Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Лиманської Другої сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті його батька [PERSON], який помер 16 лютого 2004 року, відкрилася спадщина. Свого часу на імя батька позивача було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0072069, площею 6,13 га, яка розташована на території Лиманської Другої сільської ради Дворічанського району Харківської області, сертифікат зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за №69. Однак коли позивач звернувся до Дворічанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. [PERSON] просив суд визнати за ним право на право на земельну частку (пай), як за спадкоємцем за законом. В відкрите судове засідання позивач не зявився, надавши заяву, в якій просив суд справу розглянути в його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Лиманський Другий сільський голова [PERSON] до суду не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути в його відсутність. Представник третьої особи головний спеціаліст юрисконсульт відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області [PERSON] до суду не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯК №549665 від 24 листопада 1954 року, [PERSON] народився 30 жовтня 1954 року, батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дворічанського районного управління юстиції Харківської області серії І ВЛ №422129 від 18 лютого 2004 року, [PERSON] помер 16 лютого 2004 року, про що складено відповідний актовий запис №4. Згідно рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року, встановлений факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер 16 лютого 2004 року, є рідним батьком [PERSON]. Відповідно до довідки Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області №02-30/227 від 18 березня 2016 року, [PERSON] дійсно проживав на день смерті, здійснював догляд та поховав за власний рахунок рідного батька [PERSON], який помер 16 лютого 2004 року. Згідно довідки відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області № 29-20.17-0.7-610/2-16 від 23 лютого 2016 р., [PERSON] 27 серпня 1996 року отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0072069. Відповідно до заяви від 10 березня 2016 року, засвідченої секретарем Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, співмешканка померлого, [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] не приймала, на неї не претендує, звертатися до суду з питанням встановлення своїх прав не буде. Постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори [PERSON] №253/02-31 від 16 березня 2016 року, позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON], в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно ст. 1258 ч. 1 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved