Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, мотивуючи тим, що 10.09.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилась донька [PERSON] [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач в травні 2017 року залишив сімю і протягом кількох наступних місяців ні позивачкою, ні дитиною не цікавився, додому не навідувався. Після повернення відповідач погрожував та морально тиснув на позивачку, намагаючись повернутись в сімю. Відповідач інтересами сімї не живе більше двох останніх років, коштів на утримання доньки не надає, у звязку з чим позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Крім цього, позивачка зазначила, що обоє батьків зобовязані утримувати малолітню доньку до досягнення нею повноліття. Тому просила шлюб розірвати, малолітню доньку [PERSON] залишити на проживання з нею, прізвище на дошлюбне не змінювати, стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі по 3 000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, стягнути на її користь витрати по оплаті судового збору. Позивачка в судовому засіданні 20.12.2017 року о 13 год. 20 хв. позовні вимоги підтримала, просила задоволити в повному обсязі. В судове засідання призначене на 20.12.2017 року о 16 год. 30 хв. позивачка не зявилась, однак, 04.09.2017 року подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.12). Відповідач в судовому засіданні 20.12.2017 року о 13 год. 20 хв. позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки після розірвання шлюбу з позивачкою та стягнення з нього на користь позивачки на утримання малолітньої доньки аліментів в розмірі по 1 000,00 грн. щомісячно, оскільки, визначена позивачкою сума є для нього непосильною. В судове засідання призначене на 20.12.2017 року о 16 год. 30 хв. відповідач не зявився, однак, 04.09.2017 року подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає частково (а.с.13). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ №060536, сторони 10.09.2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1334 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої доньки. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, позивачка просить визначити місце проживання малолітньої доньки після розірвання шлюбу з нею, що відповідачем не заперечується. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10.09.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1334, слід розірвати. Малолітню доньку [PERSON], [INFO] залишити на проживання з матір`ю [PERSON], [INFO] Прізвище [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, беручи до уваги, що позивачка просить про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет на 2017 рік у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Суд вважає, що визначена позивачкою сума аліментів у розмірі 3 000 грн. є завищеною, оскільки, двоє батьків зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а тому суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі по 1 000 грн. щомісячно, оскільки, такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити належний фізичний та духовний розвиток дитини. А тому, позовна вимога про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі по 3 000,00 грн. до досягнення нею повноліття, підлягає до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених\~позовних\~вимог. Оскільки, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 640,00 грн. витрат по оплаті судового збору. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини\~вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 640,00 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved