Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-21 00:00:00

2 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2009 року. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Однак з серпня 2012 року та по теперішній час відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою. Особливих речей відповідача у квартирі немає, ніяких стосунків з позивачем відповідач не підтримує та не приходить до нього. Ніяких перешкод в користуванні квартирою позивач відповідачу не чинив. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірною квартирою не користується понад 6 місяців без поважних причин. Зазначені обставини можуть підтвердити сусіди. Таким чином, на даний час відповідач не проживає у вказаній квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням. Тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача, поверталися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання ". Зазначене свідчить про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2009 року та витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.7-10). Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці № 43 від 26.05.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідач [PERSON] з серпня 2012 року не проживає в даному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою. В квартирі немає його особистих речей, і взагалі вказаним житлом [PERSON] не цікавиться. Цей факт підтверджується актом обстеження (а.с.11) У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка підтвердила, що з 2012 року відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не мешкає. Їй це достовірно відомо, скільки вона мешкає у цьому ж будинку та тісно спілкується з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаного свідка, у суду немає ніяких підстав, оскільки вона є сторонньою особою, яка не зацікавлена у розгляді справи на користь позивача. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих доказів у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин не мешкає за місцем реєстрації, не використовує житло за його призначенням, не приймає ніякої участі у сплаті за квартиру і комунальні послуги. Він формально зберігає паспортну реєстрацію в спірній квартирі, тим самим порушує права власника щодо користування, володіння та розпорядження власністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положення ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72 ЖК України та ст. 405 ЦК України ). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакші як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного й

Outcome: approved