Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що з 2001 року позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] почали проживати в будинку за адресою: [ADDRESS], 25 травня 2001 року був укладений договір купівлі-продажу на купівлю 2/3 частин даного будинку і надвірних споруд. Інша 1/3 частина даного будинку належить [PERSON], який проживав в Росії, але на той час вже помер, а його дочка не побажала оформляти свої спадкові права на вказану частку будинку. 29 січня 2008 року між позивачем і її чоловіком [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 частин вказаного будинку і відповідної частки надвірних споруд, та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею. [INFO] помер [PERSON], а позивач самостійно продовжує користуватися всим будинком і надвірними спорудами більше 16 років, провела його капітальний ремонт, газифікувала будинок, провела значний благоустрій подвір'я. У зв'язку з цим позивач просила визнати за нею право власності на частину будинку за набувальною давністю. У судове засідання сторони не з'явилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за її відсутності (а.с. 44). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 37). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померл [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20 березня 2009 року [NUMBER] (а.с. 9). Позивач є дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 1 березня 1975 року [NUMBER] (а.с. 11). [PERSON] був власником 2/3 частин будинку і надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]., на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2001 року, посвідченого по реєстру № 1108 приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Черкаської області Бабаком О.В. (а.с. 6). При житті [PERSON] подарував позивачу належні йому 2/3 частини будинку, що підтверджується копією договору дарування частини жилого будинку від 29 січня 2008 року серії ВКЕ № 085561, посвідченого приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 452 (а.с. 6). Крім того, 29 січня 2008 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір дарування земельної ділянки серії ВКЕ № 085561, за яким він подарував позивачу земельну ділянку площею 0,164 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2017 року (вих. № 1125-01/16) (а.с. ), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 39), після смерті [PERSON], заяви про прийняття або відмову від спадщини в нотаріально контору не поступали, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Позивач та її чоловік не змогли одночасно укласти і договір купівлі продажу іншої 1/3 частини даного будинку, оскільки її власник - [PERSON], який володів вказаною частиною на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чорнобаївською державною нотаріальною конторою 25 листопада 1995 року по реєстру № 3342, про що мітиться запис у наданій суду копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу (а.с. 12), проживав у Росії та на той час вже помер, а його дочка не виявила бажання оформляти свої спадкові права. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до довідки від 23 серпня 2017 року № 2380 виданою виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіла всім будинком з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] з 2001 року і по даний час (з 2004 року зареєстрована в ньому). Жодних претензій до неї щодо володіння всім будинком ніхто не мав і не має (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном - 1/3 часткою житлового будинку з надвірними спорудами та продовжує відкрито і безперервно володіти ним більше шістнадцяти років, власник зазначеного майна помер і його спадщину ніхто не прийняв, давність володіння позивача ніким не оспорюється, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved