Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

24.02.2014 рокупозивач [PERSON] звернулася з позовом до суду про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що з 04.06.1962 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період знаходження у шлюбі ними була приватизована квартира [ADDRESS], яка належала їм на праві спільної сумісної власності. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини зазначеної вище квартири. Вона є спадкоємцем першої черги за законом і у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою прийняття спадщини. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що квартира не була зареєстрована за чоловіком у Бюро технічної інвентаризації. Зазначене змушує її звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та її чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Великоновосілківської РДА Донецької області 10.09.1994 р. Згідно технічного паспорту, виданого КП «Великоновосілківське РБТІ» Донецької області 04.12.2013 р., квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 51,5 кв.м., загальною площею 73,3 кв.м., в тому числі кімнати 1-2 площею 11,5 кв.м., кімнати 1-3 площею 16,7 кв.м., кімнати 1-4 площею 23,3 кв.м., коридору 1-1 площею 4,3 кв.м., ванної 1-6 площею 2,5 кв.м., туалету 1-7 площею 1,1 кв.м., кухні 1-5 площею 8,3 кв.м., вбудованої шафи 1-9 площею 0,7 кв.м., вбудованої шафи 1-10 площею 0,7 кв.м., коридору 1-8 площею 2,8 кв.м. Квартира обладнана двома балконами площею 0,7 кв.м. кожний. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] р. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що поділ квартири або виділ часток між співвласниками не проводився, а тому вони володіють правом власності на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно постанови приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] № 57/02-31 від 10.02.2014 р., позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки позивачем не було надано нотаріусу документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на нерухоме майно на ім'я спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 5,7 ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Право власності на спірну квартиру оформлене в передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, і відсутність державної реєстрації права власності на квартиру не є перешкодою для оформлення позивачкою своїх спадкових прав. Таким чином, доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі і визнає за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] р.

Outcome: approved