Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Золотоніської міської ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він починаючи з 2010 року і по час звернення до суду користується для власних потреб індивідуальним металевим гаражним блоком (металевий гараж) ІМГБ-2010, зеленого кольору, розміром 3.5 х 5.3 м, площею 18.55 кв. м , що розташований за адресою: вул. Незалежності, 66 у м. Золотоноша Черкаської області. Оскільки вказаний металевий гаражний блок є рухомим майном, позивач користувався ним без будь-яких правовстановлюючих документів, бо чинним законодавством не вимагається наявність таких документів для користування таким гаражем. Позивач має намір встановити сигналізацію на даний гараж та укласти договір про електропостачання, що в свою чергу потребує наявність у нього правовстановлюючих документів на даний гаражний блок. За таких обставин у позивача виникла необхідність у підтвердженні свого права власності на вказаний металевий гаражний блок, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження\~ без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 28.02.2018 року. Відповідач Золотоніська міська рада, звернулася до суду із заявою, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить розгляд справи здійснювати без участі її представника. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.,ст.15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] користується із 2010 року індивідуальним металевим гаражним блоком (металевий гараж) ІМГБ-2010, зеленого кольору, розміром 3.5 х 5.3 м, площею 18.55 кв. м, що розташований за адресою: вул. Незалежності, 66, м. Золотоноша Черкаської області. Факт користування вказаним гаражним блоком позивачем по справі стверджується також фотознімками, які додані до матеріалів справи, досліджені судом та сумніві у собі не викликають. Окрім того суд враховує, що згідно зі ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Міська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади проти позову не заперечує, а отже не заперечує і проти обставин викладених у позовній заяві. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 344 ЦК України\~особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: *володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності; *володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; *володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Окрім того аналіз ст. 344 ЦК України в сукупності, зокрема, з нормами ч. 3 ст. 335, ч. 3 ст. 1157 дають підстави для висновку, що законодавець лише приблизно визначив коло обєктів набувальної давності, вказавши на можливість набуття рухомих і нерухомих речей, включаючи земельні ділянки, транспортні засоби і цінні папери, та не зазначивши вийнятки. Як встановлено в судовому засіданні, позивач відкрито та добросовісно володіє вказаним рухомим майном близько 8 років. Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК): «У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.» Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.\~321, ст.\~328 ЦК України\~право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Суд також враховує, що згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні у відповідності до вимог ст., ст. 13, 81 ЦПК України,\~було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття ним права власності вказане рухоме майно, за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння ним, а відтак позов підлягає до задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved