Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

29.03.2018 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою № 18 в будинку № 1 по вулиці Смілянська в місті Черкаси, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2017 року вона є власником квартири [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована одна особа відповідач [PERSON], який є колишнім її власником. П. 7 укладеного договору купівлі-продажу від 11.12.2017 року передбачено обовязок [PERSON] виселитися з вказаної квартири до 11.01.2018 року. Відповідач з квартири виселився, однак не знявся з реєстрації. Де проживає на теперішній час відповідач їй не відомо, звязку з ним немає. Реєстрація відповідача у даному житлі впливає на розмір оплати за житлово-комунальні послуги та перешкоджає позивачу здійснювати правомочності власниці квартири. Ухвалою суду від 04.05.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] у строк визначений судом відзив на позовну заяву [PERSON] не подав. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст. 279 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази і письмові пояснення позивача викладені у позовній заяві, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири укладеного 11.12.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1-3648, - [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність квартиру №18, що знаходиться в місті Черкаси по вулиці Смілянській в будинку № 1. Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2017 року №106954411 (а.с. 7-8,9). Пунктом 7 договору купівлі-продажу квартири укладеного 11.12.2017 року [PERSON] взяв на себе зобовязання виселитися з вказаної квартири до 11.01.2018 року. Відповідач [PERSON], [INFO] з 30.12.1988 року і по теперішній час зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджується Довідкою Департаменту організаційного забезпечення №3640-01-10 від 07.03.2018 року та Довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 24.04.2018 року та від 08.05.2018 року (а.с. 6,15,18). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Договір найму житла між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Доказів про те, що [PERSON] є членом сімї [PERSON] суду не надано. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 346 ЦК України, - право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобовязанням власника. \~ \~ \~ \~Згідно п.34 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - власник житла\~має право\~вимагати визнання\~попереднього власника\~таким,\~що втратив\~право користування\~житлом,\~що є\~наслідком припинення\~права власності\~на житлове\~приміщення із\~зняттям останнього\~з реєстрації. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2017 року втратив право власності на квартиру, яке передбачає у тому числі право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] не надав суду будь-яких заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували такі заперечення. На підставі ст. 317, 319, 321, 346, 379, 391 ЦК України,

Outcome: approved