Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 7,01 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власноті КСП «Здобуток» у відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР№0081110, який було втрачено. Після її смерті позивач вступила в управління та володіння спадковим майном, після чого у 2021 року звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Також позивач зазначає, що сертифікат який би посвідчував право на земельну частку (пай) був визнаний втраченим. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Коломацької селищної ради, проти задоволення позову не заперечував. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи у підготовчому провадженні. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 3.1 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим, задовольняє позов в цій частині. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00030176846 виданого 01 квітня 2021 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01 вересня 1970 року [PERSON] народилась [INFO] та її матір`ю зазначенко [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 01 лютого 1967 року народження [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 1967 року зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюб дружина набула прізвище [PERSON] (а.с. 7) Як вбачається з архівної довідки №01-42/3-369-372 від 16 березня 2021 року виданої Державним архівом Харківської області в метричній книзі Троїцької церкви с. Покровка Валківського повіту Харківської губернії за 1918 рік є метричний запис №18 про народження [INFO] та хрещення 29 липня 1918 року «Олимпіада» батьки якої: «Коломакской волости, хутора Панасенкова крестьянин [PERSON] и законная жена его [PERSON] , оба православнаго вероисповеданія» (а.с. 8-10). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 01 вересня 1970 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з липня місяца 1941 року, після реєстрації шлюбу дружина набула прізвище [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00030175910 від 01 квітня 2021 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). Згідно архівної довідки №01-41/3-369-372 від 16 березня 2021 року виданої Державни архівом Харківської області за 1916 рік є метричний запис №06 про народження [INFO] та хрещення 07 березня 1916 року « [PERSON] » батьки якої « [PERSON] , хутора Панасенкова крестьянин [PERSON] и законная жена его Пелагія Феодорова; оба православные.» (а.с. 14-16). Як вбачається з довідок №72-73 виданих Коломацькою селищною радою 13 квітня 2021 року [PERSON] на день смерті проживала та була прописана за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до листа Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах ГУ Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що на ім`я [PERSON] було виготоволено та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Здобуток», серії ХР 0081110. Також з вказаного листа вбачається, що державний акт на земельну ділянку за вищевказаним сертифікатом не видавався (а.с. 19). Згідно розміщеного в газеті «Слобідський край» № 40(22889) від 25.05.2021 року оголошення: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0081110, виданий на підставі розпорядження Коломацької РДА №274 від 19 листопада 1996 року на ім`я [PERSON] , у зв`язку з його втратою вважати недійсним (а.с. 22). Зі змісту відповіді приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. вбачається, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Здобуток», у зв`язку з ненаданням нею оригіналу правовстановлюючого документу на вказану земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] (а.с. 21). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №64784362 від 19.05.2021 року відомості про спадкові справі заведені після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця в тому числі усиновлені), а також, непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з переметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Осіб які мають право на обов`язкову частку згідно ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні допитано [PERSON] та [PERSON] як свідків, які повідомили суду, що знають позивачку, знали померлу, оскільки жили поряд із нею, у одному селі, також вказані свідки пояснили, що позивачка дійсно була племінницею померлої [PERSON] по материнській лінії, перед смертю [PERSON] позивачка забрала її до себе додому та до смерті доглядала за нею. Після смерті [PERSON] , позивачка здійснила її поховання та вступила в управління спадковим майном. Крім того вказані свідки повідомили суду, що померла [PERSON] інших родичем окрім [PERSON] не мала. На день відкриття спадщини ( [INFO] ) позивачка формально не належала до жодної категорії спадкоємців за законом, які були передбачені ЦК УРСР, а тому не вважалася спадкоємцем. Проте, в той же час позивачка є племінницею спадкодавиці, тобто спадкоємцем п`ятої черги в розуміні ст. 1265 ЦК України. З 01 січня 2004 року втратив чинність ЦК УРСР та набрав чинність ЦК України. Положенням книги шостої ЦК України розширено перелік осіб, які мають право на спадщину за законом. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України. Оскільки спадщину ніхту не приймав суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин правила книги шостої «Спадкове право» ЦК України в редакції 2003 року згідно пунктів 4, 5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст., ст. 1258, 1264 ЦК України в редакції 2003 року (надалі ЦК України), спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ст. 1268 ЦК України ). Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] на день смерті проживала разом із [PERSON] , а тому суд вважає її такою, що прийняла спадщину в розумінні статті 1268 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. З огляду на вище перелічені обставини, а також те, що позивач - [PERSON] будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину що відкрилася після її смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно визнання за нею, в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай) площею 7,01 умовних кадастрових гектарів на із земель колективної власності КСП «Здобуток» у відповідності до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0081110. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved