Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

28 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його дід [PERSON], а [INFO] померла баба [PERSON]. Після смерті останніх відкрилась спадщина на земельні ділянки (паї). Своєчасно спадщину після діда та баби він не прийняв у зв'язку із розбіжностями, допущеними при написанні прізвища останніх в деяких правовстановлюючих документах, а також внаслідок складних сімейних обставин та скрутного матеріального становища. Посилаючись на те, що він не може реалізувати своє право на спадщину за законом, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після діда [PERSON], який помер [INFO], та після баби [PERSON], померлої [INFO], тривалістю в три місяці. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник за довіреністю [PERSON] уточнили позовні вимоги, просили встановити додатковий строк для прийняття спадщини після баби [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю в три місяці. Представник відповідача - Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради. Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, проти заявлених вимог не заперечує. Заслухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Частиною першою статті 529 ЦК Української РСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 листопада 2014 року встановлено, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що [PERSON] та [PERSON] були дідом і бабою позивача [PERSON] (а. с. 16). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] дід позивача [PERSON] помер [INFO] (а. с. 12). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року №336, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Сергіївське» Білопільського району Сумської області, розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 13). Згідно довідки від 09 грудня 2013 року №52-0 вказаний сертифікат зберігається у відділі Держземагенства у Білопільському районі Сумської області, так як [PERSON] його не отримував (а. с. 14). З довідки Сергіївської сільської ради №42 від 31 січня 2014 року вбачається, що [PERSON] постійно і на день смерті [INFO] проживав у с. Ганнівське Білопільського району Сумської області. Відповідно до записів погосподарської книги №5 Сергіївської сільської ради на 1991-1995 роки [PERSON] до дня смерті був зареєстрований разом зі своєю дружиною [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом сільської ради не посвідчувався (а. с. 37). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31 січня 2015 року, виданої Білопільською районною державною нотаріальною конторою, спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], не заводилась (а. с. 28). Свідок [PERSON] судовому засіданні показала, що [PERSON] і [PERSON] постійно проживали разом у с. Ганнівське Білопільського району. У 1995 році [PERSON] помер. Після смерті останнього, його дружина [PERSON] ще деякий час продовжувала мешкати за вказаною адресою, доглядала за будинком, обробляла город. Згодом син її забрав у м. Суми на постійне проживання. Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив факт постійного проживання [PERSON] і [PERSON] на момент смерті останнього. Підстав сумніватись у показах вищевказаних свідків у суду немає, так як вони не суперечать один одному і письмовим матеріалам справи, дослідженим судом. Позивач [PERSON] надав суду для огляду військовий квиток на ім'я [PERSON], ощадну книжку останнього і пояснив, що його баба [PERSON] після смерті діда [PERSON] зберігала його особисті документи. Таким чином, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання [PERSON] разом із чоловіком [PERSON], який помер [INFO], на момент смерті останнього. Разом із цим, суд вважає доведеним той факт, що баба позивача - [PERSON] фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Крім того судом встановлено, що баба позивача - [PERSON] померла [INFO] в м. Суми, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], померла (а. с.11). У відповідності до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року №336, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 24 грудня 1996 року за №291, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Сергіївське» Білопільського району Сумської області, розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 15). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31 січня 2015 року, виданої Білопільською районною державною нотаріальною конторою, спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заводилась (а. с. 29). Пунктом 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року визначено, що положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв'язку з викладеним суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати і норми Цивільного кодексу України 2003 року з огляду на те, що хоча спадщина після [PERSON], яка померла [INFO], і відкрилась до набрання чинності нині діючим Цивільним кодексом України, однак вона до цього часу спадкоємцями померлої не прийнята і відумерлою не визнана, а отже, правовідносини продовжують існувати і на даний час. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, при чому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня спорідненя. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON], установлений законом строк для прийняття спадщини після баби [PERSON] він пропустив у зв'язку із розбіжностями, допущеними при написанні прізвища останньої в деяких правовстановлюючих документах, а також внаслідок складних сімейних обставин та скрутного матеріального становища. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після баби за законом, однак він не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після баби з поважних причин, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних та визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після баби [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю в три місяці з дня набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного

Outcome: approved