Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

14 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») про визнання умов кредитного договору недійсним та перерахунок заборгованості по кредиту. Свої вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2016 року уклав кредитний договір з АТ «Ідея Банк» на суму 62118 грн. та 05 липня 2017 року на суму 17950 грн. Кошти позивачу були потрібні на лікування. Кожен наступний кредит він брав для погашення попереднього. Зазначає, що йому не було надано паспорта споживчого кредиту. В порушення вимог закону, ПАТ «Ідея Банк» не надав позивачу можливості вибору страхової компанії для виконання обов`язкової умови договору про страхування життя, а самостійно від мого імені перерахував кошти страховій компанії «Ю.Бі.Ай». Умови договорів кредиту, які передбачають сплату комісії за обслуговування кредиту вважає незаконними. Просить визнати недійсним пункт 1.4 про встановлення плати за обслуговування кредитного договору № Z02.106.79302 від 05.12.2016 р. та пункт 1.10 про встановлення плати за обслуговування кредитного договору № Z70.106.79911 від 05.07.2017 р. укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Здійснити перерахунок заборгованості по вказаних договорах, шляхом зарахування сплачених сум за обслуговування кредиту в рахунок погашення тіла та процентів за кредитом. 23 червня 2018 року представник АТ «Ідея Банк» подав відзив на позовну, в якому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Зазначає, що в оспорюваних договорах плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена за формулою із змінними величинами, та відображена чітко визначеними фіксованими сумами, що підтверджується графіками щомісячних платежів. Така умова не суперечить положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальник під час укладення договорів ознайомлювався з їх текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіками щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни їх викладу не висловив. Зміст договорів, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів. Відтак, підстави для проведення перерахунку сплачених ним коштів за обслуговування кредиту відсутні /а.с. 44,45/. 10 вересня 2018 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовами до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитними договорами № Z02.106.79302 від 05.12.2016 р. у сумі 101324,03 грн. та за договором № Z70.106.79911 від 05.07.2017 р. у сумі 40751,24 грн. В обгрунтування поданих позовів покликається на те, що 05.12.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» (яке в подальшому змінило свою назву на АТ «Ідея Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z02.106.79302. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 62118 грн. зі сплатою 1,99 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Окрім того, 05.07.2017 року між сторонами був укладений кредитний договір № Z70.106.79911 на суму 17950,00 грн., зі сплатою 15 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. АТ «Ідея Банк» повність виконав свої зобов`язання згідно кредитними договорами, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. [PERSON] скористався кредитними коштами, проте зобов`язання за договорами належним чином не виконав. Станом на 06 серпня 2018 року [PERSON] має заборгованість за договором № Z02.106.79302 - 101324,03 грн., а договором № Z70.106.79911 - 40751,24 грн. Просить суд стягнути заборгованість за кредитами та понесені судові витрати. Ухвалами суду від 15 травня 2018 р., 11 вересня 2018 р. у справах відкрито провадження. 01 жовтня 2018 року суд перейшов від розгляду за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цивільну справу №461/6785/18 за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та цивільну справу №461/6800/18 за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості об`єднано одне провадження з цивільною справою № 461/3471/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «Ідея Банк» про визнання кредитних договорів часткового недійсними та проведення перерахунку заборгованості за кредитом /а.с. 138/. Справа перебувала в провадженні судді Галицького районного суду м.Львова Лялюка Є.Д. Розпорядженням керівника апарату Галицького районного суду м.Львова №115 від 22.10.2018 р. призначено автоматизований розподіл судових справ, що перебували у провадженні судді Лялюка Є.Д. Дана справа передана в провадження судді Радченка В.Є. 22.10.2018 року, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 11.01.2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано у Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» копії банківських виписок по усіх рахунках, відкритих для адміністрування кредитних договорів №Р07.106.78118 від 09.02.2015 р., №Р24.106.78446 від 07.09.2015 р.; №Р25.106.78789 від 10.05.2016 р.; №Z02.106.79302 від 05.12.2016 р., №Z70.106.79911 від 05.07.2017 р. Ухвалою від 13 березня 2019 року за клопотанням позивача у справі призначено експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено експертам Інституту судових експертиз і права. Провадження по справі зупинено на період проведення експертизи. Оплату експертизи покладено на позивача [PERSON] 09 серпня 2019 року справа повернулася з експертної установи. Експертиза не була проведена, у зв`язку з неоплатою. 13 серпня 2019 року провадження у справі відновлено. [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Представник «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. У позовній заяві, просив розглядати справу у його відсутності, позови підтримує та просить задовольнити. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Справа неодноразово призначалася до розгляду в судові засідання, востаннє на 18 листопада 2019 р., 19 грудня 2019 р., 04 лютого 2020 р. Однак, [PERSON] у судові засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судових засідань, що стверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення чи про розгляд справ у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Положення ст. 43 ЦПК України визначають, що учасники справи зобов`язані, зокрема, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що [PERSON] повторно не з`явився у судове засідання, не подав суду жодних доказів поважності причин неявки, суд вважає за можливе залишити без розгляду позовну заяву [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про визнання умов кредитного договору недійсним та перерахунок заборгованості по кредиту, що не позбавляє його права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом. Розглядаючи позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 05 грудня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z02.106.79302. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 62118 грн. зі сплатою 1,99 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Окрім того, 05.07.2017 року між сторонами був укладений кредитний договір № Z70.106.79911 на суму 17950,00 грн., зі сплатою 15 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитних договорів, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернув отримані кредит у встановлений договорами термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наданої в матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору № Z02.106.79302, останній платіж [PERSON] був здійснений 04 грудня 2017 р., а по договору № Z70.106.79911 05 серпня 2017 р. У зв`язку із невиконанням умов кредитних договорів, 08.06.2018 р. на адресу [PERSON] банком направлено вимоги №12.4.2./Z02.106.79302 та №12.4.2./Z70.106.79911 про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги ПАТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ч.2 статті ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку заборгованості, яку суд приймає до уваги, у відповідача станом на 06 серпня 2019 року виникла заборгованість за договором № Z02.106.79302 у сумі 101324,03 грн., що складається з 50332,25 грн. основного боргу, 7669,89 грн. простроченого боргу, 765,30 грн. прострочених процентів, 101,15 грн. строкових процентів, 3648,19 грн. нарахованої плати за обслуговування кредиту, 15338,18 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту, 23469,07 грн. пені за несвоєчасне погашення кредитів /а.с. 113/. Заборгованість за договором № Z70.106.79911, станом на 06 серпня 2019 року, становить 40751,24 грн., та складається з 12835,64 грн. основного боргу, 4696,67 грн. простроченого боргу, 3887,38 грн. прострочених процентів, 230,37 грн. строкових процентів, 987,26 грн. нарахованої плати за обслуговування кредиту, 3949,04 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту, 14164,88 грн. пені за несвоєчасне погашення кредитів /а.с. 72/. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що [PERSON] прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договорами зобов`язань, в судове засідання не з`явилася та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Тому суд приходить до висновку, що позови АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог АТ «Ідея Банк», з [PERSON] підлягають стягненню на користь банку понесені судові витрати в сумі 3524,00 грн. (1762,00 грн. *2)

Outcome: approved