Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

20 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 18 грудня 2009 року по 18 жовтня 2012 року, від якого є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Після припинення сімейних відносин відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, однак останнім часом ця допомога стала нерегулярною. Також зазначила, що відповідач працює, має постійний дохід, і вважає, що він може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини. Дані грошові кошти необхідні на утримання сина, а саме на харчування, на одяг, на навчання, в зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі, вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до її повноліття і може це робити в заявленому позивачем розмірі, оскільки працює, отримує достатню заробітну плату, не має утриманців, в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо розміру та періодичності сплати аліментів, тому вважає за необхідне, щоб це питання було вирішено в судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не погодився з розміром аліментів, пояснив, що допомагає утримувати батьків-пенсіонерів, надає їм грошові кошти на придбання ліків та утримування житла, також допомагає брату-інваліду, виплачує кредит. Крім того, зазначив, що до листопада 2015 року дитина проживала більшу частину часу з його батьками на його утриманні, він повністю забезпечував сина усім необхідним: одягом, іграшками, розвагами тощо. Зауважив, що, на його думку, вони з позивачем повинні утримувати дитину в однаковому розмірі, однак позивач не має таких доходів, більш того, на утриманні позивача знаходиться ще одна дитина від першого шлюбу, на яку вона отримує аліменти в недостатньому розмірі, і він впевнений, що його дитина не буде отримувати всі кошти, які з нього будуть стягнути в заявленому позивачем розмірі, а тому згоден на стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини. Представник відповідача в судовому засіданні також визнала частково позовні вимоги, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини його доходу з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву. Суд, вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони мають від шлюбу, зареєстрованого 18 грудня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 945 (а.с. 3), який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2012 року (а.с. 4), неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно із довідкою № 62 від 19.11.2015, виданої Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою, та погодженою ТОВ «Житлокомцентр», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та з нею зареєстровані сини, зокрема [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з копії довідки № 75 від 25.01.2016, виданої ПАТ «Євраз Суха Балка», [PERSON] працює на даному підприємстві прохідником і його заробітна плата за період липень-грудень 2015 року складала 63030,15 грн. (а.с. 45). Відповідно до довідки № 25 від 07.12.2015, виданої Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою, та погодженою ТОВ «Житлокомцентр», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та з ним зареєстровані [PERSON] - батько і власник квартири, [PERSON] - мати, [PERSON] - брат. Свідки [PERSON], [PERSON], які кожна окремо суду показали, що вони сусідки батьків відповідача, знають їх онука [PERSON], який часто перебував у них на вихідні дні, зазначили, що батьки відповідача оздоровлювали онука, дбали про нього, відповідач також часто бував у батьків, про факт допомоги відповідача батькам вони не обізнана. Свідок [PERSON] суду показала, що вона являється матір'ю відповідача, постійно дбала про онука, покупала йому одяг, іграшки, оздоровлювала його, лікувала тощо. З листопада 2015 року онука бачила лише три - чотири рази, оскільки він проживає з позивачем. Відповідач щомісяця надає допомогу батькам від 2000-3000 гривень, конкретної суми не визначено, з яких вона оплачує комунальні послуги за квартири, в одній з яких мешкає відповідач, а також іноді покупає ліки. Пояснила, що в неї є ще одна дитина - брат відповідача, який являється інвалідом 2-ї групи, мешкає з своєю сім'єю окремо від батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів - здорової (наявність захворювань жодними доказами не підтверджена) та працездатної людини; сімейне становище відповідача, який знаходиться у фактичних шлюбних відносинах, інших дітей не має; відсутність у [PERSON] стягнень за виконавчими листами, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема те, що позивач має на утриманні ще одну дитину від першого шлюбу. Дані обставини також враховано при визначенні розміру аліментів. Судом також прийнято до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище платника аліментів порівняно зі становищем одержувача аліментів. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання про задоволення позову та стягнення на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів відповідача, що буде відповідати інтересам дитини, та можливості платника аліментів сплачувати їх, оскільки розмір аліментів не перевищує допустимий розмір, передбачений діючим законодавством. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Що стосується доводів відповідача та його представника відносно того, що він сплачує кредит, суд відкидає їх, оскільки, по-перше, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту, зокрема кредитного договору, а були надані лише квитанції про сплату [PERSON] певних грошових сум, по-друге, як наголошує представник позивача та не заперечив у судовому засіданні відповідач, кредит був взятий відповідачем для своїх особистих потреб, і також, сам по собі факт наявності кредиту не звільняє від обов'язку по утриманню дитини. Крім того, стягнень по виконавчим документам відповідач немає, а тому суд вважає недоведеним факт допомоги [PERSON] його батькам, оскільки як встановлено в судовому засіданні, батько відповідача отримує пенсію в розмірі 3690,53 грн., мати відповідача отримує пенсію в сумі 999,17 грн., мешкають батьки окремо від відповідача, який фактично проживає не за місцем реєстрації, і цей факт ніким не оспорювався. Крім того, ані відповідач, ані свідок [PERSON], яка являється матір'ю відповідача, не змогли відповісти конкретно яку саме суму грошової допомоги надає відповідач батькам і як регулярно це відбувається. Також, в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи відповідача про надання допомоги брату-інваліду, який мешкає окремо, отримує пенсію за інвалідністю, має свою сім'ю. Також, суд не бере до уваги наданий відповідачем акт про перебування [PERSON] у батька і знаходженні на його утриманні останні чотири роки з п'ятниці по понеділок за адресою [ADDRESS], оскільки по-перше, факт утримання відповідачем сина в період до листопада 2015 року, не був предметом розгляду справи і не оспорювався позивачем, по-друге, даний акт не може розцінюватися як належний доказ, так як в ньому не зазначена дата його складання, і зміст цього акту також спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема поясненнями самого відповідача, який зазначив, що не проживає за місцем реєстрації, і що він не завжди був з сином у вказаний період. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судових дебатах представник позивача просила суд стягнути аліменти на користь позивача не з дати подання позовної заяви як було заявлено, а врахувати той факт, що за період грудень 2015 року - березень 2016 року, в період розгляду даної справи, відповідач перераховував на рахунок позивача певні суми, а саме: грудень 2015 року - 320 грн., січень-березень 2016 року по 1200 грн. щомісячно, на підтвердження чого відповідачем були надані відповідні квитанції і це не оспорювала позивач, і стягнути аліменти з 01 березня 2016 року. Суд не приймає ці вимоги представника позивача, оскільки вони заявлені в порушення вимог ч. 8 ст. 193 ЦПК України, яка передбачає, що під час судових дебатів не можна збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, але, суд вважає, що ці вимоги можуть бути враховані державним виконавцем при виконанні судового рішення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved