Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

8 квітня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В заяві зазначає, що Згідно повторного свідоцтва про смерть серії І-СГ №207853, виданого 13.02.2001 року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що 16.12.1996 року у віці 87 років померла [PERSON], мати позивача і з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №21. Згідно повторного свідоцтва про народження серії ЯЛ №731076 виданого 19.03.1954 року Управлінням міліції Львівської області, бюром записів актів громадського стану Буського району, вбачається, що його батьками зазначено [PERSON], як батька та [PERSON], як матір. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно , а саме: земельна ділянка загальною площею 1,8185 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,4925 га., та площею 0,3260 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛВ № 092729 виданого 10.10.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №16825. Фактично прийнявши спадщину, вступив в управління та володіння майном спадкодавця, та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів а саме державного акту на право приватної власності на землю, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати державний акт не його власнику. Також зазначає, що із прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до якого державні акти відмінені, тобто з 01.01.2013 року унеможливлюється видача їх дублікатів. Просить визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 1,8185 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,4925га., та площею 0,3260 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті [PERSON], яка померла 16.12.1996 року. В судове засідання представник позивач не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.14). Представник відповідача - голова Нивицької сільської ради у судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги визнає та немає заперечень проти позову (а.с.16). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався позивач та представник відповідача. Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, врахувавши заяву позивача та заяву представника відповідача про визнання позову, яка не суперечать вимогам закону, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії ЯЛ №731076 виданого 19.03.1954 року Управлінням міліції Львівської області, бюром записів актів громадського стану Буського району, вбачається, що батьками [PERSON] зазначено [PERSON], як батька та [PERSON], як матір. (а.с.6) Згідно з повторного свідоцтва про смерть серії І-СГ №207853, виданого 13.02.2001 року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що 16.12.1996 року у віці 87 років померла [PERSON], мати позивача і з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №21 (а.с.5). Відповідно до довідки виданої виконкомом Нивицької сільської ради від 19.02.2016 року №164 про те, що [PERSON] померла 16.12.1996 року на день смерті проживала в житловому будинку №8 по вул..Піскова в с.Нивиці Радехівського району Львівської області разом із своїм сином [PERSON]. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 1,8185 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,4925 га., та площею 0,3260 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛВ № 092729 виданого 10.10.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №16825. (а.с.8) Радехівським приватним нотаріусом 8 квітня 2016 року [PERSON], було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів а саме державного акту на право приватної власності на землю (а.с.11). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правилаЦивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те. що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Outcome: approved