Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

19.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідача та вселення її в будинок по [ADDRESS]. В подальшому змінила позовні вимоги, подала позов також в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з вимогою про його вселення в будинок. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04.08.2006 року було укладено договір дарування, за яким вона стала власником вказаного будинку. Попереднім власником будинку була мати сторін [PERSON]. [PERSON] прийняла в дар житловий будинок, а в подальшому була ув'язнена, повернувшись з місць позбавлення волі відповідач не допустив її та її сина до будинку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] наполягають на задоволенні позову. Відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечили, оскільки відповідач вселився в будинок будучи його власником, а на даний час не допускає [PERSON] до будинку, оскільки здійснив в ньому ремонт, змінив все облаштування та бажає отримати компенсацію понесених витрат. Представник залученої до участі у справі третьої особи-служби у справах дітей Хмельницької міської ради Пономарьов Р.М. вважає позов обгрунтованим. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.08.2006 року [PERSON] подарувала [PERSON] будинок з усіма надвірними будівлями по [ADDRESS], уклавши нотаріально посвідчений договір дарування. [INFO] [PERSON] померла. З 08.04.2009 року [PERSON] була ув'язнена та перебувала в Хмельницькому слідчому ізоляторі. 14.07.2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], тоді ж він вселився у вказаний будинок та продовжує проживати в ньому до теперішнього часу, не допускаючи сестру із племінником до будинку, не видає їм ключі від змінених замків. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.05.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.07.2009 року серії ВМІ № 688921 на ім'я [PERSON] та скасовано його державну реєстрацію, а також визнано право власності на цей будинок за [PERSON]. Вказане рішення набрало законної сили 19.09.2013 року. 20.03.2014 року здійснено реєстрацію права власності [PERSON] на будинковолодіння по [ADDRESS] та 25.03.2014 року [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку. Вказані обставини підтверджуються: довідкою Хмельницького слідчого ізолятора від 14.11.2013 року, Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.05.2013 року та Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 19.09.2013 року; рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.01.2014 року про втрату малолітнім [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування; поясненнми сторін в судовому засіданні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 62 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ. З досліджених судом обставин вбачається, що права [PERSON] як власника домоволодіння та її неповнолітнього сина [PERSON] порушені тим, що вони не можуть використовувати належний їм на праві власності та користування будинок для власного проживання з моменту виявлення такого бажання, а тому підлягаються захисту шляхом виселення відповідача з вказаного будинку, оскільки визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщину він втратив право на проживання в будинку, а віддтак в даний час займає його самоправно. Відповідно [PERSON] та її сина [PERSON] слід вселити в будинок по [ADDRESS]. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved