Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

28.09.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Сафір Ф.О. звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25405,11 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 03.06.2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( в подальшому юридична особа змінила назву на ПАТ КБ "ПриватБанк" ) та відповідачем був укладений кредитний договір № NKVYSK990180, відповідно до якого банк надав останньому кредит в розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік від суми залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 10.06.2015 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 110283 грн. 64 коп., яка складається з - заборгованості за процентами в розмірі 24452 грн. 20 коп.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі - 85831 грн. 44 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2013 року з [PERSON] на користь Банку було стягнуто сума заборгованості у розмірі 84878 грн. 53 коп., різниця становить 25405 грн. 11 коп. Отже, на підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25405,11 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву за його відсутності та повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр». Суд вважає за можливе, згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2004 року Банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № NKVYSK990180, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10000 грн., на строк 24 місяців строк по 02.06.2006 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,1 % в день на суму залишку заборгованості по кредиту, з щомісячним погашенням заборгованості шляхом надання банку грошових коштів в сумі не менше 593 грн. 13 коп. відповідно до графіку погашення, не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за датою видачі кредиту ( а.с. 6 ). При порушенні Позичальником строків повернення кредиту, зазначеного а п. 1.1 Договору, позичальник сплачує банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної процентної ставки ( по відношенню до ставки, передбаченої п.1.1 ) від суми залишку непогашеної заборгованості ( п. 3.3 Договору ). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2013 року з відповідача та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 24.07.2013 року в розмірі 84878,53 грн., з яких 8406 грн. 71 коп. - заборгованість за кредитом, 24452грн. 20 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 52019 грн. 62 коп. -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором ( а.с. 4 ). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Аналогічна правова позиція щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитом та пені після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора до його фактичного виконання, висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-1206цс15. З матеріалів справи вбачається, що судове рішення боржником не виконане, таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірно продовжував нараховувати [PERSON] проценти та пеню в період з 24.07.2013 року по 10.06.2015 року. Станом на 10.06.2015 року заборгованість по процентам та пені становить 25405 грн. 11 коп., що повністю підтверджується наданим розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника ( а.с. 5 ). В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 79 ч. та ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 грн. та 1218 грн. судового збору.

Outcome: approved