Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

26.02.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування свої вимог позивач вказав, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною його внука, а [PERSON] є його правнуком, зареєстровані за вказаною адресою, але з січня 2017 року не проживають у будинку, тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим будинком. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направивши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була двічі повідомленою в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомила, відзив на позов у суд не направила. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності виданого 24.03.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.1995 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5, 6). Вулицю [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку позивача, що підтверджується записами у будинковій книзі (а.с.8-13). Згідно довідки від 03.12.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживають з січня 2017 року (а.с.7). Жодних інших домовленостей між відповідачем та позивачем щодо користування спірним будинком не встановлено. Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391ЦКУкраїни передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до приписів ч.2.ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] у строк понад один рік без поважних причин відсутній у житлі позивача, приймаючи до уваги, що інших домовленостей між сторонами немає, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до повного задоволення шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням позивача. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн суд стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved