Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

28.02.2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Зазначив, що 06 грудня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, від сумісного життя подружжя має неповноліттю дитину [PERSON], [INFO]. В січні 2017 року сторони припинили шлюбні відносини, через нерозуміння одне одного та різних поглядів на життя. З цього часу вони мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати. Зазначила, що дитина мешкає з нею, на утримання дитини рішенням суду з [PERSON] стягнуто аліменти. Між сторонами існує майновий спір. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.12.2003 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 22 (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 17 червня 2004 року серії І-НО № 376811, [PERSON] народився 28.05.2004 року, про що Виконкомом Кіровської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області зроблено актовий запис № 21 (а.с 8). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] в січня 2017 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, ані позивач, ані відповідач не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст. 113 СК України після розірвання шлюбу, відновити дошлюбне прізвище відповідача - "Кошкіна". Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved