Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідачки на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка народилася під час укладеного сторонами 02.01.2001 року шлюбу, що був розірваний згідно рішення Чуднівського райсуду від 02.03.2006 року, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що донька дійсно проживає з батьком і вона протягом останніх місяців не надає ніякої допомоги на утримання дитини, але в минулі роки вона двічі возила дитину на море, купила їй велосипед та золоті сережки. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України обоє батьків зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положеннями статей 18, 181 СК України, роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідачка являється матір"ю неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Вікторія проживає разом з батьком, перебуваючи на його утриманні, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки Великокоровинецької селищної ради від 27.11.2012 року № 2060 та від 30.06.2015 року № 1593, і що не заперечується відповідачкою. Сторони не досягли згоди щодо сплати аліментів на утримання дитини, а із пояснень самої відповідачки випливає, що вона лише періодично витрачає кошти на доньку, залишивши останню на фактичному утриманні батька. Ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а згідно ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і вказаний позивачем розмір стягнення (1/4 частина всіх доходів матері) є прийнятною, зважаючи на працездатність останньої. З огляду на задоволення позову, з відповідачки слід стягнути 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved