Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

15 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення. На обґрунтування позову позивач вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 12.01.1987 року, виданого виконкомом Веселинівської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому селищної ради народних депутатів № 278 від 23.12.1986 року. Відповідач [PERSON] є її дочкою та має власне житло, зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Але, приблизно п'ять років тому відповідач [PERSON] без її згоди самовільно вселилася до її будинку і проживає в ньому до теперішнього часу. З моменту вселення [PERSON] за комунальні послуги не сплачує, зловживає спиртними напоями, приводить додому невідомих осіб, п'яниць, безхатченків, виносить з дому побутові речі, з приводу чого в них постійно виникают сварки, відповідач ображає її, принижує її гідність. Нею неодноразово вживалися заходи щодо виселення відповідачки з її будинку, але добровільно вона не бажає звільнити самовправно займане житлове приміщення, що створює їй перешкоди в користуванні будинком. А тому вона звернулася до суду з позовом за захистом свого права і просить суд виселити відповідачку [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги змінила та просила суд виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, оскільки вона створює перешкоди у користуванні її житловим будинком. Крім того, пояснила, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та вона в період, коли її дочка [PERSON] мала зі своїм чоловіком складні сімейні відносини, тимчасово надала їй дозвіл проживати у власному будинку по [ADDRESS] до тих пір, доки вона не примириться зі своїм чоловіком, але відповідач так і не помирилася зі своїм чоловіком, стала зловживати спиртними напоями, приводити додому невідомих осіб, п'яниць, постійно принижує її, між ними виникають сварки, що є нестерпним. Крім того, вони спільного господарства не вели, кожен мав свій окремий бюджет, тому відповідач не має ніяких правових підстав проживати в її будинку. Просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що дійсно вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], хоча проживає за іншою адресою: [ADDRESS]. В даний час вона не бажає виселятися, так як їй ніде проживати, крім того, вона разом з позивачкою, тобто її матір'ю, вела спільне господарство, а саме: робила ремонти, обробляла земельну ділянку. До будинку матері вселилася за її згодою та проживала у ньому як член сім'ї позивача. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 12.01.1987 року, виданого виконкомом Веселинівської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому селищної ради народних депутатів № 278 від 23.12.1986 року. - (а.с.5) Як вбачається з довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 515/05-03 від 22.06.2016 року відповідач [PERSON] зареєстрована [ADDRESS]. (а.с.29) Однак, відповідач приблизно 5-6 років тому за згодою позивача, переживаючи складні особисті стосунки зі своїм чоловіком, тимчасово вселилася до будинку своєї матері за адресою [ADDRESS]. В подальшому між сторонами склалися напружені відносини, в зв'язку з чим позивач поставила вимогу відповідачеві залишити її житловий будинок та повернутися до свого помешкання, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач відмовляється виселятися з будинку позивача. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачу [PERSON] та її колишньому чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок по [ADDRESS], в якому вона зареєстрована. 06 квітня 2009 року відповідач зверталася до Веселинівського районного суду з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом та 19 червня 2009 року рішенням Веселинівського районного суду позов був задоволений повністю та вселено [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами постійно виникають сварки на грунті неприязних відносин, в зв'язку з чим позивач неодноразово зверталася до відділу поліції. - (а.с.14-19) З досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з дозволу позивача тимчасово проживала в будинку по [ADDRESS], спільного господарства з позивачем не вела, спільного бюджету не мали, а тому не входить до кола осіб, зазначених у ст.64 ЖК УРСР, а є тимчасовим мешканцем. Будь-яких доказів на підтвердження обставини, що відповідач [PERSON] вселилася і проживала в житловому будинку по [ADDRESS] як член сім'ї позивача вона суду не надала. Відповідно до ч.3 ст. 818 ЦК України тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Відповідно до ч.3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, і що такі перешкоди створюються відповідачем позивачеві, оскільки відповідач [PERSON] добровільно не бажає виселитися з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що перешкоджає позивачеві повноцінно розпорядитися житловим будинком на власний розсуд, то суд, дослідивши наведені докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про виселення відповідачки [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], [INFO], без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" № 3674 - VI від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. За даними довідки, виданої управлінням соціального захисту населення Веселинівської районної державної адміністрації № 2645/06-10 від 14.11.2016 року, позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з даною нормою законодавства суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved