Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади міста Підгородне в особі Підгородненської міської ради, третя особа: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що в жовтні 2014 року він звернувся до Підгородненської міської ради з заявою про надання йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки №16 загальною площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вулиці Ярослава Мудрого у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, у власність. Однак, рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №3548-L/VI від 28 листопада 2014 року, було призупинено вирішення питання стосовно надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1000 га за адресою по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до затвердження генерального плану м. Підгородне та с. Перемога. Його тесть (батько його дружини) [PERSON] 30 травня 2016 року звернувся до голови Підгородненської міської ради з заявою про виділення йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку (копія заяви додається). На замовлення [PERSON], ТОВ ВКФ «Бліц-К» було виготовлено Технічний звіт з геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 16 по вул. Ярослава Мудрого Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Так згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30 травня 2016 року, межові знаки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 штук. [PERSON] у встановленому законом порядку надав всі необхідні документи для вирішення питання стосовно відведення земельної ділянки йому у власність, однак рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №574-VIII/VII від 22 липня 2016 року, було призупинено вирішення питання стосовно надання дозволу [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1000 га за адресою по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до затвердження генерального плану м. Підгородне та с. Перемога. Не погодившись з діями Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що 05 квітня 2011 року рішенням сесії міської ради «Про надання дозволу на складання проекту відведеної земельної ділянки у приватну власність» [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у приватну власність за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 14 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд. 31 липня 2012 року рішенням сесії міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та виготовлення державного акту на право власності на землю» позивачу передана у власність земельна ділянка вул. Ярослава Мудрого, 14 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд. Таким чином, в силу ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, тобто позивач використав своє право на отримання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому [PERSON] було відмовлено в задоволені його позовних вимог. [PERSON] Мудрого знаходиться в межах населеного пункту, тобто надання земельної ділянки комунальної власності у власність не є порушенням ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В силу ст.116 ЗК України позивач не використав своє право на отримання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. [PERSON] належить право власності на житловий будинок по вулиці Ярослава Мудрого, 14 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, біля його домоволодіння знаходиться пустир. TOB ВКФ «Бліц-K» розроблено проект землеустрою та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, для будівництва і обслуговування житлового будинку по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області загальною площею 0,1000 га. Згідно складено акту приймання-передачі межових знаків відповідно до якого межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 6 шт., жодні порушення меж із суміжними землекористувачами відсутні всі суміжні землекористувачі підписали акт та надали згоду на відведення земельної ділянки. Таким чином, відмовляючи позивачу в відведенні земельної ділянки, відповідач діяв всупереч вимог закону, так як підстав, визначених ст.118 ЗК України, які б слугували причиною відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не встановив. На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з вимогою: визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку №16 загальною площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вулиці Ярослава Мудрого у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, без погодження меж із суміжними землекористувачами земельної ділянки по вулиці Ярослава Мудрого у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Зобов'язати управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області розглянути питання щодо затвердження технічної документації на земельну ділянку №16 загальною площею 0,1000 га розташовану по вулиці Ярослава Мудрого у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та питання про присвоєння кадастрового номеру зазначеній земельній ділянці. Позивач у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Представник відповідача у судове засідання теж не зявився, причини неявки суду не повідомивши. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомивши. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що в жовтні 2014 року позивач звернувся до Підгородненської міської ради з заявою про надання мені дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки №16 загальною площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вулиці Ярослава Мудрого у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, у власність. Однак, рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №3548-L/VI від 28 листопада 2014 року, було призупинено вирішення питання стосовно надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1000 га за адресою по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до затвердження генерального плану м. Підгородне та с. Перемога. Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Частиною 7 ст.118 ЗК України, встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до положень п. б) ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Стаття 121 ЗК України, передбачає норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, тобто Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у аналізі практики застосування судами ст.16 ЦК України,, підготовленого заступником Голови Верховного Суду України [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та опублікованого у Віснику Верховного Суду України № 8 (168)'2014: «Слід звернути увагу на ч.2 ст.118 і ч.2 ст. 123 ЗК, якими визначено, відповідно, що у разі відмови органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішуються в судовому порядку, а відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду. Як вбачається з матеріалів справи батько дружини позивача [PERSON] 30 травня 2016 року звернувся до голови Підгородненської міської ради з заявою про виділення йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. На замовлення [PERSON], ТОВ ВКФ «Бліц-К» було виготовлено Технічний звіт з геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 16 по вул. Ярослава Мудрого Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Так згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30 травня 2016 року, межові знаки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 штук. [PERSON] у встановленому законом порядку надав всі необхідні документи для вирішення питання стосовно відведення земельної ділянки йому у власність, однак рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №574-VIII/VII від 22 липня 2016 року, було призупинено вирішення питання стосовно надання дозволу [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1000 га за адресою по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, до затвердження генерального плану м. Підгородне та с. Перемога. Не погодившись з діями Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що в силу ч. 4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, тобто позивач використав своє право на отримання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому [PERSON] було відмовлено в задоволені його позовних вимог. З проаналізованих норм ЗК України слідує висновок про те, що рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивоване. Підставами відмови згідно зі ст.118 ЗК України можуть бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. [PERSON] Мудрого знаходиться в межах населеного пункту, тобто надання земельної ділянки комунальної власності у власність не є порушенням ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В силу ст. 116 ЗК України позивач не використав своє право на отримання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. Судом встановлено, що [PERSON] належить право власності на житловий будинок по вулиці Ярослава Мудрого, 14 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, біля його домоволодіння знаходиться пустир. TOB ВКФ «Бліц-K» розроблено проект землеустрою та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, для будівництва і обслуговування житлового будинку по вулиці Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області загальною площею 0,1000 га. Згідно складено акту приймання-передачі межових знаків відповідно до якого межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, 16 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 6 шт., жодні порушення меж із суміжними землекористувачами відсутні всі суміжні землекористувачі підписали акт та надали згоду на відведення земельної ділянки. Таким чином, відмовляючи позивачу в відведенні земельної ділянки, відповідач діяв всупереч вимог закону, так як підстав, визначених ст.118 ЗК України, які б слугували причиною відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не встановив. Відповідно до роз'яснення пункту 7 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Згідно пунктів г, д ч.3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом п.10 ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч.1 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та враховуючи дослідженні судом матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved