Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою в якій просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він являється власником квартири [ADDRESS] . Його колишня дружина [PERSON] зареєстрована в належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає з квітня 2018 року. На його усне звернення до відповідачки в добровільному порядку знятися з реєстрації з належної йому на праві власності квартири, остання категорично відмовляється. Домовленості між ним та відповідачкою щодо збереження за нею права користування житлом у разі її відсутності у ньому понад один рік, немає. На даний час він бажає продати квартиру, але не має можливості, так як покупці не бажають купувати квартиру із зареєстрованою в ньому відповідачкою. Так як відповідачка не проживає в належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] без поважних на те причин, добровільно з реєстрації за даною адресою не бажає зніматися, через що чинить йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю - квартирою, так як він позбавлений можливості її відчужити, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 09.10.2020 відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулися на адресу суду, позивач та відповідач отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотань сторін проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подано. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування від 08.06.1999 посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Андріїв Е.Л. за реєстром №387 являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2020 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.7). Відповідно до довідки виконкому Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 15.09.2020 №2720 колишня дружина [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає (а.с.10). Відповідно до Акту перевірки факту проживання особи, складеного комісією в складі депутатів Браїлівської селищної ради від 15.09.2020, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований та проживає [PERSON] . За даною адресою також зареєстровані, але не проживають: колишня дружина [PERSON] ( не проживає з квітня 2018 року) та донька [PERSON] (а.с.9). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права розпорядження належним йому майном, тому відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved