Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. 08 жовтня 2019 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позовом, яким позивач [PERSON] просить: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця Дніпропетровській області, місто Кам`янське на моє утримання [PERSON] , [INFO] уродженки місто Кам`янське Дніпропетровській області в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісяця з дня подачі позовної заяви і до досягнення донькою трьох річного віку, а саме до [INFO] включно. В обґрунтування позову зазначила, що з [PERSON] , з 08 вересня 2018 року зареєстровала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, свідоцтво серія № [NUMBER] , актовий запис № 413. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Амур Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач [PERSON] , зазначає, що працювала в Комунальному закладі «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської Обласної ради на посаді фельдшера-диспетчера з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам Центральної оперативної диспетчерської, з 07.03.2019 року по 07.12.2022 рік та зараз знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х віку, відповідно до наказу №53-в від 04.03.2019 року. Дитина проживає з матір`ю відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимог в повному розмірі, а саме просить стягувати 1/6 частину від усіх видів заробітку, щомісячно починаючи стягнення з 12 вересня 2019 року і до досягнення донькою 3 років. 2. Позиція відповідача. Представник відповідача, [PERSON] адвокат Нестерова Є.М. подав заперечення на позов в якому зазначив, що просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову професійну правничу допомогу. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] відкрито заявила, що відповідач не є біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] . Відповідач [PERSON] у зв`язку з неодноразовими заявами, та сумнівами щодо свого батьківства звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство, справа перебуває у провадженні судді Похваліта С.М. з 01 листопада 2019 року [PERSON] працевлаштований у Комунальний заклад освіти «Навчально-виховний комплекс № 12» Дніпровської міської ради на посаду лаборанта та має заробітну плату у розмірі 4 173 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Нестеров Є.М. підтримав відзив відповідача на позов, відповідно до якого відповідачем не визнається заявлений позов в цілому. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 11 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою. 08 жовтня 2019 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з врахуванням вимог ЦПК України, визначити порядок розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. 28.11.2019 року від представник відповідача адвоката Нестерова Є.М. подано клопотання про перехід до провадження за загальним позовним провадженням, з наданням відповідного клопотання. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.11.2019 року, клопотання представника відповідача - адвоката Нестерова Є.М., про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження - задоволено, продовжено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання дружини», в порядку загального позовного провадження, із проведенням підготовчого судового засідання. В підготовчому судовому засіданні розглянуто клопотання представника відповідача - адвоката Нестерова Є.М. про зупинення провадження по справі, яке згідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України - відмовлено. За клопотанням представника відповідача - адвоката Нестерова Є.М. призначено Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.12.2019 року, молекулярно-генетичну експертизу. 12 грудня 2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання дружини». Позивач [PERSON] подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача, [PERSON] адвокат Нестерова Є.М. подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги не підтримує, просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наданих матеріалів та доказів, також в своїй заяві просить вирішити питання, про відшкодування витрат на правову допомогу. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, свідоцтво серія № [NUMBER] , актовий запис № 413 (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Амур Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5). Позивач [PERSON] , працювала в Комунальному закладі «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської Обласної ради на посаді фельдшера-диспетчера з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам Центральної оперативної диспетчерської, з 07.03.2019 року по 07.12.2022 рік та зараз знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х віку, відповідно до наказу №53-в від 04.03.2019 року (а.с. 4). Дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до висновку експерта № 241 на підставі ухвали судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року у приміщенні відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське бюро судово - медичної експертизи» ДОР судово медичного експерта Полотненко - [PERSON] , відносно встановлення батьківства громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] .народженою громадянкою [PERSON] - встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зав`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99998% (а.с. 66-69). 22 серпня 2019 року Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області видав судовий наказ за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2019 року і до повноліття дитини (а.с. 9) 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що відповідач має інших утриманців або інших аліментних зобов`язань суду не надано, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні суду також не надано. Суд вважає доведеним факт матеріальної можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дружині на період догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. За таких обставин проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця Дніпропетровській області, місто Кам`янське на утримання [PERSON] , [INFO] уродженки місто Кам`янське Дніпропетровській області в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісяця з дня подачі позовної заяви і до досягнення донькою трьох річного віку, а саме до [INFO] включно 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Стаття 133 ЦПК визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Отже, варто з самого початку визначитись з тим, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу (і стосовно пропорційності стягнення, і стосовно компенсації їх за рахунок держави у передбачених випадках, і стосовно винесення щодо цих витрат додаткового рішення і тому подібне). Однак, враховуючи саму природу таких витрат, до них не можуть бути застосовні норми стосовно їх розстрочення чи звільнення від їх сплати. Строки і порядок подання документів для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Розрахунок таких витрат і прохання стягнути ці витрати повинна містити перша заява по суті спору. Така вимога закріплена в ч. 1 ст. 134 ЦПК (попереднє визначення суми судових витрат), п. 9 ч. 1 ст. 175 ЦПК (вимоги до позовної заяви), п. 7, 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК (вимоги до відзиву). В цьому розрахунку сторона зазначає попередні і орієнтовні суми всіх судових витрат, які вона вже понесла або планує понести у зв`язку з розглядом судової справи. Якщо перша заява по суті спору не містить прохання стягнути з іншої сторони судові витрати, то в подальшому таке прохання заявляється до суду разом з клопотанням про поновлення строку (в якому, звичайно ж, мають вказуватись поважні причини пропуску строку). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 134 ЦПК). ЦПК передбачає обов`язок суду у підготовчому засіданні з`ясувати розмір заявлених сторонами судових витрат (п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК). Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд залишає таку заяву без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК). Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, як вже зазначалось, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у п.п. 47, 48 роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, враховуючи викладе, суд приходить до висновку про відмову в задоволені вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягує з відповідача на користь держави в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved