Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON], звернулась до суду до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1101, виданим Жовтневою районною адміністрацією 19.11.1999 року належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] загальною площею 43,78 кв.м. Співвласниками квартири є [PERSON] та відповідач [PERSON] В зазначеній квартирі фактично мешкає лише відповідач [PERSON] Відповідач перешкоджає у здійсненні права власності позивачу, у звязку з чим позивач звернулась до органів міліції. За результатами перевірки встановлено, що інформація, зазначена позивачем в заяві, не підлягає реєстрації в ЄРДР, оскільки ознак злочину не вбачається. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом вселення позивача у зазначену квартиру, зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою, а також стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання позивач та її представник не зявились, заявою просять суд розглянути справу без їх присутності, посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягають і просять суд їх задовольнити у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечують. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Її неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі про право власності на житло № 1101, виданим Жовтневою районною адміністрацією 19.11.1999 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 43,78 кв.м., що підтверджується також технічним паспортом на квартиру, відповідно до якого частки у спільній власності не виділено. Крім того, власником спірної квартири відповідно до зазначених документів числиться також [PERSON] Згідно з відомостями Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від 08.12.2014 р. № 2477/02-14/396-2012, [PERSON] померла 10.08.2012 р., спадщину після неї прийняла спадкоємець за законом мати [PERSON] подачею заяви про прийняття спадщини19.11.2012 р. Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується учасниками процесу, відповідач не впускає позивача до квартири, якою вони спільно володіють. Позивач звертався із відповідною заявою Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Згідно з листом Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області за матеріалом перевірки ЄО № 6860 встановлено, що інформація, викладена у заяві [PERSON] не підлягає реєстрації в ЄРДР, ознак будь-якого злочину не вбачається. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася\~\~17\~\~липня\~\~1997\~\~року\~\~відповідно\~\~до\~\~Закону України від 17 липня 1997 року\~\~№ 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції",\~\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,\~\~відповідно\~\~до\~\~закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, а також проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. З огляду на зазначені положення закону,\~\~власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Позивач відповідно до вказаних вимог процесуального закону довів, а відповідач не надав жодного доказу в обґрунтування своєї позиції з приводу позовних вимог позивача, не спростував тієї обставини, що [PERSON] чиняться перешкоди [PERSON] в користуванні власністю, а саме, квартирою №41 в будинку №110-Б по проспекту Леніна у м. Запоріжжі. В матеріалах справи відсутні відомості які б підтверджували, що кимось з співвласників ставилось питання про встановлення порядку користування спірною квартирою. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно чинить перешкоди в користуванні власністю [PERSON], у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved