Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) розміром 7,11 умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно - право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. При житті [PERSON] склав заповіт, посвідчений 18 січня 1999 року Олексіївською сільською радою, в якому він все майно, яке на день смерті буде йому належати заповів позивачу. Позивач прийняти спадщину в нотаріальному порядку позбавлений можливості в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та в зв'язку з розбіжностями в прізвищі заповідача в правовстановлюючих документах. На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті батька [PERSON], в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає: поновити йому строк звернення до суду з позовом, встановити факт належності правовстановлюючого документа та визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 7,11 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату серії [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про слухання справи у відсутність представника та проти позову [PERSON]не заперечував. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 11 березня 1999 року Олексіївською сільськоою радою Краснокутського району Харківської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його майно, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 7,11 в умовних кадастрових гектарах, яке належало заповідачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай), яка мається в матеріалах справи. На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно ст. 534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. По Олексіївській сільській раді Краснокутського району Харківської зареєстрований заповіт від 18 січня 1999 року за реєстром №1, згідно якого [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що на день смерті буде йому належати по закону заповів своєму синові [PERSON], тобто позивачу по справі. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований, про що свідчить відмітка в заповіті. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, оскільки, як вбачається відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 24 вересня 2018 року №2649/01-21 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.09.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Окрім цього позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку, в зв'язку з розбіжностями в правовстановлюючих документах, а саме: в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказано «[PERSON]», а у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] його прізвище зазначено «[PERSON]». Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай). У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача - [PERSON], має законне право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved