Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов 12.03.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом проти [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року цивільна справа (№947/5275/20, провадження №2/521/2494/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, була передана Київським районним судом м. Одеси за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.11.2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики. Позивач належним чином вимоги Договору виконав та передав грошові кошти у позику відповідачу. У день укладання договору позики, тобто 05.11.2019 року відповідач надав позивачеві розписку, якою засвідчив факт прийняття у позику грошових коштів у сукупному розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок. У встановлений договором позики строк відповідач [PERSON] обов`язки згідно до договору позики виконав частково, та повернув гроші в розмірі 17198 (сімнадцять тисяч сто дев`яносто вісім) гривень 67 копійок, з яких 6934,67 грн. відповідачем було перераховано у безготівковому виді на карту (згідно виписки за картою - 29.01.2020 р., 30.01.2020 р., 13.02.2020 р.), а також передано готівкою 400 умовних одиниць (доларів США) за курсом (1 USD = 25,66 UAH) в еквівалентні 10264,00 грн. Таким чином, у зв`язку із частковим виконанням боргових зобов`язань на момент пред`явлення позову, неповернена відповідачем сума позики складає 47801 (сорок сім тисяч вісімсот одна) гривні 33 (тридцять три) копійки. Договором позики було передбачено строк повернення позики - до 15.12.2019 року. У зв`язку з тим, що позивачем було вичерпано всі можливі заходи впливу на відповідача, шляхом неодноразового нагадування йому про необхідність повернення позики, в тому числі офіційним листом-повідомленням в порядку досудового врегулювання спору відповідач по справі не повернув кошти у визначений у Договорі строк, добровільно сплатити суму позики відмовляється, позивач змушений звернутися до суду з дійсним позовом. 29.10.2020 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (вхід.№46689), згідно якої просив суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 47801 гривень 33 копійки суми позики, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 785 гривень, як проценти за період дії договору позики, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 971 гривні 72 копійок, як інфляційні виплати за період прострочення повернення суми позики, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 1238 гривень 95 копійок - три проценти річних від простроченої суми виконання грошового зобов`язання та стягнути з відповідача судові витрати. 25.11.2020 року від позивача надійшла заява про ухвалення рішення щодо судових витрат понесених позивачем, в якій просять стягнути з [PERSON] суму судових витрат пов`язаних із розглядом справи, а саме: вартість відправки поштової кореспонденції на суму 167,50 грн. 02.12.2020 року ухвалою суду зарито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в заочному порядку. 02.12.2020 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено у повному обсязі. Не погоджуючись з прийнятим заочним рішенням відповідач [PERSON] звернувся у травні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеса із заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 947/5275/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що рішення по справі було проголошено відсутності відповідача, у зв`язку з чим відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи, був позбавлений можливості надати пояснення відносно обставин справи, які мають істотне значення для розгляду та вирішення справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2021 року вказану заяву прийнято до розгляду. 07.07.2021 року відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 08.07.2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на електронну адресу суду надіслав клопотання (вх. № ЕП -13971), в якому просить суд відкласти розгляд справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 947/5275/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано та справу призначено до розгляду на 19.08.2021 року. За клопотанням відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи через карантинні засоби та перебування останнього на самоізоляції, судове засідання призначене на 19.08.2021 року о 10:30 год. було відкладено на 05.10.2021 року 11-00 год. 27.09.2021 року відповідач [PERSON] на електронну адресу суду надіслав відзив (вх. ЕП- 18230), в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки не підписував зазначений договір розписки, грошові кошти від позивача не отримував. 05.10.2021 року у судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на розгляді справи по суті посилаючись на значну тривалість розгляду справи та перевищення всіх розумних строків. Окремо зазначив, що за весь час перебування справи в судді він жодного разу не пропустив ні одного засідання, а справа відкладалась багато разів у зв`язку з неявкою відповідача. Просив суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 05.10.2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, крім того на електронну адресу суду до суду надійшло клопотання (вх. № ЕП -18649), в якому [PERSON] просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із перебуванням у відрядженні, як доцент та доктор юридичних наук він приймає участь у роботі круглого столу «Інноваційний процес в умовах глобальних викликів». Однак, доказів на підтвердження причини неявки до суду відповідачем не надано, тому судом відмовлено у задоволені клопотання про відкладення справи та продовжено розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] . Стаття 129 Конституції України гарантує та встановлює основні засаду судочинства, якими є зокрема: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. На підтвердження укладення договору між сторонами відповідачем по справі було видано розписку про отримання коштів від 05.11.2019 року. 05.11.2019 року, тобто у день укладання договору позики відповідач надав позивачеві розписку, якою засвідчив факт прийняття у позику грошових коштів у сукупному розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок. У встановлений договором позики строк відповідач [PERSON] обов`язки згідно до договору позики виконав частково, та повернув гроші в розмірі 17198 (сімнадцять тисяч сто дев`яносто вісім) гривень 67 копійок, з яких 6934,67 грн. Відповідачем було перераховано у безготівковому виді на карту (згідно виписки за картою - 29.01.2020 року, 30.01.2020 року, 13.02.2020 року), а також передано готівкою 400 умовних одиниць (доларів США) за курсом (1 USD = 25,66 UAH) в еквівалентні 10264,00 грн. Таким чином, у зв`язку із частковим виконанням боргових зобов`язань на момент пред`явлення позову, неповернена Відповідачем сума позики складає 47801 (сорок сім тисяч вісімсот одна) гривні 33 (тридцять три) копійки. [PERSON] надано до суду розрахунок заборгованості, згідно якого просив суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 47801 гривень 33 копійки як неповерненої Відповідачем суми позики, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 785 гривень як проценти за період дії договору позики, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 971 гривні 72 копійок як інфляційні виплати за період простроченні повернення суми позики, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 1238 гривень 95 копійок - три проценти річних від простроченої суми виконання грошового зобов`язання та стягнути з відповідача судові витрати. Також, [PERSON] надав до суду докази понесення ним судових витрат для забезпечення процесуальних дій (відправки поштової кореспонденції), необхідних для розгляду справи, в якій просять стягнути з [PERSON] суму судових витрат пов`язаних із розглядом справи, а саме: вартість відправки поштової кореспонденції на суму 167,50 грн. Розписку [PERSON] від 05.11.2019 року суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку відповідача. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за вказаним договором та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 визначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Варто також зазначити, що аналогічні правової висновки у справах про стягнення заборгованості за договором позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 року у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі №564/680/15-ц. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 47801 (сорок сім тисяч вісімсот одна) гривні 33 (тридцять три) копійки, а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернуто, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Це узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 05.11.2019 року в сумі 47801 грн. 33 коп. та при цьому суд погоджується з розрахунками позивача щодо нарахування грошових коштів у розмірі 785 гривень, як проценти за період дії договору позики, грошові кошти у розмірі 971 гривні 72 копійок, як інфляційні виплати за період простроченні повернення суми позики, грошові кошти у розмірі 1238 гривень 95 копійок, як три проценти річних від простроченої суми виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини другої статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесення судових витрат на відправку поштової кореспонденції, Позивачем надано оригінал фіскальних чеків від 24.06.2020 року, 29.10.2020 року; 30.10.2020 року, 02.11.2020 року. Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесення позивачем [PERSON] зазначених в клопотанні від 25.11.2020 року, вхід.№51027 судових витрат на суму 167 грн. 50 коп. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved