Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2019 року. Від шлюбу дітей не мають. Поряд з тим, зазначив, що після реєстрації шлюбу, вони постійно проживали у м.Борщеві, де знімали квартиру. Від першого шлюбу у нього є двоє дітей, у відповідача також є двоє дітей від першого шлюбу, тому він був вимушений їздити на роботу. Поряд з тим зазначив, що уклавши шлюб із відповідачем, не врахував велику різницю у їхньому віці. Так, він постійно перебуває за кордоном на роботі, де працює протягом трьох місяців, а потім повертається в Україну на два тижні і знову їде, так як повинен утримувати дітей. Однак така довга його відсутність не влаштовує відповідача, і коли він повертався додому не надовго, то в них постійно виникали сварки та скандали, переважно на побутовому рівні. З цих причин, вони з червня 2019 року перестали підтримувати подружні стосунки та разом жити. Спільного бюджету вони не мають та не ведуть спільного господарства. Поряд з цим зазначив, що він повідомив відповідача про намір розірвати шлюб та просив її разом з ним подати спільну заяву до Борщівського відділу ДРАЦС про розірвання шлюбу, однак вона не хоче цього зробити, сказала, щоб він подавав заяву в суд. Вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач [PERSON] 26 червня 2020 року отримала ухвалу суду, однак, станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву суду не надіслала. При цьому, судом враховано, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуальнго Кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX, і протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), не подали будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданого 02 червня 2020 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано - Франківськ), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 16 лютого 2019 року у Борщівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складено відповідний актовий запис № 21. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу дітей не мають. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають, подружні відносини не підтримують, спільного бюджету та господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved