Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

25.03.2019 до суду звернулася [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про визнання кредитного договору неукладеним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.11.2018 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення боргу за кредитним договором. З вказаного позову позивач дізналася, що між нею та відповідачем 22.12.2014 було укладено договір по надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві, на підставі чого отримала кредит у розмірі 1740 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на день укладення спірного договору [PERSON] досягла лише повних [INFO] і відповідно до цивільного законодавства мала неповну цивільну дієздатність, що обмежувала її у самостійному укладенні кредитних договорів, а отже вона не могла приєднатися до Умов та Правил в частині надання кредитних послуг. Кредитний договір не належить до дрібних побутових правочинів та виходить за межі цивільної дієздатності неповнолітньої особи, а тому відповідач мав би отримати згоду на укладення кредитного договору від матері [PERSON] - [PERSON], проте не виконав норми зазначеного матеріального права. У зв'язку з викладеним позивач просить визнати неукладеним кредитний договір № б/н від 22.12.2014 про надання [PERSON] кредиту у розмірі 1740 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 24 квітня 2019 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, у які представник відповідача зазначає, що відсутність повної цивільної дієздатності на момент підписання анкети-заяви від 22.12.2014, оскільки позивач тоді не досягла 18-річного віку, не має правового значення і не є підставою для визнання кредитного договору неукладеним. Вважає, що даний позов не може підлягати задоволенню у зв'язку з невірно обраним способом захисту відповідних прав. Також заявляє про застосування судом строку позовної давності. Зазначає, що відповідно до інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах не передбачено, що для відкриття у банку рахунку фізична особа повинна мати повний обсяг цивільної дієздатності, а також не вимагається згода батьків особи, яка звернулася із заявою про відкриття банківського рахунку та знаходиться у віці від 16 до 18 років. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору неукладеним за безпідставністю або застосування строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив визнати неукладеним договір № б/н від 22.12.2014 про надання [PERSON] кредиту у розмірі 1740 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, суду надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності з урахуванням даного відзиву. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити. Суду пояснила, що за дозволом на укладення кредитного договору до неї не зверталися ні позивач, ні відповідач. Про наявність такого договору їй стало відомо лише з позовної заяву АТ КБ «Приватбанк» до її доньки про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини першої статті 11 ЦК України). Судом установлено, що 22 грудня 2014 року [PERSON]., [INFO], було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та засвідчено, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), а також Тарифами становлять між нею та банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є договором приєднання (стаття 634 ЦК України) (а.с. 7-8). Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (частина перша статті 641 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що у разі досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору у заяві про приєднання до запропонованих банком Умов та Правил має бути зазначено вид та умови кредитування, розмір узгодженого сторонами кредиту (кредитна лінія, кредитний ліміт), що є істотними умовами кредитного договору. Натомість, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 грудня 2014 року, що є відповіддю [PERSON]. на пропозицію банку та становить укладений між сторонами договір, не містить істотних умов кредитного договору, а отже, підстав стверджувати, що заявник приєдналась до кредитних послуг ПриватБанку, по справі не має. Надана заявниці кредитна карта «Універсальна», відкрита 22.12.2014 є банківським продуктом, доказів належності Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 22.12.2014 р. та випуску вказаної кредитної карти саме за договором від 22.12.2014 р. матеріали справи не містять. Крім того, станом на день укладення спірного договору [PERSON]., яка народилась 14 червня 1997 року, досягла лише віку [INFO] і відповідно до статті 32 ЦК України мала неповну цивільну дієздатність, що обмежувала її у самостійному (без згоди законних представників) укладенні кредитних договорів, а отже, вона не могла приєднатися до Умов та Правил в частині надання кредитних послуг і банк зобов'язаний був переконатись в обсязі цивільної дієздатності особи на час укладення договору про надання банківських послуг. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи (частина друга статті 222 ЦК України). Висновки вказані у відзиві АТ «ПриватБанк», що через встановлений на картці нульовий кредитний ліміт спірний кредитний договір міг бути укладений неповнолітньою особою, є безпідставними, оскільки за змістом статті 32 ЦК України особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може самостійно набувати лише ті права та обов'язки, що позитивно впливатимуть на її розвиток, зокрема, розпоряджатися власними доходами, здійснювати права на результати своєї інтелектуальної та творчої діяльності, бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи, укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я. Кредитний договір не належить до дрібних побутових правочинів та виходить за межі цивільної дієздатності неповнолітньої особи. 28.09.2018 [PERSON]. уклала шлюб з [PERSON], прізвище після державної реєстрації шлюбу отримала «Панько», що посвідчується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 28.09.2018 (а.с. 6). Оскільки сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору й за своїм віком [PERSON]. не могла укласти такий договір без згоди батьків, а Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 грудня 2014 року, що є складовою договору сторін, не містить даних щодо надання [PERSON]. кредиту, спірний договір не можна визнати укладеним. За неукладеним договором у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов'язків, а тому обраний ПАТ КБ «ПриватБанк» спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved