Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

22.04.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог вона зазначила, що 23.02.2016 року між нею та ТОВ укладений кредитний договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у її користування автомобіль DAEWOO MATIZ, а вона зобовязалася прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі. На виконання умов договору фінансового лізингу, нею сплачено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» адміністративний платіж в розмірі 29500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.510510778 від 23.02.2016 року. В договорі фінансового лізингу від 23.02.2016 року № 002367 відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Визначені в договорі фінансового лізингу від 23.02.2016 року №002367 платежі, які входять до складу лізингового платежу, не відповідають вимогам ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки нормами вказаної статті передбачено оплату не лише предмету лізингу, а й інших витрат лізингодавця, повязаних з виконанням умов договору. Вона звернулась до відповідача із письмовою заявою та просила повідомити наступну інформацію про предмет договору фінансового лізингу, а саме про характеристику автомобіля DAEWOO MATIZ: його обєм двигуна, (л), потужність двигуна, к.с. (Квт), коробку передач, Ідентифікаційний номер (VIN), рік виготовлення, № двигуна, № кузова, колір кузова, інформацію про салон автомобіля, паспорт транспортного засобу та його номер, ким виданий та дату видачі вказаного паспорту на автомобіль. Проте відповіді так і не надійшло. Вважає, що положеннями договору фінансового лізингу укладеного між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 20.01.2016 року обмежені її права, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обовязків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Просить суд визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 002367, укладений 23.02.2016 року між [PERSON], ІПН: [NUMBER] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь [PERSON], ІПН: [NUMBER] грошову суму в розмірі 29500,00 грн., сплачені як адміністративний платіж по договору фінансового лізингу від 23.02.2016 року № 002367, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву (вхід. ЕП-2368 від 22.08.2016 року), в якій просила справу розглянути без участі позивача за наявними у матеріалах справи доказами. Справу просила розглянути у заочному порядку у звязку із повторною неповажною неявкою відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 23.02.2016 року між нею та ТОВ укладений кредитний договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у її користування автомобіль DAEWOO MATIZ, а вона зобовязалася прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі (а.с.7-14). В п.1.2 договору зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі, розмір авансового платежу зазначається у даному Договорі та у додатку №1 даного договору, який є його невідємною частиною (а.с.7). Відповідно до п.1.7 Договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в п.9.6 ст. 9 Договору (а.с.7-8) В розділі «Визначення термінів» Договору зазначено, що адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу (а.с.13) Згідно Додатку №1 до Договору адміністративний платіж складає 10% від вартості предмету лізингу та підлягає сплаті у розмірі 267,42 доларів США. Відповідно до п.8.5 Договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця. В п 9.7 Договору зазначено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному Договору у такому порядку: - Адміністративний платіж; - Авансовий платіж; - Комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4, ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 Договору. На виконання умов договору фінансового лізингу [PERSON] було сплачено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» адміністративний платіж в розмірі 29 500,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.510510778 від 23.02.2016 року (а.с.17) Відповідно до ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи та має ліцензію на здійснення лізингових послуг. Частино 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, Лізингові платежі можуть включати:\~\~а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;\~\~в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж повязаний з укладенням самого договору фінансового лізингу. Відповідно до п.п. 2 п.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У п.12.1.договору зазначено, що лізингодавець який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та\\або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж за договором (29500 грн.) в такому випадку поверненню не підлягає. Дана норма обмежує права споживача передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів»; «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, зокрема вони не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін договору, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обовязків сторін договору, а тому на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Пункти 4ч.5 ст.11;ч.ч.1-2, п.3 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець(виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов2споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно п.14 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції; Враховуючи положення п.п.2 п.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» , у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів» №5 від 12.04.1996 року, умови договору, що обмежують права споживача порівнянно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Крім того, споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Так, позивачем було направлено заяву з проханням повідомити наступну інформацію про предмет договору фінансового лізингу, а саме про характеристику автомобіля DAEWOO MATIZ: його обєм двигуна, (л), потужність двигуна, к.с. (Квт), коробку передач, Ідентифікаційний номер (VIN), рік виготовлення, № двигуна, № кузова, колір кузова, інформацію про салон автомобіля, паспорт транспортного засобу та його номер, ким виданий та дату видачі вказаного паспорту на автомобіль. Відповіді так і не надійшло. (а.с.21-24). Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення адміністративного платежу в розмірі 29500.00 гривень під вигляд платежу за договором, який за умовами договору не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. Враховуючи наведене, договір фінансового лізингу №002367 від 23.02.2016 року по своїй природі порушує вимоги ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ЗУ «про захист прав споживачів», а тому є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved