Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

29 червня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним та скасувати наказ №26-к від 09.06.2012 року про звільнення позивача з посади тренера-викладача згідно ст.40 3 КЗпП України; поновити позивача на роботі в ДЮСШ «Атлант» на посаді тренера-викладача; сягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2009 року працював у відповідача та наказом №26-к від 09.06.2012 року його було звільнено з посади тренера-викладача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, не обґрунтованим на тій підставі, що за весь час роботи позивач не допускав жодних порушень трудової дисципліни, йому не пропонувалось надати пояснення щодо порушень трудової дисципліни та їх обставин, які стали підставою для звільнення. А тому відповідачем не було дотримано порядку накладення дисциплінарного стягнення в частині вимоги про надання письмових пояснень від порушника трудової дисципліни та встановлення належним чином всіх обставин порушення трудової дисципліни. Крім того, оскільки звільнення є незаконним, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що позивач порушував трудову дисципліну, а тому був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із записів в трудовій книжці [PERSON], з 16.06.2009 року він прийнятий на посаду тренера-викладача в СДЮСШОР з єдиноборств (яка була перейменована в ДЮСШ «Атлант»). В період з 02.02.2011 року по 30.05.2012 року працював на посаді інструктора-методиста та з 30.05.2012 року переведений на посаду тренера викладача. Наказом №26-к від 09.06.12 [PERSON] звільнено з посади тренера-викладача згідно ст.40 §3 КЗпП України з 10.06.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що 22.12.2015 року комісією ДЮСШ «Атлант» була проведена планова перевірка навчально-тренувального процесу на заняттях в групах спеціалізованої базової підготовки 1 року навчання та спеціалізованої базової підготовки 3 року навчання тренера-викладача [PERSON] та в результаті перевірки було встановлено, що зазначені групи були відсутні на заняттях згідно розкладу занять. Присутні були тільки два спортсмена [PERSON] та [PERSON]. Про що 23.12.2015 року складено акт за підписом директора школи [PERSON] та старшого інструктора-методиста [PERSON]. 29.01.2016 року при плановій перевірці навчально-тренувального процесу в тих же групах було встановлено, що заняття розпочалося згідно розкладу, але наповнюваність групи не відповідає затвердженому списковому складу групи. Про що 01.02.2016 року складено акт за підписом [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З актів вбачається, що комісією не зазначено конкретний час проведення перевірки. [PERSON] відмовився від підпису актів, що підтверджується записами на актах. [PERSON] не заперечував в судовому засіданні, що він відмовився від підписання актів. Обгрунтовував свою відмову тим, що його не було попереджено про проведення перевірки. Наказом №3 від 17.02.2016 року тренеру-викладачу [PERSON] знижено педагогічне навантаження до 24 годин на тиждень та надано можливість доукомплектувати групи згідно навчальної програми та провести контрольно-перевідні нормативи. Суду не було надано доказів, що [PERSON] ознайомився із наказом чи відмовився від підпису про ознайомлення з ним. У зв'язку з невиконанням наказу №3 від 17.02.2016 року тренеру-викладачу [PERSON] за порушення трудової дисципліни винесено догану наказом №13-а від 24.03.2016 року. Також зазначеним наказом розформовано групи СБП-1р.н. та СБП-3р.н. тренера-викладача [PERSON] та надано йому можливість до 25.04.2016 року укомплектувати групи початкової підготовки 1 року навчання згідно педагогічного навантаження (24 годин на тиждень), надати розклад занять. Як вбачається із записів на наказі, [PERSON] від підпису про ознайомлення відмовився. 24.03.2016 року тренер-викладач відділення греко-римської боротьби ДЮСШ [PERSON] відмовився надати списки груп згідно наказу №3 від 17.02.2016 року по ДЮСШ «Атлант» «Про доукомплектування групи СБП» до 20.03.2016 року. В цей же день на підтвердження зазначеного був складений акт. Крім того, 11 та 13 травня 2016 року директором ДЮСШ [PERSON] та заступником директора [PERSON] були складені акти про те, що тренер-викладач відділення греко-римської боротьби ДЮСШ [PERSON] згідно наданого розкладу занять був відсутній в ці дні на робочому місці за адресою: м.Київ, вул.Героїв Дніпра,10-Б, ЗОШ №194. 30.05.2016 року заступник директора з навчально-спортивної роботи [PERSON] звернулась до директора ДЮСШ «Атлант» [PERSON] із доповідною запискою в якій зазначила, що так як у зв'язку з тим, що спортсмени не відвідували навчально-тренувальні заняття групи тренера-викладача [PERSON] були розформовані. У встановлений термін списки спортсменів для укомплектування нових груп початкової підготовки були надані [PERSON], але під час перевірки цієї групи було з'ясовано, що список учнів, які надав [PERSON] є вихованцями іншої школи, а саме: ДЮСШ з боротьби та боксу та займаються в тренера викладача [PERSON] у зв'язку із зазначеним [PERSON] ставила питання про звільнення тренера-викладача [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, директором ДСЮШ «Антлант» були затверджені списки на 2015-2016 року груп спеціалізованої базової підготовки 3 рік навчання та 1 року навчання, проте у вказаних групах відсутні прізвища спортсменів, які є вихованцями ДЮСШ з боротьби та боксу та займаються в тренера викладача [PERSON] Інші затверджені списки груп суду надані не були, тому суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача, що позивачем були надані списки спортсменів, які займаються в іншій школі. Як вбачається, в наказі №26-к від 09.06.2016 року «Про звільнення тренера-викладача [PERSON]», копія якого надана суду, не зазначено обґрунтування звільнення, а лише зазначено про звільнення позивача за ст.40 §3 КЗпП України. [PERSON] зазначив на наказі, що 10.06.2016 року із наказом ознайомлений, копію не видали. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що в трудовій книжці є описка щодо дати наказу про звільнення, хоча фактично наказ було видано 09.06.2016 року. Згідно з посадовою інструкцією тренер-викладач ДЮСШ «Атлант», з якою позивач ознайомлений 18.02.2016 року, зобов'язаний проводити набір спортсменів до спортивної секції, проводити навчально-тренувальну роботу; вести документацію навчальних груп, поточний контроль відвідування тренувань. Водночас згідно розділу 5 посадової інструкції, тренер-викладач несе дисциплінарну відповідальність за неякісне та несвоєчасне виконання обов'язків, передбачених цією посадовою інструкцією. Пункт 3 частини 1 статті 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. У справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, юридичні факти, які підлягають встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні даного спору, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147 - 149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення. Стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. У відповідності до положень статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Крім того, у відповідності до положень статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, підставою для звільнення [PERSON] було те, що він подав як його учнів осіб, які займаються в іншій школі та 11 і 13 травня був відсутній на робочому місці. Водночас в судовому засіданні не надано суду доказів, що директор школи зажадав пояснення від позивача по зазначеним фактам, не надано доказів, що [PERSON] відмовився від надання пояснень. Тобто з боку відповідача порушено вимоги ч.1 ст.149 КЗпП України. Також варто зазначити, що в наказі про звільнення не зазначено, які посадові обов'язки, визначені інструкцією порушив позивач та в чому вони полягають, тобто фактично будь-яке порушення трудової дисципліни, яке на думку відповідача було з боку позивача можна вважати підставою для звільнення, а тому суд позбавлений можливості достовірно встановити, що стало підставою для звільнення позивача. Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, оскільки звільнення позивача відбулось з порушенням діючого законодавства, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнати незаконним та скасувати наказ №26-к від 09.06.2016 року «Про звільнення тренера-викладача [PERSON]», поновити [PERSON]на посаді тренера-викладача з греко-римської боротьби Дитячо-юнацької спортивної школи «Атлант»з 10 червня 2016 року. У відповідності до положень статті 367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч.2 ст.235 КЗпП України). Таким чином, оскільки суд приймає рішення про поновлення позивача на посаді, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить 15 164,24 грн. (без відрахування обов'язкових податків та зборів, згідно наданого відповідачем середньоденного заробітку позивача). Крім того, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved