Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

25 лютого 2020 року до Харківського районного суду Харківської області від [PERSON] надійшла заява, в якій останній просить встановити факт належності йому державного акту на право приватної власності серії ХР-25-85-45441, виданого 30 липня 1997 року на земельну ділянку площею 0,2275 гектарів, яка розташована на території Веселівської сільської ради, [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Обґрунтовуючи вимоги заяви [PERSON] зазначив, що 28 січня 2020 року він звернувся до міськрайонного управління у Харківському районі та м.Люботин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. 05 лютого 2020 року ним було отримано відповідь про відмову у внесенні відомостей у зв`язку з тим, що замовник документації із землеустрою не відповідає власнику земельної ділянки зазначеному в державному акті на право власності на земельну ділянку. Так, у державному акті на право власності на землю, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2275 гектарів, яка розташована на території Веселівської сільської ради, [ADDRESS] , прізвище заявника помилкового заначено як [PERSON] і [PERSON] , коли відповідно до паспорту громадянина України його прізвище [PERSON] . Разом з тим, на даний час виникла об`єктивна потреба у розробленні документації із землеустрою, але через наявність неузгодженості у вказаних вище документах, міськрайонним управлінням у Харківському районі та м.Люботин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було повідомлено заявника про те, що сформованому документів відсутні серія та номер державного акту на право власності, який є підставою для розроблення документації із землеустрою та замовник землеустрою не відповідає власнику земельної ділянки визначеному в державному акті на право власності на землю. Відтак, з посиланням на положення статті 315 ЦПК України заявник звертається до суду із заявою про встановлення факту належності йому правоустановчого документа на землю. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року у даній справі відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. До заяви [PERSON] також надав копію договору на будівництво жилого будинку на праві приватної власності від 11 березня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої держнотконтори Харківського району та області Богуновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-686. Заінтересована особа міськрайонний управління у Харківському районі та м.Люботин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання свого представника не направила, про час, дату на місце розгляду повідомлялася належним чином, заяв про перенесення розгляду справи не надавав. Враховуючи положення статей 294, 223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що подана до суду заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Так, порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 та Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою наказом Держкомзему від 22 червня 2009 року №325, які втратили чинність, а тому, питання належності державного акту на землю необхідно вирішувати в судовому порядку. Згідно зі статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності йому державного акту на право приватної власності на землю. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною йому земельною ділянкою з дотриманням вимог чинного законодавства. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Комінтернівським РВ ХМУ УМВС у Харківській області 16 січня 2001 року, заявником у даній справі є [PERSON] , який народився в місті Харків [INFO] (а.с.4-7, Т.1). У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] -25-85-45441, виданого громадянину України [PERSON] на підставі рішення Веселівської сільської Ради народних депутатів від 13 травня 1997 року №45, останньому належить земельна ділянка площею 0,2275 гектарів, розташована на території Веселівської сільської ради, [ADDRESS] , що передана для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №295 (а.с.10, Т.1). Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-25-85-45441, виданого 30 липня 1997 року, належить земельна ділянка площею 0,2275 гектарів, яка розташована на території Веселівської сільської ради село [ADDRESS] вулиця Світла, 6, видана для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибної ділянки). Однак, даний акт містить неправильне написання його прізвища у акті «Кліменко» замість « [PERSON] ». Усунення вказаної неправильності можливо лише шляхом встановлення факту належності заявнику вказаного правовстановлюючого документа. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на землю дає можливість заявнику повною мірою реалізувати своє право володіння земельною ділянкою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved