Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

22 червня 2017 року позивачі, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, третя особа: Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області про визнання державного акта на земельну ділянку недійсним і визнання права на спадкове майно (ціна позову 41556,78 грн.) посилаючись на те, що 02 лютого 2007 року помер [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [INFO] (Московська),31 Дунаєвецького району Хмельницької області. Після його смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 1,17 га, яка розташована на території Великожванчицької сільської ради, Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарногосільськогосподарського виробництва, право власності якої посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №047317. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, як дружина та діти, спадщину прийняли, оскільки проживали та були зареєстровані з спадкодавцем за однією адресою в с.Великий Жванчик вул.Київська (Московська),31 Дунаєвецького району Хмельницької області, крім них, спадкоємців більше немає, з заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. 07 червня 2017 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку серії ЯЕ №047317, виданий Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області 22 жовтня 2007 року, тобто після смерті [PERSON], померлого 02 лютого 2007 року. Оскільки право на зазначену земельну ділянку за [PERSON] виникло при житті, тому позивачі звертаються до суду про визнання за ними права по одній третій частині земельної ділянки, яка належала померлому. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та пояснили, що вони є сином та дружиною [PERSON], який помер 02 лютого 2007 року. Після його смерті залишилася земельна ділянка площею 1,17 га, однак оформити спадкове майно не можуть, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву в якій позов підтримала, просила його задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач: представник Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак надіслав суду заяву, в якій проти позову не заперечує і просить справу розглядати у його відсутності. Третя особа: представник Дунаєвецької РДА в судове засідання не зявився, однак надіслав суду заяву, в якій не заперечує проти позову і просить справу розглядати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачів, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 02 лютого 2007 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 1,17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги на майно померлого, як діти та дружина відповідно до 1261 ЦК України, які прийняли спадщину згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.18), копією свідоцтва про одруження (а.с.19) та довідкою №02.18.01-11/812 від 01.06.2017 року, виданою Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області. Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48227371 від 27.06.2017 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 02.07.2007 року, не заводилася. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07 червня 2017 р. приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу видно, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після померлого 02 лютого 2007 р. [PERSON], а саме: на земельну ділянку, що розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить померлому на підставі державного акту серії ЯЕ №047317, виданого Дунаєвецькою райдержадміністрацією 22 жовтня 2007 року не можуть в зв'язку із тим, що державний акт на зазначену земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця [PERSON] ,померлого 02 лютого 2007 року. Розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації від 04 липня 2007 р. №677/2007-р. «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великожванчицької сільської ради», [PERSON] власнику сертифіката серії ХМ №0368366 надано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на територій Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району земельну частку (пай) №28, площею 1,17 га, що підтверджується копією архівного витягу з розпорядження. 22 жовтня 2007 року [PERSON] на підставі вищезазначеного розпорядження Дунаєвецькою райдержадміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 047317 площею 1,17 га, яка розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6821880600:06:003:0040, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010775300185, що підтверджується копією державного акта. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивачі позбавлені можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 047317, виданий [PERSON], 22 жовтня 2007 року на підставі розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації № 677/2007-р. від 04 липня 2007 р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010775300185 порушує права позивачів, оскільки не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст.ст. 25, 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Позивачі позбавлені можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право на земельну ділянку. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд вважає, що позивачі, прийнявши у спадщину спадкове майно відповідно до ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] за життя набув право на земельну ділянку площею 1,17 га, яка розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району його право на дане майно перейшло у порядку спадкування за заповітом до позивачів по 1/3 частині, а тому вимоги обгрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved