Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем по заповіту до даного майна, фактично вступив в управління спадковим майном. Юридично не може оформити прийняття спадщини, оскільки батько, за життя, не виготовив правовстановлюючі документи на будинок. Просить суд визнати за ним право власності на такий. [PERSON], до початку судового засідання, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задоволити. Представник відповідача Куткірської сільської ради подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, позов визнають, заперечень щодо такого, не мають. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Свідоцтвом [NUMBER], виданим Куткірською сільською радою Буського району Львівської області 29.11.1999 року, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 23. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис № 8 (Свідоцтво серії [NUMBER], виданим Куткірською сільською радою Буського району Львівської області 13.04.1993 року). Згідно заповіту від 03.05.1996 року, посвідченого секретарем Куткірської сільської ради Буського району Львівської області за реєстровим № 8, [PERSON] заповів все своє майно позивачу. [PERSON] звернувся в нотаріальну контору для прийняття спадщини. Державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори, за заявою позивача, заведено спадкову справу № 65/08. Видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.01.2008 року на грошові вклади. Також до спадкового майна належить згаданий вище житловий будинок, однак нотаріусом відмовлено позивачу у прийнятті такого, оскільки спадкодавець не виготовив правовстановлюючі документи на будинок. Житловий будинок [ADDRESS], інвентаризаційна вартість якого, згідно технічного паспорту, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 27.09.2018 р., становить 284402 гривень, відповідає технічним нормам забудови та придатний для проживання. Днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця [PERSON], [INFO] року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, вступив у володіння і розпорядження спадковим майном. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, ні за заповітом, ні за законом немає. Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить. Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на спадкове майно на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved