Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просять суд визнати [PERSON] , таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є співвласниками 1/3 частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року, виданим Відділом з реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради, на підставі розпорядження №19388 та 28.03.2003 року, записаним 28.03.2003 року у реєстрову книгу за № 66-16162. Зазначають, що відповідач є онуком [PERSON] та [PERSON] , якого вони 21.02.2012 року зареєстрували у вищезазначеній квартирі у зв`язку з тим, що онуку необхідно була реєстрація для вступу у вищий навчальний заклад. Вказують, що за вищезазначеною адресою відповідач з 08.08.2015 року не проживає, особистих речей в квартирі не має, утриманням квартири не займається, участі в оплаті комунальних послуг не бере, що негативно впливає на їх майновий стан та розпорядженням їм належним майном. Представник позивачів адвокат Руднєва І.С. у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року, виданим Відділом з реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради, на підставі розпорядження №19388 та 28.03.2003 року записаним у реєстрову книгу за № 66-16162, власниками квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Актом ТОВ «ВІЛС ПЛЮС» від 17.05.2019 року, складеним комісією в складі заступника директора, майстра дільниці, паспортиста, встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та згідно показань сусідів за вищевказаною адресою з 08.08.2015 року, не проживає. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved