Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, мотивуючи тим, що 21 січня 2005 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] та переїхали проживати до будинку [ADDRESS] . Під час спільного проживання як чоловіка та жінки за спільні кошти ними було придбано житловий будинок [ADDRESS] . В зареєстрованому шлюбі з відповідачкою вони прожили до 05 травня 2008 року після чого їх шлюб було розірвано, але вони продовжували проживати як чоловік та жінка без шлюбу по [ADDRESS] , а в житловому будинку [ADDRESS] вони змушені були робити ремонт, так як придбаний будинок був в занедбаному стані. Так вони спільно проживали до кінця 2015 року. Після чого відповідачка створила нову сім`ю та перейшла проживати до їхнього спільно придбаного житлового будинку [ADDRESS] , де проживає і до цього часу. Згідно позовної заяви [PERSON] прохав суд визнати житловий будинок [ADDRESS] , який придбано 25 серпня 2005 року згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів [PERSON] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . (а.с. 2-3, 14). Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що дійсно із 21 січня 2005 р. до 05.05.2008 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . З квітня 2008р. з моменту подання спільної заяви до органу РАЦС вони перестали підтримувати шлюбні стосунки, спільне господарство не вели, стали проживати окремо. Вона перейшла проживати у свій будинок за адресою [ADDRESS] , при цьому формально місцем реєстрації залишалась адреса по [ADDRESS] в належній 1/3 частці, яка на той час на пра¬ві власності належала її неповнолітньому синові [PERSON] . З моменту придбання будинку, припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу, між ними ніколи не було взаємної угоди про спільне користування набутим нею за час шлюбу спірним будинком. [PERSON] ніколи в ньому не проживав і не користувався ним. Ніяких прав на її будинок по [ADDRESS] , чи будь-яких майно¬вих претензій в т.ч. його поділу до неї ніколи не заявляв, оскільки знав, що бу¬динок придбаний за її особисті кошти. 28.07.2005р. відбулися прилюдні торги з реалізації заставленого майна боржника, а саме будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належний боржнику [PERSON] . Переможцем прилюдних торгів відповідно до протоколу № 5300065-1 від 28.07.2005р. є вона. У зв`язку з тим, що на той час її чоловік [PERSON] на аукціоні з прилюдних торгів участі не приймав, особистих коштів для участі в ньому також не надавав, оскільки ніде не працював, самостійного заробітку (доходу) не мав, а вона була працевлаштованою, мала постійне джерело заробітку. Придбаний нею будинок був зареєстрований на неї, як її особисте майно. Спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , вартість якого на час придбання становила - 11 тис. 900 грн. придбаний нею за кошти її дядька [PERSON] , який на початку липня 2005р. надав їй - 3000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.08.2005р. складає - 15150 гривень. В подальшому у (24) березні 2006р. вона продала належну їй до шлюбу із відповідачем, на праві власності квартиру за адресою [ADDRESS] , за що отримала гроші в сумі - 3500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.03.2006р. складає - 17675 гривень, вона розрахувалась із своїм дядьком [PERSON] повернувши йому кошти, які він надавав їй для придбання будинку. Таким чином, джерелом коштів для придбання спірного будинку, є її власні кошти від реалізації належного їй на праві власності дошлюбного майна за адресою: [ADDRESS] . Вказувала, що\~ у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. З 27.10.2010 р. вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Таким чином, захищаючи своє право особистої приватної власності на нерухоме майно, вона була змушена звернутись до суду із позовною вимогою про визнання за нею права особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі викладеного, [PERSON] прохала суд визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , який придбано нею 25.08.2005 року, згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна, з прилюдних торгів зареєстрованого в реєстрі за № 2-551, придбаного в період перебування у шлюбі за власні кошти. (а.с. 92-98). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.05.2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про\~ визнання майна спільною сумісною власністю. (а.с. 100). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.05.2018 року прийнято рішення перейти до розгляду даної цивільної справи зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 101). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] власний позов підтримав і прохав його задовольнити та в задоволенні зустрічного позову прохав відмовити, обґрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Пояснив, що він з [PERSON] проживали разом однією сім`єю до 2015 року, власних дітей не мають. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позов [PERSON] підтримав, в задоволенні зустрічного позову прохав відмовити, мотивуючи тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом до 2015 року, що підтверджується реєстрацією [PERSON] , дорученням щодо кредитів. [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів і саме тоді дізнався про порушення свого права. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] власний зустрічний позов підтримала та прохала його задовольнити та в задоволенні первісного позову прохала відмовити, обґрунтовувала позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Пояснила, що з 2008 року вони із [PERSON] проживають окремо, вона проживає по [ADDRESS] , брала субсидію по даному адресу. Кошти на придбання будинку навесні 2005 р. позичала у дядька [PERSON] , за умови, що як продасть свою квартиру, то відразу поверне гроші. Кошти позичила в розмірі 3000 доларів США, ніяких розписок не писала. Як продала свою квартиру, то з тих коштів вона віддала борг дядьку. Повернула 3000 доларів США. Ніхто не був присутній під час повернення грошей. [PERSON] приходила з сином до [ADDRESS] , оскільки там у сина була 1/3 частка, після 2013 року туди не приходила. [PERSON] за адресою [ADDRESS] нічого не робив, один раз вона заплатила йому і він привіз туди три сходинки.\~\~ [PERSON] подано 12.04.2018 року відзив на позовну заяву [PERSON] в якому вона прохала застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Пояснювала, що ще з квітня 2008 р. з моменту подання спільної заяви до органу РАЦСу вони з [PERSON] перестали підтримувати шлюбні стосунки, спільне господарство не вели, стали проживати окремо. Вона перейшла проживати у свій будинок за адресою [ADDRESS] , при цьому формально місцем реєстрації залишалась адреса по [ADDRESS] в належній 1/3 частці, яка на той час на праві власно¬сті належала її неповнолітньому синові [PERSON] . З моменту припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу [PERSON] ніяких прав на її будинок по [ADDRESS] , чи претензій щодо його поділу до неї ніколи не заявляв, оскільки знав, що будинок придбаний за її особисті кошти. З наступного дня після розірвання шлюбу [PERSON] стало відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, з цього часу починається відлік трирічного строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності сплинув 05.05.2011р., проте [PERSON] звернувся до суду 15.03.2018р. (а.с. 72-74). Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов [PERSON] підтримав, в задоволенні первісного позову прохав відмовити. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 21 січня 2005 року\~ між сторонами [PERSON] та [PERSON] \~ було зареєстровано шлюб (а.с. 4). Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.05.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] 05.05.2008 року розірвано. (а.с.5). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали 31.08.2018 року шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила на « [PERSON] » (а.с. 157) Перебуваючи в шлюбі, сторони [PERSON] та [PERSON] придбали будинок [ADDRESS] , житловою площею 33,6 кв.м., загальною площею 68,5 кв.м. Відповідно свідоцтва серії [NUMBER] від 25.08.2005 року [PERSON] належить право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . (а.с. 36). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 25.08.2005 року зареєстровано будинок [ADDRESS] . Реєстрація права власності проведена державним нотаріусом першої Лубенської державної нотаріальної контори 01.09.2005 року. Зареєстровано в реєстрі за №2-551 (а.с.6-8). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] купила будинок за її особисті кошти. Такі показання свідків суд не може взяти до уваги в підтвердження того, що придбаний будинок належить виключно [PERSON] , оскільки вищевказане свідоцтво серії [NUMBER] від 25.08.2005 року про придбання будинку [ADDRESS] було укладено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та вказані показання не є достатнім доказом для\~ спростування правової презумпції про те, що майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю.\~ Також і саме свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 25.08.2005 року не містять даних про те, що [PERSON] погоджувався з тим, що дане майно придбане за особисті кошти [PERSON] , яка на той час була його дружиною.\~ Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом\~ права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, норми ст. 63 СК України зазначають, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи\~ спори\~ між\~ подружжям\~ про\~ майно,\~\~ необхідно встановлювати\~ обсяг\~ спільно\~ нажитого\~ майна,\~ наявного\~ на\~ час припинення спільного ведення господарства,\~ з`ясовувати джерело\~ і час\~ його\~ придбання.\~ Спільною\~ сумісною\~ власністю подружжя,\~ що підлягає поділу (статті 60,\~ 69 СК,\~ ч.\~ 3 ст. 368 ЦК),\~ відповідно\~ до\~ частин 2,\~ 3 ст.\~ 325 ЦК можуть бути будь-які види майна,\~ за винятком тих,\~ які згідно із\~ законом\~ не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,\~ на ім`я кого з\~ подружжя\~ вони\~ були\~ придбані\~ чи\~ внесені грошовими\~ коштами,\~ якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя,\~ зокрема,\~ можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них,\~ продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби;\~ грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному,\~ дачно-будівельному,\~ гаражно-будівельному кооперативі;\~ грошові суми та майно,\~ належні подружжю\~ за\~ іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та постанові Верховного Суду у справі №372/504/17 від 21.11.2018 року. Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2006 року [PERSON] та [PERSON] продали належні їм частки квартири [ADDRESS] (а.с. 170). [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] куплений на гроші в розмірі 3000 доларів США позичені нею у [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав аналогічні пояснення. Однак належного підтвердження в судовому засіданні дані твердження не знайшли. Разом із тим, вказані пояснення свідка та пояснення [PERSON] щодо джерела походження коштів на придбання будинку\~ за адресою [ADDRESS] не є належними та допустимими доказами того факту, що спірний будинок [PERSON] придбала за власні кошти. Матеріали справи не містять навіть жодних письмових доказів щодо отримання [PERSON] від [PERSON] коштів на придбання будинку та їх в подальшому повернення. Крім цього, до показань свідка [PERSON] суд ставиться критично, так як він є рідним дядьком [PERSON] . З огляду на вищевикладене суд вважає, оскільки сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі 25 серпня 2005 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому за спільні кошти\~ придбали житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . На думку суду, відсутні підстави вважати, що вищезазначене майно належить виключно [PERSON] , оскільки належні докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. В судовому засіданні також були допитані свідки. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона проживає на [ADDRESS] . [PERSON] вона знає, [PERSON] знає лише візуально, особисто з нею не знайома. [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю. З ними разом проживала дитина років приблизно 13-15. Останні 2-3 роки їх разом не бачить. Хто з них що робив по [ADDRESS] вона не знає. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] зазначив, що він проживає по [ADDRESS] . Сторони знає, [PERSON] знає приблизно 12 років, а [PERSON] знає приблизно 16 років. Вони були подружжям, проживали спільно, вели спільне господарство.\~ Приблизно років 4 назад вони тримали спільний огород. Десь в 2006 році [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] , там були одні стіни, до цього вона проживала на [ADDRESS] . [PERSON] по [ADDRESS] все робив, а саме робив балкон, паркан. Близько 3 років вони не проживають разом. Знав, що вони одружені, що розлучились дізнався нещодавно.\~ Більше 4 років назад в будинок [ADDRESS] вселилась [PERSON] , відразу як звідти виселились квартиранти. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона проживає по [ADDRESS] . Сторони знає приблизно з 2000-х років. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] як чоловік та жінка, живуть разом. Чи зараз вони підтримують стосунки їй не відомо. По [ADDRESS] проживає [PERSON] , приблизно вже п`ять років. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] зазначив, що він знає [PERSON] , вони разом служили. Після 2007 року [PERSON] періодично зверталась до нього за допомогою. З 2007 року був у неї вдома приблизно 4-5 разів. Приблизно в 2008 році він допомагав їй перевозити речі до місця її проживання, перевозили з будинку по тій самій вулиці в інший будинок. [PERSON] надавав автомобіль для перевезення майна. Також зверталась за допомогою щодо ремонту її будинку. Прохала також допомогти з прибиранням огороду. Робили решітки у будинок [PERSON] . За весь цей\~ час [PERSON] проживала сама, бачив лише її сина. За адресою куди переїхала [PERSON] її чоловіка він не бачив. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] зазначив, що він знає [PERSON] з 1997 року, вони разом служили, потім він перевівся у іншу військову частину. З 2005 р. почав працювати в Лубенському ВП. У 2011 р. працював у карному розшуку і одного разу приїжджав до [PERSON] за викликом. Виклик у 2011 році був не за місцем проживання, а десь по вул. Першотравневій. Після чого вони стали частіше спілкуватись. За зверненням [PERSON] надавав допомогу, після 2011 року періодично допомагав по господарству по [ADDRESS] . [PERSON] , свідок по справі, в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] .. Вона робила ремонт вдома у [PERSON] .\~ Робила ремонт приблизно два місяці, за цей час [PERSON] не приходив. Вона інколи приходила в гості до [PERSON] і [PERSON] , скільки вони проживали разом та коли розійшлися вона не пам`ятає. Після розірвання шлюбу вони разом не проживали. Вона також робила ремонт [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є сином [PERSON] . Будинок [ADDRESS] купувався за кошти його матері. Гроші на будинок позичали у [PERSON] , це хрещений його матері. Позичали гроші вдома у [PERSON] , він був присутній, а коли його мати продала квартиру по [ADDRESS] , то відразу повернула гроші. З 2004 р. по 2009 р. його мати проживала разом з [PERSON] . Ремонт в будинку [ADDRESS] робили без участі [PERSON] [PERSON] привозив будівельні матеріали для ремонту, робив решітки на даний будинок, робив паркан та допомагав його встановлювати, однак все це він робив за кошти, які давала його мати. Приблизно з 2008 року він не проживав в м. Лубни, приїздив лише у відпустку, перебував на повному державному забезпеченні. До 2015 р. [PERSON] та [PERSON] стосунки не підтримували. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він дядько [PERSON] .. В 2005 р. [PERSON] попросила його позичити гроші на купівлю дворища, на що він позичив 3000 доларів США, купюрами по 100 доларів США. Розписок не брав. Приблизно через 1 рік [PERSON] віддала кошти, як продала квартиру по [ADDRESS] . Також були випадки, що [PERSON] в інші рази позичав ще кошти. Він також привозив будівельні матеріали та допомагав [PERSON] по можливості. [ADDRESS] він не робив. Не може сказати до якого часу [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що із [PERSON] він знайомий більше 10 років, дуже багато разів за цей час бачились, приблизно раз у квартал. Бував вдома у [PERSON] , але [PERSON] він жодного разу у неї не бачив. Про її стосунки з [PERSON] йому нічого не відомо. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , яка повідомила, що вона знає [PERSON] приблизно 20 років, часто з нею спілкується. Потім [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] .. Вона допомагала їм по ремонту будинку. Потім в 2008 р. [PERSON] розлучилась із [PERSON] . Будинок [PERSON] розташований в 10-15 хв. ходьби від будинку [PERSON] на одній вулиці. Будинок, що належить [PERSON] , був в поганому стані, води не було, опалення теж не було. Вона допомагала [PERSON] по ремонту її будинку декілька років. Після їх розлучення вона бувала на святах у [PERSON] , то [PERSON] там ніколи не було. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він знає [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] його сусідка по межі. Скільки вона там проживає він не пам`ятає. До цього вона проживала в іншому будинку. Був період часу, коли [PERSON] , проживала з [PERSON] . Свідок допомагав по господарству [PERSON] на її прохання. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що знає [PERSON] , бував у неї вдома. Вперше там був приблизно 10 років назад перевозив речі на прохання [PERSON] із іншого будинку по тій же вулиці. Також він робив ремонт у [PERSON] вдома на її прохання, [PERSON] йому платила за це. Суд не вбачає підстав для застосування до вимог позивача [PERSON] за заявою [PERSON] строку позовної давності з огляду на наступне. Ст. 256, 257, 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В той же час, абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснює, що початок позовної\~ давності\~ для\~ вимоги\~ про\~ поділ спільного майна подружжя,\~ шлюб якого\~ розірвано,\~ обчислюється\~ не\~ з\~ дати прийняття постанови\~ державного\~ органу РАЦС (статті 106,\~ 107 СК)\~ чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,\~ 110 СК),\~ а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності\~ (ч.\~ 2\~ ст.\~ 72 СК). Відповідно довідки Лубенського ЛКЖЕУ №3158 від 02.04.2018 року [PERSON] , 1972 р.н., зареєстрована в [ADDRESS] з 27.07.2010 року по теперішній час. (а.с. 61) Тобто [PERSON] і після розірвання шлюбу з [PERSON] на протязі більше ніж два роки була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] 29.08.2015 року видана довіреність №15082910001956998а50, якою він уповноважує [PERSON] розпоряджатися повністю його банківськими рахунками: № [NUMBER] по вкладу SAMDNWFD0070712910601 від 10.07.2015 року, №26209606124311 по вкладу SAMDNWFD0070712910600 від 10.07.2015 року у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», для чого надав право за нього розписуватися та виконувати всі дії та формальності, що пов`язані з цим дорученням (а.с. 113). 11.10.2013 року сином [PERSON] [PERSON] була видана довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] , якою він уповноважив їх на продажу належної йому частини жилого будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 134) Відповідно будинкової книги\~ житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , за даною адресою був зареєстрований син [PERSON] [PERSON] по 07.02.2011 року (а.с. 114-116). Згідно акту вуличного комітету від 17.01.2014 року син [PERSON] [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 2006 року і є власником частини будинку та земельної ділянки за даною адресою (а.с. 140). Таким чином, враховуючи, що і після розірвання шлюбу між\~ [PERSON] та [PERSON] мали місце відносини майнового характеру, вимоги чинного законодавства про те, що початок позовної\~ давності\~ для\~ вимоги\~ про\~ поділ спільного майна подружжя,\~ шлюб якого\~ розірвано,\~ обчислюється\~ не\~ з\~ дати прийняття постанови\~ державного\~ органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного із подружжя на набуте в період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права у вказувати на початок перебігу строку позовної давності. З огляду на викладене, суд вважає, що\~ [PERSON] не пропущено строк на звернення до суду із даним позовом, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову на підставі заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, оскільки [PERSON] до матеріалів справи не долучені належні та допустимі докази пропуску [PERSON] строку позовної давності, що у свою чергу є підставою для визнання необґрунтованим твердження [PERSON] про відмову у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності. Тому при вирішенні питання щодо застосування строку позовної давності та з`ясування\~ коли саме він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, не має ключового значення посилання позивача [PERSON] на те, що після розірвання шлюбу та до 2015 року він та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки, початок позовної\~ давності\~ для\~ вимоги\~ про\~ поділ спільного майна подружжя обчислюється\~ від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.\~ З приводу вказаної обставини, а саме факту спільного проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу, матеріали справи, в тому числі пояснення свідків, містять суперечливі дані.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.05.2018 року по справі №441/1224/15-ц, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у\~ Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року\~ у справі №6-258цс15. Обґрунтування власних позовних вимог та заперечень проти первісного позову [PERSON] в тій частині, що нею понесено значні витрати на проведення ремонту та утримання спірного майна, не спростовують висновків суду про те, що спірне нерухоме майно є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] та їм на праві власності належить по 1/2 його частини та не позбавляє права [PERSON] заявляти вимоги до співвласника про компенсацію даних понесених нею витрат. Таким чином, на підставі викладеного суд вважає, що житловий будинок [ADDRESS] , який придбано 25 серпня 2005 року згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів [PERSON] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, відтак кожний з них має право на 1/2 його частину. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] \~ слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у відповідності з ст. 141 ЦПК України з урахуванням вартості спірного нерухомого майна 704,80 грн. + 1334 грн. = 2038,80 грн. (а.с. 1, 69, 189).

Outcome: approved