Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

26 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. З 2001 року позивач розірвала стосунки зі своїм співмешканцем [PERSON], [INFO], з яким в офіційному шлюбі не перебувала. За час сумісного проживання у сторін народилася донька. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства [PERSON] визнаний батьком доньки, [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] значаться [PERSON] та [PERSON] Прізвище позивача змінилося на «Урсул» після укладення шлюбу у 2007 році з [PERSON]. Позивач зазначає, що офіційної роботи та постійного доходу не має, єдиний прибуток, який отримує її сімя, це заробіток від найманої праці. Донька проживає біля позивача та знаходиться на її утриманні. З 01 вересня 2014 року дочка навчається на другому курсі денної форми навчання за державним замовленням напряму підготовки «Технологія виробництва та переробки продукції тваринництва» Одеського державного аграрного університету ІV рівня акредитації з терміном навчання з 01.09.2014 року до 25.06.2018 року, і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач також стверджує, що відповідач працює водієм у Міністерстві охорони здоровя м.Тираспіль МПР, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Аліментів нікому не сплачує. У звязку з вищенаведеним, позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на навчання, і звертається до суду. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Представник позивача адвокат [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.39). Відповідач в судові засідання неодноразово не зявлявся. Відповідно до довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 25.10.2016 року (а.с.21), [PERSON] зареєстрований з 12.02.1996 року за адресою: с.Новозаріцьке Фрунзівського району Одеської області, однак на території Новозаріцької сільської ради не проживає (а.с.а.с.27-28). Судові повістки, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, надсилалися відповідачу шляхом опублікування оголошення в пресі, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином (а.с.38). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки немає відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення, згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони по справі в офіційному шлюбі не перебували. Однак, від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №102118 від 20.08.1997 року (а.с.3) Згідно копії свідоцтва про визнання батьківства серії І-ЖД №103249 від 20.08.1997 року (а.с.4), [PERSON], визнаний батьком [PERSON], [INFO], яка народилася у громадянки [PERSON]. Як вбачається з довідки №1541 від 17.11.2015 року (а.с.5), виданої Одеським державним аграрним університетом, [PERSON] є студентом 2 курсу за напрямом підготовки 6.090102 «Технологія виробництва та переробки продукції тваринництва» Одеського державного університету ІV рівня акредитації денної форми навчання за державним замовленням. Термін навчання з 01.09.2014 року по 25.06.2018 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №054205 від 12.04.2007 року (а.с.10), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 квітня 2007 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Урсул». Відповідно до довідки №658 від 19.08.2016 року (а.с.6), виданої Жовтоярською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO], донька [PERSON], [INFO], проживає біля матері та знаходиться на її утриманні. Як вбачається з копії виписки із рішення Котовського районного суду Одеської області від 08.10.2001 року (а.с.12), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини, [PERSON], [INFO], до її повноліття. Оголошено розшук [PERSON] На виконання даного рішення суду позивачу видано виконавчий лист №2-442 від 08.10.2001 року (а.с.11). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з розясненнями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України дає підстави зробити висновок про те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. З урахуванням того, що на утриманні позивача є донька, яка навчається у вищому навчальному закладі в м.Одеса, яка потребує витрат на її переїзд, харчування та проживання, беручи до уваги те, що [PERSON] є батьком дитини та повинен виконувати аліментні зобовязання, при цьому доказів на підтвердження неможливості надання ним матеріальної допомоги не надано, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів у частці від його заробітку на утримання повнолітньої дочки до закінчення нею навчання, о 25.06.2018 року, але не більш,ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. За правилом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Позивачка має право на звернення із зазначеним позовом, оскільки дочка, згідно довідки виданої виконавчим комітетом Жовтоярської сільської ради від 19.08.2016 року №658 (а.с.6), проживає з позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн. 20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Крім того, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик останнього (а.с.36-37) в сумі 420 грн., згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved