Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

21 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просить встановити факт її родинних відносин із померлою [PERSON], скасувати рішення Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON], скасування свідоцтва про право власності, виданого на ім'я [PERSON] 05 квітня 1990 року, а також просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, розташованого в [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON] В обґрунтування цих вимог вказувала, що її мати [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, в тому числі вищевказаний житловий будинок. Відповідно до положень ст.ст. 529, 549 ЦК 1963 року, вона є такою, що спадщину прийняла, однак позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права на вищевказане майно та з цього приводу нотаріусом надано письмову відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця на вказане майно, а також неможливістю підтвердження в адміністративному порядку родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем, у зв'язку з неналежно застереженими виправленнями по батькові її матері у свідоцтві про народження позивача. Щодо житлового будинку позивач зазначала, що для підготовки позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку нею було замовлено та отримано технічний паспорт, довідку - характеристику щодо спірного будинку. В березні вона отримала названі вище документи, при ознайомлені з якими виявилося, що в довідці - характеристиці, вказаний власник станом на 28.12.2012 року [PERSON]. В ході ознайомлення з інвентарною справою виявлено другий екземпляр свідоцтва про право власності, який знаходиться на зберіганні в архіві ММБТІ, виданого Миколаївською сільською радою від 05.04.1990 року на підставі рішення Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області. Разом з тим, вказане рішення вважає таким, що порушує її права як спадкоємця, з наступного. В грудні 1966 року її мати [PERSON] згідно до акту, який виданий в грудні 1966 року отримала, як працівник радгоспу «Піонер», для своєї сім'ї, яка складалася з двох осіб (вона та я її 6-ти літня донька), будинок житлового типу проекту № 2-МК, який було побудовано в 1965 році за переселенським квитком, вартістю 2129,33 руб. які вона була зобов'язана сплатити радгоспу. Починаючи з цього часу з її заробітної плати щомісячно утримувалися грошові кошти, або вона особисто вносила певну суму в касу радгоспу «Піонер», які в подальшому зараховувалася в рахунок погашення суди за наданий їй будинок. З квітня 1976 року її мати почала спільно проживати з співмешканцем [PERSON], який був зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 28.04.1976 року. Так як він - особа чоловічої статі, то працівники Миколаївської сільської ради записали його в погосподарську книгу головою сім'ї, хоча він не був ні власником ні користувачем житлового будинку, а матір - членом господарства, хоча вона отримала цей будинок та виплатила грошові кошти за нього. В 1989-1990 роках з метою упорядкування житла по селах та селищах, ММБТІ разом з сільськими радами проводили інвентаризацію житлових будинків з видачею в подальшому свідоцтва про право на власність. 21 вересня 1989 року ММБТІ виготовило інвентарну справу з технічним паспортом, в яких на всіх її аркушах користувачем було вказано [PERSON] В той же час 05 квітня 1990 року свідоцтво про право власності видано на ім'я [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. В той же день [PERSON] знятий з реєстру у зв'язку зі смертю 16.11.1996 року. Позивач вважає незаконним прийняття рішення Жовтневою районною радою народних депутатів про оформлення права власності на вказане майно на ім'я [PERSON], адже підстав набуття ним права власності щодо цього майна не існувало. Вважає належним вказаний будинок її матері, та заявляє про її права щодо цього майна як єдиного спадкоємця. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач Миколаївська сільська рада Жовтневого району за підписом сільського голови звернулася до суду із заявою, в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, просила справу розглянути за відсутності їх представника. З досліджених судом в межах заявлених позовних вимог письмових доказів слідує наступне. В грудні 2015 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за її зверненням після смерті [PERSON] у зв'язку з неналежно застереженими виправленнями даних про матір заявниці в її особистих документах (свідоцтві про народження), що позбавляє нотаріуса можливість прийняти вказаний документ як належний, а також у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спірного майна спадкодавцю (а.с. 42). Так, за даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO], про що Миколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 3 від 20.03.2001 року (а.с. 45). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], матір'ю позивачки [PERSON] (до шлюбу [PERSON] а.с. 48) зазначено [PERSON], в подальшому по-батькові виправлене на «[PERSON]», що також не відповідає написанню по-батькові спадкодавця в її особистих документах та яке вірним є «[PERSON]» (а.с. 47) За вищевказаного, позивач позбавлена можливості підтвердження її родинних відносин із спадкодавцем [PERSON] як доньки та матері відповідно. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України, у зв'язку з наявністю спору про право, суд вирішує питання щодо встановлення факту, яке має значення юридичне значення, одночасно з вирішенням самого спору про право. На підтвердження родинних відносин із спадкодавцем слідують дані довідки виконкому Миколаївської сільської ради від 09.12.2015 року, згідно якої на час смерті [PERSON] із нею з кола спадкоємців була зареєстрована та проживала донька - [PERSON], [INFO] (а.с. 46). Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем також слідує зі змісту свідоцтва про народження позивачки, де матір'ю [PERSON] вказана [PERSON]. За вищевказаного, суд дійшов висновку, що розбіжності в написанні по-батькові спадкодавця є наслідком допущеної граматичної помилки при складанні даного документу. Враховуючи вищевказане, а також вичерпання можливості заявниці для доведення її родинних відносин із спадкодавцем [PERSON], враховуючи, що встановлення даного факту породжує для [PERSON] юридичні наслідки - право на закликання до спадкування, то відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню. Щодо її вимог про скасування рішення Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області про оформлення права власності на спірний житловий будинок на ім'я [PERSON] та визнання недійсним, виданого на його ім'я свідоцтва про право власності, то відповідно до акту від грудня 1966 року, складеного директором радгоспу «Піонер», згідно переселенського квитка, [PERSON] на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 13.03.1959 року №259 передано житловий будинок та надвірні будови, а саме: будинок житловий проекту 2-МК, побудований в 1965 році, що перебуває в с.Миколаївське відділення радгоспу «Піонер» разом з господарськими спорудами. Вартість переданого майна складає 2300 карбованців (а.с. 20). Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 31 травня 1973 г. N 364 «Про пільги по переселенню» будинки, придбані переселенцями за рахунок кредиту переходять в особисту власність переселенців з часу передачі їм цього майна (пункт 7). На підтвердження проведення [PERSON] погашення кредиту за переданий її сім'ї (їй та донці) житловий будинок, суду надано оригінали довідок Радгоспу «Піонер» (а.с. 21-31) . Зі змісту інвентарної справи, розпочатої 21.09.1989 року та технічного паспорту, вбачається, що вказаний житловий будинок, що на той час мав № 29, рахувався за [PERSON] (а.с. 32). В той же час, з невідомих обставин, у даних погосподарської книги головою домогосподарства було вказаного [PERSON] - співмешканця [PERSON] (а.с. 38), тоді як за даними акту від 1966 року саме [PERSON], як переселенці, було передано вказане нерухоме майно. Зі змісту запису копії погосподарської книги також слідує, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 20.07.1966 року, а [PERSON] з 28.04.1976 року. 02 серпня 1996 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку і господарських споруд в [ADDRESS] (а.с. 52). За вищевказаного, підстави оформлення права власності на вищевказане майно на ім'я [PERSON] відсутні, а тому вимоги [PERSON] щодо скасування рішення Жовтневої районної ради народних депутатів від 24 лютого 1990 року № 66 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок», в переліку якого також зазначено [PERSON], а також скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON], підлягають задоволенню. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З зазначеного вище, позивач позбавлена можливості подати правовстановлюючі документи щодо вищевказаного майна на ім'я її матері [PERSON] В той же час, зі змісту досліджених письмових доказів, положень п. 7 постанови Ради Міністрів УРСР від 31 травня 1973 г. N 364 «Про пільги по переселенню», суд вважає набуте право як власника щодо спірного майна саме спадкодавцем [PERSON] Згідно положень цивільного закону України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що і належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Враховуючи наведене, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.549 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.), позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпана, тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом.

Outcome: approved