [INFO], крім неї в будинку були зареєстровані особи: [PERSON], [INFO] чоловік померлої, [PERSON], [INFO] син померлої та донька останнього [PERSON], [INFO] онучка померлої. Із листа нотаріуса про відмову у відкритті спадкової справи за №140/-1-16 від 04.03.2016 року (а.с.12) слідує, що заявнику відмовлено в прийомі заяви та відкритті спадкової справи після смерті [PERSON], у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №43594479 від 14.04.2016 року (а.с.27) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої 18.07.2011 року [PERSON] - інформація відсутня. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, тобто реєстрація місця проживання не зобов'язує громадянина проживати саме за цією адресою . Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для заявника встановлення вищезазначеного факту має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття спадщини, як спадкоємця за заповітом. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень заінтересованих осіб (а.с.20,24), суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, оскільки судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно, останні півроку проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини 18.07.2011 року, по вул. Карла Маркса,8 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.10) та не заперечується заінтересованими особами. Оскільки, прийняти спадщину за заповітом в установленому законом порядку він позбавлений можливості через відмову нотаріуса (а.с.12), якому необхідно надати докази постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або встановити вказаний юридичний факт в судовому порядку, що в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважатиметься фактичним прийняттям спадщини останнім, суд вважає можливим захистити права заявника, встановивши юридичний факт постійного проживання заявника [PERSON], як спадкоємця за заповітом, разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме 18 липня 2011 року.

Outcome: approved