Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

27.07.2015 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт його постійного проживання з бабусею [PERSON], померлою [INFO], на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що з 2005 року він проживав разом однією родинною з бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] [INFO] померла його бабуся [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка та 1/2 частина незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS], які належали спадкодавцю на праві приватної власності. За своє життя [PERSON] не склала заповіт. Спадщину після смерті [PERSON] ні дочка [PERSON], ні чоловік [PERSON], не приймали. [INFO] помер [PERSON]. Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки проживав зі спадкодавцями однією сім'єю та спадщину прийняв фактично. Звернувшись до державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, позивачу в усному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що будинковою книгою не підтверджено факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги та наполягав на їх задоволенні. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] Зацікавлена особа приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимова Т.І. у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], сусідка заявника та померлих [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], друг заявника. [PERSON] пояснила, що [PERSON] одразу після народження та приблизно протягом останніх п'ятнадцять років постійно проживав разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де і проживає на теперішній час; та сумісно вів господарство із померлими [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зазначив, що [PERSON] приблизно на протязі останніх одинадцяти років проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], та свідок регулярно приходив до нього в гості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності: 1/2 частина незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.05.1976 року, нотаріально посвідченим та внесеним в реєстр за № 1-1519 та технічним паспортом, виданим Ізмаїльським МБТІ 27.10.1994року; земельна ділянка, що знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], виданим 27.08.2009 року Ізмаїльською міською радою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка та 1/2 частина незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 38543734 від 04.10.2014 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої [INFO], відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали: чоловік [PERSON], який відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, помер [INFO]; та дочка [PERSON], яка на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживала, в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала, на спадщину не претендує та не заперечує проти визнання права власності на спадщину за позивачем. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заявник [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом, який спадщину прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем за однією адресою, від прийняття спадщини не відмовлявся. [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, але в усному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що будинковою книгою не підтверджено факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.08 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику як для здійснення права на спадкування як спадкоємцю 4 черги в порядку ст. 1264 ЦК України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Крім того, в підтвердження тривалого постійного проживання заявника разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS], суду надано лист ФОП [PERSON] від 01.09.2015р., з якого вбачається, що отримувачем послуг комп'ютерної мережі Інтернет за адресою: [ADDRESS], з 2005р. є [PERSON]. Враховуючи викладене, а також те, що зацікавлені особи не заперечують проти задоволення вимог заявника, підтверджують факт постійного проживання заявника з померлою [PERSON] за місцем проживання останньої, а вищевказані свідки також підтверджують факт проживання заявника разом з померлої, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved