Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба, [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . За життя, померлою був складений заповіт, посвідчений 16 серпня 2006 року, [PERSON] , секретарем Миролюбівської сільської ради, за реєстром № 210, за умовами якого, [PERSON] заповіла заявнику земельну ділянку (пай). Заявник, спадщину після смерті баби прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , ввійшла земельна ділянка, загальною площею 3.5680 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі державного акту серія ЖТ № 143101 виданого 5 жовтня 2004 року Попільнянського районною державною адміністрацією, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за№ 116. З метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом на вищевказану земельну ділянку, заявник звернувся до нотаріуса, проте отримав відмову через невідповідність прізвища померлої, зазначеного у вищевказаному державному акті « [PERSON] », в той час, як відповідно до даних свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 06 листопада 2020 року, прізвище померлої вказано, як « [PERSON] ». Помилка у написанні прізвища померлої у державному акті, створює заявнику перешкоди для оформлення спадкових прав. Встановити факт належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для того, щоб реалізувати своє право на спадщину за заповітом. У іншому, а ніж у судовому порядку, немає можливості виправити допущену помилку у написанні прізвища померлої у державному акті, так як будь-які виправлення у бланку державного акта не передбачено чинним законодавством України, а крім того, з 01 січня 2013 року виготовлення та видача державних актів не проводиться, а оформлення права власності відбувається в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». В зв`язку з тим, що заявник не має іншої можливості встановити факт належності правовстановлюючого документу, від встановлення даного факту залежить виникнення його особистих майнових прав на земельну ділянку, чинним законодавством України не встановлено іншого порядку встановлення даного факту, а тому, він вимушений звернутися до суду. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи вищевикладене, заявник просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку, Серія ЖТ № 143101 виданого 5 жовтня 2004 року Попільнянською районною державною адміністрацією, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 116 на земельну ділянку площею 3.5680 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Заявник в судове засідання не з`явився в заяві просив справу провести без його участі. Представник заінтересованої особи Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, надав до суду лист в якому просив справу розглядати без участі їх представника, проти заявлених вимог не заперечують. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 2020 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , померла [INFO] , про що складено актовий запис № 220. Відповідно до довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирської області від 01 березня 2021 року № 65, [PERSON] , [INFO] , уродженка села Миролюбвка Попільнянського району, Житомирської області, яка померла [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] , проживала сама. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01 березня 2021 року, зареєстровано спадкову справу спадкодавцем якої значиться [PERSON] . До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , ввійшла земельна ділянка, загальною площею 3.5680 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі державного акту серія ЖТ № 143101 виданого 5 жовтня 2004 року Попільнянського районною державною адміністрацією, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за№ 116. В державному акті серія ЖТ № 143101 власником земельної ділянки вказано [PERSON] . [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 16 серпня 2006 року, [PERSON] , секретарем Миролюбівської сільської ради, за реєстром № 210, за умовами якого, [PERSON] заповіла [PERSON] вищевказану земельну ділянку (пай). Відповідно до листа приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області від 23 березня 2021 року № 61/02-14, [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай), через невідповідність прізвища померлої, зазначеного у вищевказаному державному акті «[PERSON]», в той час, як відповідно до даних свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 06 листопада 2020 року, прізвище померлої вказано, як « [PERSON] ». Як вбачається з Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 10 березня 2021 року № 056/392-m, на запит громадянки України [PERSON] від 10.03.2021 р. повідомлено: З практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки фіксації в документах однієї особи різних офіційних варіантів особових імен спільного етимологічного походження, а також розмовних, гіпокористичних та пестливих варіантів цих імен. Найчастіше такі розбіжності виникають внаслідок сплутування варіантних пар імен, що особливо ускладнюється при міжмовній адаптації імен в різних мовних середовищах. З урахуванням зазначеного особові імена [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про народження [PERSON] , запис російською мовою мати [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , запис російською мовою мати [PERSON] ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок сплутування та фіксації в офіційних документах варіантів особового імені [PERSON] (рос. [PERSON]) / розм. [PERSON] (див. Скрипник Л. Г. , Дзятківська Н. П . Власні імена людей. Словник-довідник. - К.: Наукова думка, 1996, с. 176; Трійняк І.І . Словник українських імен. - К.: Довіра, 2005, с. 314). Для дотримання вимог закону України «Про захист персональних даних» (Відомості Верховної Ради України, 2010, №34, с. 481) реквізити документів, наданих для експертизи, у цьому експертному висновку не наводяться. Автентичність документів встановлюється за місцем подання експертного висновку. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігається із ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними в свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі і факту встановлення правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові або замість імені зазначені ініціали, суду слід подати докази, що організація, яка видала документ не має можливості внести виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з статтею 76, частиною першою статті 81, статтею 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Заявниками доведені ті обставини, на які вони посилався як на підставу своїх вимог, що відповідає положенням частини першої статті 81 ЦПК України. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, дослідивши матеріали справи та наданні докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved