Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

1. Позиції позивача та відповідача. Відповідач є батьком сина позивача [PERSON], який [INFO] досяг повноліття, і продовжує навчання на 2 курсі денної форми навчання у Буковинському державному медичному університеті. Позивач заявляє, що всі витрати по оплаті навчання, проживання, переїздів сина вона несе одноосібно, відповідач самоусунувся від виконання обов'язку утримувати повнолітнього сина, який навчається. 27 березня 2018 року [PERSON] подала до суду позов про стягнення з [PERSON] аліментів на період навчання сина у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 1891 гривня 40 копійок щомісячно. В судовому засіданні позивач заявила, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, не має ні перед ким іншим обов'язку утримувати, має в користуванні автомобілі, тривалий час (приблизно 8 років) працює без офіційного працевлаштування за кордоном (Польща), тому здатен надавати їй для забезпечення їхнього спільного повнолітнього сина на період навчання. Оскільки вона не може довести розмір доходів відповідача, просить стягувати з нього утримання на сина в твердій грошовій сумі. Заявила, що визначений нею розмір аліментів 1891,40 гривні - це половина її щомісячних витрат на оплату навчання, проживання та переїздів з тимчасового до постійного місця проживання сина. Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог, син сторін [PERSON] пояснив, що добровільно батько ніколи не давав і тепер не надає йому матеріальної допомоги. Він має диплом молодшого спеціаліста, у 2017 році вступив на 2 курс Буковинського державного медичного університету за контрактом, але не має можливості поєднувати навчання та роботу. Всі витрати, пов'язані з його навчанням, несе мати. Просив задовольнити її позов. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав частково, про що подав заяву (а.с. 31). Зокрема, заявив, що він на даний час ніде не працює, але може сплачувати 1000 гривень щомісячно на сина. В судове засідання відповідач, будучи належними чином повідомленим про час і місце його проведення (а.с. 37), не з'явився. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Заяв та клопотань сторони не заявляли. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 30 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 26). 23 квітня 2018 року проведено підготовче засідання, за результатами якого закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті. У зв'язку з безпричинною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого (а.с. 37) відповідача, клопотанням позивача про ухвалення заочного рішення, суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України 18 травня 2018 року ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача з винесенням заочного судового рішення. 4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження (а.с. 7) і визнається сторонами, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який [INFO] досяг повноліття. Повнолітній [PERSON] навчається на денній формі навчання за контрактом в Буковинському державному педагогічному університеті, що підтверджується довідкою № 2231 від 26 вересня 2017 року (а.с. 14) та копією договору № 74/53 (а.с. 25). З досягненням [PERSON] повноліття, відповідач в його утриманні участі не приймає, що не заперечувалося відповідачем у підготовчому засіданні. Позивач стверджує, що у зв'язку із продовженням навчанням сина вона потребує батьківської участі в його утриманні. Так, відповідно до наданих позивачем доказів, зокрема, копією договору № 74/53 мІІк (а.с. 15), копіями квитанцій про оплату проживання у гуртожитку та навчання (а.с. 16-19), копією квитка на проїзд до місця навчання (а.с. 20), оплата навчання, проживання та переїздів сина за рік складає понад 40 тисяч гривень. В той же час, розмір її доходів із зарплати складає в рік понад 20 тисяч гривень, що стверджується відповідною довідкою з місця роботи (а.с. 9). Однак, на її утриманні перебуває ще малолітній син [PERSON] (а.с. 8, 10). Сторонами не заперечується, що відповідач є працездатною особою, який тривалий час офіційно не працевлаштований. 5. Оцінка аргументів сторін. Суд вважає беззаперечно доведеною обставину, що позивач щорічно витрачає на утримання свого повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, понад 40 тисяч гривень. Ця обставина доведена належними доказами (а.с. 14-20). Суд також визнає беззаперечно доведеною обставину, що відповідач тривалий час офіційно не працевлаштований. Ця обставина не заперечується сторонами. В той же час, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого у ст. 13 ЦПК України про розгляд справи судом на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, а також процесуального обов'язку сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд прийшов до наступного висновку: Рішенням Мурованокуриловецького районного суду у справі № 2-19/2005 від 11 січня 2006 року, яке набрало чинності 24 січня 2006 року (а.с. 13) встановлено, що сторони у цій справі проживали у незареєстрованому шлюбі з листопада 1997 року до грудня 1998 року. З врахуванням приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ця обставина є доведеною. Таким чином, позивач позбавлена законної можливості отримати будь-яку інформацію про доходи відповідача Відповідач же, заявляючи (а.с. 31), що здатен сплачувати на утримання повнолітнього сина 1000 гривень щомісячно, не надав суду докази про свої джерела доходів. В той же час, відповідач у підготовчому засіданні не заперечив, що час від часу їздить до Польщі на заробітки, у зв'язку з чим позивач відмовилася від клопотання про витребування інформації з ДПС України про перетин [PERSON] кордону. За таких обставин, з врахуванням працездатного віку відповідача, часткового визнання ним вимоги про стягнення утримання на повнолітнього сина, відсутності доказів про утримання відповідачем інших осіб, суд переконаний, що матеріальний стан відповідача та його стан здоров'я є такими, що дозволяють йому утримувати свого повнолітнього сина [PERSON] на період навчання. 6. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). 7. Висновки суду. Суд враховує, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків, зокрема, що відповідно до закону (ч. 1 ст. 199 СК України) брати участь у наданні матеріальної допомоги зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Встановивши, що [PERSON] досягнув повноліття, продовжує навчання на підставі контракту, суду надано належні і допустимі докази перебування [PERSON] на повному матеріальному забезпеченні матері, а також потреби у матеріальному утриманні батьком свого повнолітнього сина [PERSON] Суд вважає, що для забезпечення і дотримання прав та інтересів всіх учасників справи позов підлягає до задоволення, в тому числі і в частині визначення розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У підготовчому та судовому засіданнях позивач підтримала свій позов частково і просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що спосіб стягнення аліментів визначається лише позивачем. За таких обставин вимогу позивача слід задовольнити шляхом стягнення з відповідача аліментів саме у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працездатна особа, має можливість працевлаштуватися, періодично виїздить на заробітки до Польщі, не має інших утриманців. З врахуванням витрат позивача на утримання сина, який досяг повноліття, але продовжує навчання (а.с. 14-20), та рівного обов'язку утримувати таку дитину, суд вважає запропонований позивачем розмір аліментів доведеним і справедливим. Зокрема, такий розмір є половиною щомісячних витрат, які до сьогоднішнього дня на утримання повнолітнього сина у зв'язку з його навчанням несла сама позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 27 березня 2018 року. 7. Розподіл судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved