Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач посилається на те, що йому на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності від 07.07.2006 року. Відповідач - його невістка, зареєстрована за вище зазначеною адресою. З 2007 року вона в його будинку не проживає, але знятися з реєстрації не бажає, через що [PERSON] не може оформити субсидії. Факт не проживання відповідачки зафіксовано відповідними актами обстеження, які позивачем долучені до справи. Позивач, посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України, просить суд визнати [PERSON] такою особою, що втратила право на користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належить йому на праві приватної власності. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, неодноразово викликалася в судові засідання, про причини неявки суд не повідомила, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом № 24, виданим 13.04.2006 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, витягом про реєстрацію права вланості на нерухоме майно. В даному будинку проживала невістка позивача - відповідачка по справі [PERSON], що підтверджується довідкою Синівською сільською радою Гощанського району про склад сім'ї №265 від 17.03.2015 року. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, складених комісією Синівської сільської ради Гощанського району від 29.12.2014 р. №1540 від 26.02.2015 року № 202, від 03.03.2015 року № 231, тривалий час відповідачка по справі в даному будинку не проживає та відсутня більше одного року, що підтвердили і сусіди - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстрації по вказаній адресі. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка не користується даним будинком, в ньому не проживає. Ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК). За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved