Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

20 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку № 185 по вул. Шаповаленка в с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, укладений 12 серпня 2001 року за № 748 на товарній біржі «Сангай» між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що вказаний житловий будинок було придбано її батьком [PERSON] На випадок своєї смерті батько склав заповіт на її користь. 21 червня 2007 року її батько помер та вона у передбачений законом строк спадщину прийняла. В той же час у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вищевказаного житлового будинку їй було відмовлено через недодержання форми договору купівлі-продажу вказаного майна, який не було посвідчено нотаріально через юридичну необізнаність сторін договору, які вважали посвідчення такого договору на товарній біржі таким, що відповідає вимогам Закону. Положеннями п.2 ч.11 вказаного Договору передбачено, що подальше його нотаріальне посвідчення не потрібне та такий пункт було внесено відповідно до положень ст.15 ч.2 Закону України «Про товарну біржу». На підставі вказаного договору право власності щодо вище зазначеного будинку було зареєстровано за її батьком в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації, що не викликало сумніву в правомірності вчинених дій з набуття вказаного майна. Посилаючись на те, що нині укладення вказаного договору нотаріально не можливо, в той же час, посилаючись на дотримання та виконання всіх його умов, позивачка просить про визнання його дійсним, що є єдиним способом захисту її спадкових прав. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадкоємці продавця [PERSON], в судове засідання не прибули, про причину неявки не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду повідомлені належно та своєчасно, про що свідчать дані зворотнього поштового повідомлення, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до змісту договору купівлі-продажу, укладеного 20 серпня 2001 року та зареєстрованого на Товарній біржі «Сангай» за №748, [PERSON] придбав, а [PERSON] продав житловий будинок № 183 по вул. Шаповаленко в с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області. Згідно п. 2 Договору, вказаний житловий будинок належав продавцю на підставі Договору дарування від 11.09.1993 року. Відповідно до п. 4 договору, кошти за придбане майно було передано продавцем до підписання цього договору. Відповідно до реєстраційного напису, вказане майно зареєстровано за [PERSON] [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 27 серпня 2001 року за № 172 (а.с. 17 зв. бік). Згідно з ч. 2 ст.\~15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року\~угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, з роз'яснень\~Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.4\~постанови № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»\~зі змінами та доповненнями, слідує, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, право власності за [PERSON] на це майно зареєстровано в [PERSON] МБТІ, проте у звязку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору позивачка, як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON], що підтверджується даними постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій та що також доводить підстави її звернення до суду, позбавлена можливості оформити свої спадкові права щодо вказаного майна. Так, зі змісту постанови нотаріуса від 13 січня 2016 року вбачається, що 21 червня 2007 року помер [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] спадщину прийняла. До складу спадщини входить, в тому числі, житловий будинок № 185 по вул. Шаповаленка в с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області. В той же час, у звязку з недотриманням вимог ст. 227 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, щодо нотаріальної форми договору купівлі-продажу житлового будинку, у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину щодо цього майна, [PERSON] було відмовлено (а.с. 16) . За такого, враховуючи вимоги ст. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: approved