Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 1990 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі було спільно набуто нерухоме майно, а саме:квартира № 64 розташована в будинку 128 по вулиці Кульпарківській в місті Львові, загальною площею 79,90 кв. м. та комори в підвалі площею 1,9 кв. м.Вказане майно було набуте внаслідок приватизації державного житлового фонду, державна реєстрація права власності здійснена на імя [PERSON] У добровільному порядку сторони спільно розділити вищезазначену квартиру не можуть. Просить позов задовольнити, визнати квартиру [ADDRESS], загальною площею 79,90 кв. м., комору в підвалі площею 1,9 кв. м., обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 79,90 кв. м. та комори в підвалі площею 1,9 кв. м.; припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 79,90 кв. м. та комори в підвалі площею 1,9 кв. м. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що сторонами в шлюбі було спільно придбано наступне нерухоме та рухоме майно: нежитлова будівля, готельно-туристичного комплексу, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, будинок 8, загальною площею 744,7 кв. м.; готельний комплекс, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, будинок 8 «а», загальною площею 510,5 кв. м.; автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Право власності на вказане спільне майно зареєстровано за [PERSON], яка не визнає право [PERSON] на частку у вищезазначеному майні. Просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину вказаного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] подала до суду Відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON], в якому заперечувала проти позовних вимог [PERSON] Зазначила, що з 2002 року здійснює підприємницьку діяльність у сфері готельного бізнесу та подібних засобів тимчасового розміщення як фізична особа підприємець. Як приватним підприємцем нею здійснювалися підготовчі дії для відбудови та пристосування будівлі памятки архітектури на площі Польський ринок № 8 у м. Камянці-Подільському. У грудні 2003 року на підставі Договору дарування грошей отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 140 000,00 (сто сорок тисяч) грн., що на вказаний період часу дорівнювало приблизно 26 266 дол. США. Подаровані грошові кошти використала для здійснення безпосередньо ремонтно-будівельних робіт по відбудові будинку на площі Польський ринок, 8, у м. Камянець-Подільський, Хмельницької області, памятки архітектури, та пристосування її під готельно-туристичний комплекс. Земельна ділянка, на якій здійснювалася відбудова двоповерхового будинку памятки архітектури,для використання його під готельний комплекс, розташованого за адресою вул. Польський ринок, 8, у м. Камянець-Подільський, Хмельницької області, площею 564 кв. м., була передана в оренду ПП [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право власності від 31.12.2004 р. [PERSON] є власником нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, пл. Польський ринок (пл. Центральна), буд. 8, загальною площею 744,7 кв. м. Оскільки вказане майно було відбудовано (придбано) [PERSON] за рахунок подарованих їй грошових коштів в сумі 140 000,00 грн., вважає, що воно є її особистою приватною власністю. Вказувала, що [PERSON] не приймав ніякої участі у створенні та придбанні даного майна. Надалі здійснювала підприємницьку діяльність в сфері надання готельних послуг на базі вищезазначеного майна, яке вважає своєю особистою приватною власністю, отримувала реальний прибуток, що підтверджується відповідними Звітами субєкта малого підприємництва фізичної особи-платника єдиного податку за період 2005 2009 р.р. Отримані кошти використала для відтворення історичної забудови на земельній ділянці по вул. Польський ринок, 8, з пристосуванням під готельний комплекс. Відбудованій історичній забудові присвоєно адресу вул. Польський ринок, 8 а, м. Камянець-Подільський Хмельницької області. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.06.2009 р. [PERSON] є власником готельного комплексу, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, вул. Польський ринок, 8 а, загальною площею 510,5 кв. м. Оскільки [PERSON] є власником грошових коштів, які були отримані нею в якості доходу від використання належного їй на праві приватної власності нерухомого майна - нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, саме за рахунок цих коштів нею було здійснено відтворення історичної забудови з пристосуванням під готельний комплекс, якій присвоєно адресу - Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, вул. Польський ринок, 8 а, вважає, що і вказаний готельний комплекс є її особистою приватною власністю. Надалі [PERSON] продовжувала здійснювати підприємницьку діяльність в сфері надання готельних послуг та отримувати дохід від здійснення цієї діяльності з використання нерухомого майна, що є її приватною власністю. За рахунок грошових коштів, отриманих в якості доходу від використання нерухомого майна (готельно-туристичного комплексу, готельного комплексу), що, на її думку, є особистою приватною власністю [PERSON], 30.11.2016 р. придбала автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого він також є її особистою приватною власністю. Просить в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відмовити в повному обсязі. [PERSON] подав до суду Відповідь на Відзив [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] про визнання права власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в якому заперечував проти позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, оскільки, відповідно до діючого законодавства, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Зазначав, що перебуває у шлюбі з [PERSON] (дівоче прізвище Чемич) з 14 жовтня 1990 року, спірне майно було придбано спільно з [PERSON] у період 2004 -2016 р.р. У вказаний період часу він постійно працював, що підтверджується записами у трудовій книжці, отриману заробітну плату використовував в інтересах сімї, в тому числі для придбання вказаного майна. За таких обставин, вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу між ним та [PERSON] Просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири відмовити, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити: визнати за [PERSON] право власності на ? частину майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме на ? частину: нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, будинок 8, загальною площею 744,7 кв. м.; готельного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, 8 «а», загальною площею 510,5 кв. м.; автомобіля MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позові, проти зустрічної позовної заяви заперечували, дали пояснення аналогічні викладеним у Відзиві на зустрічну позовну заяву. Просили первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову - відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON]позовні вимоги, викладені в первісному позові заперечив, зустрічний позов підтримав, та надав пояснення аналогічні викладеним у Відповіді на Відзив на зустрічну позовну заяву. Просив у задоволені первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21.03.2018 року не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, направив до суду свого представника [PERSON], тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутність [PERSON] на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у зустрічному позові слід відмовити з таких підстав. Відповідно дост. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз'яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 жовтня 1990 року між позивачем за первісним позовом [PERSON] та відповідачем за первісним позовом [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Свіршковецькою сільською радою народних депутатів Чемеровецького району Хмельницької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 22. Відповідно до\~ст. 12 КпШС України,\~шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. Статтею 13 КпШС України\~передбачено, що права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах запису актів громадянського стану. Згідно з\~Прикінцевими положеннями СК України\~цей Кодекс регулює відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України, в ред. від 08.04.2012 р., обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу, внаслідок приватизації державного житлового фонду. У відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] 28.05.2012 р. на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 28.05.2012 р. № 1265-Ж-З приватизував квартиру № 64, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Кульпарківська, будинок 128. Загальна площа квартири становить 79,90 кв. м. та комора в підвалі 1,9 кв. м. Державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру була здійснена 08.06.2012 р. На даний момент право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Частину 5 ст. 61 СК України було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766-VI від 17.05.2012 р.Відповідно до п. 2, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно інформації, розміщеній на офіційному порталі Верховної [PERSON] України, Закон № 4766-VI від 17.05.2012 р. був опублікований в офіційному друкованому виданні «Голос України 12.06.2012 р. (№ 106). Тобто вказаний Закон набрав чинності 13.06.2012 р. Таким чином, право власності [PERSON] на квартиру № 64, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Кульпарківська, будинок 128, виникло внаслідок приватизації державного житлового фонду, в період дії норми Сімейного кодексу України, відповідно до якої обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу, внаслідок приватизації державного житлового фонду. Тобто, вказана квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно роз'яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст. 65 СК України). Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Виходячи з доказів досліджених під час розгляду справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що право власності на квартиру за адресою:[ADDRESS], було набуте [PERSON] під час шлюбу з позивачем за первісним позовом, внаслідок приватизації державного житлового фонду, в період дії норми Сімейного кодексу України, відповідно до якої обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу, внаслідок приватизації державного житлового фонду. Тобто, вказана квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. З наведених підстав, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS], загальною площею 79,90 кв. м., комори в підвалі площею 1,9 кв. м., обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 79,90 кв. м. та комори в підвалі площею 1,9 кв. м.; припинення права власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 79,90 кв. м. та комори в підвалі площею 1,9 кв. м., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з роз'ясненнями у п. 22 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Однак, відповідно до положень, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-612цс15, від 1 липня 2015 року: «Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя». Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу сторін було придбано майно, а саме:нежитлова будівля, готельно-туристичний комплекс, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, будинок 8, загальною площею 744,7 кв. м.; готельний комплекс, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, 8 «а», загальною площею 510,5 кв. м.; автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Судом встановлено, що [PERSON] з 2002 року здійснює підприємницьку діяльність у сфері готельного бізнесу, як фізична особа підприємець. Саме як приватний підприємець [PERSON] здійснювала підготовчі дії для відбудови та пристосування будівлі памятки архітектури на площі Польський ринок № 8 в м. Камянці-Подільському. 29 грудня 2003 року на підставі Договору дарування грошей [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 140 000,00 (сто сорок тисяч) грн. Відповідно до ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них; кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Подаровані грошові кошти були використані [PERSON] для здійснення безпосередньо ремонтно-будівельних робіт по відбудові будинку на площі Польський ринок, 8, в м. Камянець-Подільський, Хмельницької області, памятки архітектури, та пристосування її під готельно-туристичний комплекс. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 31.12.2004 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради Хмельницької області від 23.12.2004 р., [PERSON] є власником нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, пл. Польський ринок (пл. Центральна), буд. 8, загальною площею 744,7 кв. м. Таким чином, вказане майно було придбано [PERSON] за рахунок подарованих їй грошових коштів в сумі 140 000,00 грн., що є її особистою приватною власністю. В матеріалах справи відсутні докази про те, що джерелом набуття даної нежитлової будівлі є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому [PERSON] продовжувала здійснювати підприємницьку діяльність в сфері надання готельних послуг саме за рахунок нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, пл. Польський ринок (пл. Центральна), буд. 8, в результаті чого отримувала дохід, що підтверджується наявними у справі копіями Звітів субєкта малого підприємництва фізичної особи-платника єдиного податку за період 2005 2009 р. р. За рахунок отриманих в якості доходу коштів [PERSON] здійснила відтворення історичної забудови на земельній ділянці по вул. Польський ринок, 8, з пристосуванням її під готельний комплекс. Відбудована історична забудова отримала адресу вул. Польський ринок, 8 а, м. Камянець-Подільський Хмельницької області. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.06.2009 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради Хмельницької області від 22.05.2009 р., [PERSON] є власником готельного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, вул. Польський ринок, 8 а, загальною площею 510,5 кв. м. Відповідно до ст. 58 СК України, якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). Таким чином, вказане майно було придбано [PERSON] за рахунок грошових коштів, отриманих в якості доходу від використання речі (нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, пл. Польський ринок (пл. Центральна), буд. 8), що належить [PERSON], відповідно саме вона є власником відбудованого готельного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, вул. Польський ринок, 8 а. В матеріалах справи відсутні докази про те, що джерелом набуття даного готельного комплексу є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя [PERSON]. Аналогічно щодо автомобіля MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, д. н. ВХ7770АР, який хоча було набуто у власність за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі (30.11.2016 р.), проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставини, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Виходячи з цього, право власності на вищезазначене нерухоме та рухоме майно було набуте [PERSON] хоча і під час шлюбу з [PERSON], проте, за рахунок грошових коштів, отриманих в дар, та в якості доходу від майна, що належало їй особисто. [PERSON] не приймав ніякої участі у створенні та придбанні даного майна. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази про те, що джерелом набуття наступного майна: нежитлової будівлі, готельно-туристичного комплексу, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, будинок 8, загальною площею 744,7 кв. м.; готельного комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Камянець-Подільський, площа Польський ринок, 8 «а», загальною площею 510,5 кв. м.; автомобіля MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, д. н. ВХ7770АР, є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, відтак, враховуючи те, що обєктом поділу між подружжям може бути лише майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд не знаходить підстав для задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на 1\\2 частину вищезазначеного майна, в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги надані суду докази, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивача за первісним позовом повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом - безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 8000,00 грн. судового збору.

Outcome: approved