Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що з 1988 року він проживає в житловому будинку за адресою: сел.. Зачепилівка, вул. 14 Гвардійської стрілецької дивізії, 15-А, Зачепилівського району Харківської області. Як зазначає позивач, даний будинок надано для проживання Зачепилівським райДРСУ, який давно припинив своє існування, а в його правонаступника філії «Зачепилівський райавтодор» ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» вказаний обєкт нерухомості на балансі не перебуває. [PERSON] стверджує, що у вказаному житлі він проживає більше 30 років, добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, утримує його, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги, тому просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник Зачепилівської селищної ради Харківської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В будинковій книзі для прописки громадян в будинку № 15 по вул.. Комунальній в сел.. Зачепилівка Харківської області зареєстрований [PERSON] та всі члени його родини. Згідно довідки № 02-24/1137 від 20.03.2018 року виданої Зачепилівською селищною радою Зачепилівського району Харківської області [PERSON] зареєстрований та проживає з 1988 року в житловому будинку за адресою: сел.. Зачепилівка, 14 Гвардійської стрілецької дивізії, 15-А, Зачепилівського району Харківської області. Разом з [PERSON] зареєстровані його дружина та діти. Відповідно до рішення виконавчого комітету Зачепилівської селищної ради № 36 від 22.02.2018 року житловому будинку №15 по вул. 14 Гвардійської стрілецької дивізії в ел. Зачепилівка Харківської області змінено поштову адресу на 15-А. Згідно довідки № 10 від 14.02.2018 року виданої філією «Зачепилівський райавтодор» ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» житловий будинок за адресою: сел.. Зачепилівка, вул. 14 Гвардійської стрілецької дивізії, 15-А, Зачепилівського району Харківської області, на балансі підприємства не обліковується. Відповідно до технічного паспорту виданого КП «Зачепилівське БТІ» 12.03.2018 року власником житлового будинку за адресою: сел.. Зачепилівка, 14 Гвардійської стрілецької дивізії, 15-А, Зачепилівського району Харківської області, значиться [PERSON]. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно пункту 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) . Таким чином, приймаючи рішення про задоволення позову, суд враховує ту обставину, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. На думку суду визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. Отже, визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок, надав суду достатньо доказів, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved