Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

2 липня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, переданих в результаті паювання земель колишнього радгоспу "Гвардії Ілліча", в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] були працівниками радгоспу «Гвардії Ілліча». У вказаному радгоспі її мати працювала з 01.01.1970 року по 09.10.1994 року у зв'язку з виходом на пенсію. Пізніше ДП радгосп «Гвардії Ілліча» було реорганізовано в СГВК «Злагода». Її мати [PERSON] померла [INFO] та спадкоємцем останньої був її чоловік, а батько позивачки [PERSON], який не оформив права власності на спадкові права після смерті дружини. Після смерті [INFO] батька [PERSON], позивачка звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, та тоді дізналася, що батько за життя отримав акти, що посвідчують право власності на земельні ділянки, а мати, хоча мала право на земельну частку (пай) у СГВК «Злагода» та за її оформленням зверталася із відповідною заявою, проте за життя отримати правовстановлюючого документу не встигла. Згідно статуту СГВК «Злагода», останнє утворилося внаслідок прийняття регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області наказу від 03.05.2007 року про приватизацію майна державного підприємства радгоспу «Гвардії Ілліча». До кола засновників увійшла мати позивачки, як пенсіонерка радгоспу «Гвардії Ілліча». Посилаючись на те, що процес паювання проходив тривалий час, то відповідного правовстановлюючого документу її мати не встигла отримати не з своєї вини, хоча мала відповідне право, яке після смерті [PERSON] успадкував її чоловік [PERSON], а після його смерті - позивачка. Вказуючи про неможливість оформлення своїх спадкових прав щодо земельної частки (пай), яка належала її матері, позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала та вказала, що позивачка має право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району, переданих в результаті паювання земель радгоспу «Гвардії Ілліча» в порядку спадкування після смерті батька, та які останній успадкував після смерті дружини та матері позивачки [PERSON], померлої [INFO]. Представник відповідача Головного управління Держземагентства у Миколаївській області, проти задоволення позову заперечував та підтримав позицію, викладену у письмових запереченнях. Зі змісту вказаних заперечень, відповідач посилається на те, що передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель. Розпорядження голови Жовтневої РДА про надання дозволу на приватизацію земель було прийняте 22.12.2008 року, тобто після смерті [PERSON] Посилаючись на положення ст. 25 ЦК України щодо часу припинення правоздатності фізичної особи, вказує на те, що [PERSON] втратила можливість набувати цивільні права та обов'язки на час прийнятого розпорядження, тому права на земельну частку (пай) не набула. Представник відповідача Жовтневої РДА в судове засідання не прибув, проте згідно листа за підписом голови Жовтневої РДА, відповідач просить розглянути справу без присутності їх представника та прийняти рішення на розсуд суду. Відповідач Михайло-Ларинська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Вислухавши пояснення представників сторін [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Даними копії свідоцтва про народження позивачки [PERSON], копії свідоцтва про розірвання шлюбу із [PERSON], даними з Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища, а також даними свідоцтва про шлюб (із [PERSON]), підтверджуються родинні відносини позивачки та [PERSON] і [PERSON] відповідно як доньки та батьків (а.с. 8-11). Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що Михайло-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було здійснено актовий запис про смерть за № 6 від 01.03.2008 року (а.с. 7). За даними М-Ларинської сільської ради, на час смерті [PERSON] зі нею проживав її чоловік [PERSON] (а.с. 16), отже останній за положеннями ст.ст. 1261, 1268-1269 ЦК України, є таким, що прийняв спадщину після смерті дружини. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що Михайло-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було здійснено актовий запис про смерть за № 4 від 14.11.2011 року (а.с. 6). Відповідно доданих М-Ларинської сільської ради, на час смерті [PERSON] жив сам, будь-яких осіб зареєстровано із ним не було (а.с. 17). За даними спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивачка - донька спадкодавця [PERSON] Інший спадкоємець [PERSON] від прийняття спадщини відмовився (а.с. 40-110). На частину спадкового майна [PERSON] оформила спадкові права та отримала відповідні свідоцтва. Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.08.2013 року № 959/02-14, яким [PERSON] було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті [PERSON], яка належала [PERSON], дружині спадкодавця та після смерті якої [PERSON] прийняв спадщину. Мотивом такої відмови було ненадання правовстановлюючого документу щодо вищевказаних прав спадкодавця (а.с. 15). За даними відділу держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області від 13.02.2012 року, на ім'я [PERSON] не зареєстровані державні акти на земельні ділянки (а.с. 21). Вказане також підтверджується даними відділу Держземагенства у Жовтневому районі від 04.08.2014 року (а.с. 111). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно з п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На відміну від паювання приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств здійснюється за правилами, передбаченими ст. 25 ЗК України, яка надає гарантоване право працівникам таких підприємств на безоплатне одержання земельної частки (паю), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель. При цьому законодавчі акти, якими врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств не пов'язують виникнення права на земельну частку (пай) із фактом затвердження уповноваженим органом виконавчої влади списку осіб, які мають на це право. До того ж приватизація земельних часток можлива як за колективним, так і за індивідуальним клопотанням працівників державних підприємств. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01.01.1970 року по 09.10.1994 року була членом ДП «Гвардія Ілліча», а з 2007 року засновником правонаступника останнього - СГВК «Злагода» (а.с. 5, 12-14). Рішення про приватизацію майна державного підприємства «Гвардії Ілліча» було прийнято регіональним відділенням фонду державного майна України по Миколаївській області 20 грудня 2006 року шляхом перетворення підприємства, що і було зроблено та ДП «Гвардії Ілліча» перетворено до СГВК «Злагода» (а.с. 113). Таким чином, [PERSON] скористалася своїм правом на отримання безоплатно частки державного майна при приватизації ДП «Гвардія Ілліча». Після набуття членства в СГВК «Злагода» [PERSON] також вчинила дії направлені на приватизацію земельної частки (паю) із земель названого державного підприємства. Так, згідно списку членів СГВК «Злагода», що були присутні на загальних зборах кооперативу 23.12.2007 року, [PERSON], як особа, що мала стаж роботи у ДП «Гвардії Ілліча» 36 років 07 місяців, увійшла до списку осіб, які бажають скористатися правом на отримання земельної часки (паю) в натурі (у списку №355). Вказаний список затверджено головою СГВК «Злагода» та скріплено печаткою кооперативу. У зв'язку з вказаним, 22 грудня 2008р. розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області надано дозвіл СГВК «Злагода» на виготовлення проекту землеустрою щодо приватизації земель, які перебували у користуванні ДП «Гвардія Ілліча» (а.с. 121-122). З досліджених документів (а.с. 18) слідує, що технічна документація із землеустрою була затверджена розпорядженням Жовтневої РДА лише 22.10.2010 року, що підтверджує пояснення позивачки про причини, з яких її мати не встигла отримати правовстановлюючого документу щодо вищевказаного майнового права. За вищевказаного, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) при приватизації ДП «Гвардії Ілліча», а тому це право відповідно до ст.1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яку прийняв її чоловік [PERSON], а після його смерті - позивачка [PERSON] Враховуючи викладене, встановивши, що позивачка позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права відносно вищевказаного майнового права, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її право належить захисту судом шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) із земель резервного фонду Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району.

Outcome: approved