Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

28.01.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: Усунути їй перешкоди у праві користування та розпорядження житловим будинком, який розташований за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86, шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86. 28.01.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 02.22.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду на 17.02.2016 року. 17.02.2016 року слухання справи було відкладено на 26.02.2016 року в зв»язку з неявкою відповідача [PERSON] 26.02.2016 року в слуханні справи було оголошено перерву до 18.03.2016 року в зв»язку з поміщенням оголошення в газету «Час Київщини» про день, час та місце слухання справи, з метою повідомлення належним чином відповідача [PERSON] В судове засідання, яке відбулося 18.04.2016 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій позивачка просила суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 18.04.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в газету «Час Київщини» № 11 (203) від 18 березня 2016 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмової заяви позивачки [PERSON], вона не заперечує проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в офіційних засобах масової інформації. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Як видно з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. Позивачка [PERSON] є власником будинку, який розміщено за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86. Даний факт підтверджується: - договором купівлі продажу серії ВЕЕ № 785935, який укладено в м. Київ, чотирнадцятого березня 2008 року, в якому зазначено, що [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок, який розміщено за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86. Вищевказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 414; - витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу № 14014989 від 26.03.2007 року, в якому зазначено, що власником домоволодіння, яке розміщене за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86, є [PERSON], підстава виникнення права власності, - договір купівлі продажу р/р № 414 від 14.03.2007 року, форма власності, - приватна, частка, - 1\\1; В подальшому позивачка зареєструвала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 ОК № 084915, яке видане 12 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку, який належить позивачці, з 2008 року, де проживав до 2013 року. Після виїзду з будинку позивача, відповідач [PERSON] реєстрацію у будинку не припинив. Даний факт підтверджується актами обстеження проживання в житловому індивідуальному будинку вул.. Котовського, 86 в селі Черняхів Кагарлицького району Київської області від 12.03.2015 року, 19.09.2015 року, 28.01.2016 року, в яких вказано, що [PERSON] проживає сама в житловому будинку № 85 по вул.. Котовського в с. Черняхів, [PERSON], за місцем реєстрації не проживає, речі вжитку відсутні. На даний час позивачка бажає скористатися своїм правом власності та відчужити нерухоме майно у вигляді житлового будинку шляхом укладення договору купівлі продажу. Як встановлено судом в судовому засіданні, всі обов'язки по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг (газопостачання, електроенергія, телефон), а також по ремонту та обслуговуванню житлового будинку у повному обсязі несе позивачка. Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що той факт, що в будинку досі зареєстрована стороння для позивачки [PERSON] особа, - відповідачПоловінчук В.П., то це заважає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю, майном, - будинком. На підставі ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має тільки підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON], з 2013 року без поважних причин не проживає (відсутній) в належному позивачці на праві приватної власності будинку, який розміщений за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86, тому суд вважає відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням. Вищевикладені факти та факт відсутності відповідача за місцем постійної реєстрації стверджується доказами, які судом наведені вище, та які на підставі ст. 64 ЦПК України суд сприймає як належні та допустимі. Згідно п. 1 ст. 64 ЦПК України, зазначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів, його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частина 1 статті 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач [PERSON] відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Водночас відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1 )позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає і відсутній в належному позивачці [PERSON] на праві особистої власності будинку більше 2 років, суд визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком, який розміщено за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул.. Котовського, 86. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved