Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачкою знаходився у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20 листопада 2018 року було розірвано. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішеннями суду від 02 березня 2015 року з нього на користь відповідачки на утримання дітей стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку. Проте, на даний час діти проживають з ним та знаходяться на його утриманні, однак утримання з нього аліментів на користь відповідача не припинено. Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, інших утриманців не має. Позивач просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача, які стягнуті за вищевказаним рішенням на утримання неповнолітніх доньки та сина та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені в позові обставини про те, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, з якого стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дітей. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. У грудні 2020 року відповідач відкликала з виконавчої служби виконавчий лист про стягнення аліментів, але може потім знову пред`явити його до виконання. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що вона має іншу сім?ю, на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, батьком якої не є позивач. На доньку [PERSON] та сина [PERSON] з позивача стягнуті аліменти на її користь, однак з 2016 року вона аліменти не отримувала. З жовтня 2019 року донька [PERSON] проживає разом з позивачем, син став проживати з батьком з березня 2020 року. Проти звільнення позивача від сплати аліментів на утримання спільних дітей вона не заперечує. 01 грудня 2020 року вона подала заяву до ДВС про повернення виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів на її користь. Проти позовних вимог щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей на користь [PERSON] вона заперечує, оскільки доходу вона не має, не працює. Діти зареєстровані разом з нею, на яких нараховуються комунальні послуги, які вона сплачує. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позивачу відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа. Вислухав представника позивача, відповідача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.6,7). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.10-11). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання двох малолітніх дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/ 3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2015 року і до повноліття старшої дитини, що підтверджується копією рішення (а.с.9). Із акту від 01 червня 2020 року, складеного мешканцями будинку та затвердженого начальником дільниці №3 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» видно, що [PERSON] з жовтня 2018 року, а [PERSON] з березня 2020 року проживають разом з батьком без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Діти сторін навчаються у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №82: [PERSON] з 10.10.2018 року, [PERSON] - з 10.03.2020 року, що підтверджується відповідними довідками (а.с.12). Відповідно до постанови державного виконавця Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07 грудня 2020 року виконавчий лист №213/141/15-ц, виданий Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу 02.03.2015, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - повернуто стягувачу за її заявою. Борг станом на 01.12.2020 - відсутній (а.с.50-51). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та випливають з обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та з права сторін шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від сплати аліментів. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Виходячи з вищевказаних положень Сімейного кодексу України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного із батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Отже, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина - з одержувачем аліментів чи з їх платником. Встановлено судом, що аліменти на утримання дітей сторін: [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] були стягнуті з батька - позивача у справі [PERSON] на користь відповідача у справі - [PERSON] . Однак, діти на теперішній час з матір`ю не проживають. Остання не займається вихованням та утриманням дітей, отримані аліменти не витрачає в інтересах останніх. Таким чином, підстави для стягнення аліментів на користь [PERSON] відсутні, оскільки фактично діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з приписами ч.1 ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітніх дітей сторін разом з батьком і перебування на його повному утриманні - свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача, оскільки змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, що має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів. Враховуючи встановлені судом обставини та загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь матері дитини - відповідача у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Зазначене кореспондується з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суду не надано доказів про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати малолітніх дітей. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позову. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) на утримання двох малолітніх дітей, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2020 року і до повноліття старшої дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв?язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі до суду даної позовної заяви, він підлягає стягненню з відповідача в доход держави. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. Таким чином підлягає стягненню з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved