Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2014 року звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на гараж з оглядовою ямою та погребом, який знаходиться по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вказаний гараж придбала в [PERSON], якому він належав на праві власності. Вказаним гаражем починаючи від 1989 року відкрито володіє позивачка. На даний час бажає відчужити цей гараж, однак, не може, оскільки право власності не зареєстроване в реєстраційні службі. Позивачка, в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Представник Старокостянтинівської міської ради до суду не з'явились, подала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, щодо позову покладається на думку суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка 13 січня 1989 року придбала на підставі акту купівлі-продажу у [PERSON] гараж з оглядовою ямою та погребом, який знаходиться по [ADDRESS] та з того часу безперешкодно ним володіє та користується. Вказані обставини підтверджуються: актом купівлі-продажу від 13.01.1989 року посвідченого головою Старокостянтинівської райради"Автомобілістів УСРР"; технічним паспортом на гараж виданого 02.10.2014 року Старокостянтинівським БТІ, оцінки та реєстрації; витягом з адресного реєстрі міста та схемою розташування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 344 ЦКУ визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Крім того, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року - за положеннями статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Позивач добросовісно заволоділа гаражем та продовжує відкрито, безперервно володіти ним. З врахуванням вищезазначених вимог Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивачка навіть з 01.01.2001 року на час звернення до суду, володіє майном понад 14 років, таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved