Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON], в особі [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з погосподарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1992 року [PERSON] належав житловий будинок з погосподарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Дружбівської міської радіи від 19.09.2017 року №874 - власниця будинку померла, а з 02.06.2007 року фактично в даному будинку проживає [PERSON]. Будь-яких договорів купівлі-продажу, оренди, довічного утримання чи інших правочинів, які б підлягали державній реєстрації між ними укладено не було. Після смерті [PERSON] спадкоємців не залишилось, у спадщину ніхто не вступав та про свої права як спадкоємець не заявляв. На сьогоднішній день вона, [PERSON], продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє даним майном більше десяти років, користується, слідкує за ним, сплачує комунальні послуги, утримує в належному стані. Тому просила суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок з погосподарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Представник позивача, діючий на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №2018-0000039 від 28.02.2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити Відповідач, виконавчий комітет Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву (а.с.31), в якому просив суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. В судовому засіданні було встановлено, що позивач, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: с. Шалимівка, Середино-Будського району, Сумської області, проте з 02.06.2007 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області від 19.09.2017 року №874 (а.с.7) та актом про факт проживання від 15.09.2017 року (а.с.8). Згідно довідки, виданої КП «Глухівське БТІ» від 19.09.2017 року №54 (а.с.9) встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Сумської області в КП «Глухівське БТІ» зареєстроване станом на 31.12.2012 року за [PERSON] згідно Свідоцтва на право на спадщину за законом, видане Ямпільською держнотконторою 30.12.1992 року, реєстр.№1697. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами станом на 19.09.2017 року становить 109426,00 грн.. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1992 року (а.с.10), Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Глухівське БТІ» №4594294 від 31.08.2004 року (а.с.11), технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] Ямпільського району, Сумської області (а.с.12-14) встановлено, що власником житлового будинку з погосподарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно запису акта про смерть №102 від 01.05.2005 року (а.с.36) встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. Згідно наданої інформації приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Сумської області від 16.05.2018 року №359/01-09, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №51932305 від 16.05.2018 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51932295 від 16.05.2018 року (а.с.38-40) встановлено, що спадкової справи після смерті [INFO] року [PERSON], [INFO], не заводилося; інформація щодо кола спадкоємців на майно спадкодавця відсутня. Крім того, згідно договору №272023666 від 15.07.2014 року, розрахункової книжки Конотопського будівельно-монтажного експлуатаційного управління (особовий рахунок [NUMBER]) (а.с.15,16) встановлено, що витрати з водопостачання та постачання електроенергії по житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], несе [PERSON]. Також, свідки [PERSON] та [PERSON], будучи попередженими про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, кожен окремо, в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] разом з родиною близько 11 (одинадцяти) років проживає в будинку. розташованому за адресою: [ADDRESS]; вона за ним дбає, утримує, несе всі витрати за комунальні послуги. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до п.13, п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved