Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

30.08.2018 уповноважений представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 4-5). Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, не заперчують проти заочного розгляду справи, про що суду надали відповідну заяву (а.с. 12, 33). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному сайті суду (а.с. 32), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 11.10.2018 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.06.2016 Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 264 (а.с. 8). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 9, 24-29). Наприкінці 2018 року сторони припинили шлюбні відносини, однією сім"єю не мешкають, кожен з них живе окемим життям та своїми інтересами, спільного господарства не ведуть та мають окремий бюджет. Майнового спору та спору відносно виховання та місця мешкання дитини сторони не мають. Відповідно до ст. 104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає збереження сім'ї сторін неможливим, позов про розірвання шлюбу законним, обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, на примирення не згодні, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Розв*язуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02. 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 180 СК України визначає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, який набув чинності 08 липня 2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не хворіє на хронічні захворювання, працездатний, працює, має постійний заробіток, При таких обставинах, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню повністю відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved