Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

23 квітня 2015 року з Великомихайлівського районного суду Одеської області до Кодимського районного суду в порядку ст.116 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року №1456. В позовній заяві представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності) вказав, що 19 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (далі «Ощадбанк України») в особі Великомихайлівського відділення №3170, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1456-в, відповідно до якого позивач надав цьому відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5000 грн.00 коп. строком до 19 грудня 2010 року зі сплатою кредиту відповідно до умов договору. З метою забезпечення вказаного кредитного договору тоді ж між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1456-в, за умовами якого відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання щодо належного виконання кредитором [PERSON] умов кредитного договору №1456-в від 19 грудня 2007 року. Взяті на себе зобовязання відповідачі належним чином не виконують, що призвело до утворення заборгованості, загальний розмір якої станом на 16 вересня 2014 року склав 7925 грн.65 коп., з яких 3031 грн.37 коп. простроченого основного боргу по кредиту; 3596 грн.98 коп. прострочених процентів за користування кредитом; 713 грн.41 коп. пені за прострочений основний борг по кредиту; 583 грн.89 коп. пені за прострочені проценти за користування кредитом. В ході розгляду справи представник позивача збільшив заявлені вимоги та просив стягнути з відповідачів: 3031 грн.37 коп. простроченого основного боргу по кредиту; 3849 грн.58 коп. прострочених процентів за користування кредитом; 774 грн.16 коп. пені за прострочений основний борг по кредиту; 718 грн.55 коп. пені за прострочені проценти за користування кредитом; 889 грн.60 коп. - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 486 грн.38 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом; 416 грн. 65 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 229 грн.70 коп. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (а.с.49-50). Вказані грошові кошти, а також сплачений позивачем судовий збір, представник позивача просив солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], розглянувши вказану цивільну справу без його участі. В цій же заяві вказав про згоду позивача на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання двічі не зявились, хоча належним чином, завчасно, з дотриманням вимог ч.4 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать їхні розписки в отриманні судових повісток, що є у справі. Про причини неприбуття відповідачі суд не повідомили, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без них не надали, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у ній письмових доказів. Дослідивши позовну заяву позивача та додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вказаного позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із договорів. Судом встановлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Великомихайлівське відділення №3170 АТ Ощадбанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1456, відповідно до якого позивач надав цьому відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5000 грн. строком до 19 грудня 2010 року зі сплатою 25% річних за його використання зі сплатою ануїтентних платежів в сумі 138 грн.89 коп. до 25 числа кожного місяця (п/п.1.1,1.2,1.6 п.1 кредитного договору а.с.4-5). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Так, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Правовими наслідками невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, окрім дострокового повернення самого кредиту, є покладення на сторону обовязків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплати неустойки пені чи штрафу (п.3 ч.1 ст.611 ЦК). При цьому, пенею відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а штрафом неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Сплата відповідачем неустойки (пені, штрафу) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання передбачена і укладеним сторонами кредитним договором. Так, відповідно до п/п.5.1 та 5.2 п.5 кредитного договору за порушення взятих зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Отже, сплата неустойки (штрафу, пені), окрім основної заборгованості за кредитним договором, є обовязком відповідачів, визначеним ст.ст.549,611 ЦК України та кредитним договором від 19 грудня 2007 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, з власної ініціативи чи за заявою сторони може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази, не ухвалено рішення. У звязку з цим, заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року позов був задоволений частково, зокрема, було стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором №1456 від 19 грудня 2007 року (станом на 16 вересня 2014 року) в сумі 7925 грн.65 коп. у т.ч.: 3031 грн.37 коп. простроченого основного боргу по кредиту; 3596 грн.98 коп. прострочених процентів за користування кредитом; 713 грн.41 коп. пені за прострочений основний борг по кредиту; 583 грн.89 коп. пені за прострочені проценти за користування кредитом. У задоволенні решти позову відмовити через визнання поруки припиненою (а.с.101-105). Водночас, судом були вирішені позовні вимоги позивача, викладені ним у позовній заяві від 30 жовтня 2014 року (а.с.2-3). При цьому, заява позивача про збільшення позовних вимог від 03 лютого 2015 року, яка була отримана судом 18 лютого 2015 року, щодо якої сторонами подавались докази, залишилась нерозглянутою. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення, якщо стосовної якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відтак, позовні вимоги позивача відповідно до позовної заяви від 03 лютого 2015 року підлягають задоволенню з врахування вже стягнутих судом сум. На підставі викладеного,

Outcome: approved