Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

15.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Синельниківського міського ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини домоволодіння від 08.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3292. Зазначений житловий будинок (1/3 частка домоволодіння) зареєстровано в Синельниківському БТІ на праві приватної власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу № Д-4, стор. 199 за реєстром № 135/1 12.11.2001 року. На підставі заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2016 року розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] , яка зареєстрована в даному домоволодінні, з 10.05.2014 року, ще до розірвання шлюбу, [PERSON] , перестала проживати у вказаному домоволодінні. Добровільно з реєстраційного обліку відповідачка не знімається по невідомим причинам. Така поведінка відповідача спричиняє позивачу, як власнику, певні незручності (оформлення субсидій та інше) та порушує його права, надані діючим законодавством. Представник позивача та позивач надали до суду заяву, згідно якої просять розглядати справу без їх участі, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Синельниківської міської ради Денега Н.Л. надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує в їх задоволенні. Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно договору дарування частини домоволодіння від 08.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3292. Зазначений житловий будинок (1/3 частка домоволодіння) зареєстровано в Синельниківському БТІ на праві приватної власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу № Д-4, стор. 199 за реєстром № 135/1 12.11.2001 року. Відповідно до довідки виданою квартальним комітетом № 4 від 04.07.2019 року за адресою: [ADDRESS] , проживає, [PERSON] ; з 10.05.2014 року [PERSON] за цією адресою не проживає, що підтверджують сусіди: [PERSON] , та [PERSON] (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] але з 10.05.2014 року по теперішній час за місцем своєї реєстрації не проживає її фактичне місце проживання не відоме, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Окрім того, положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Також відповідно до ст.7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, створює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved