overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сасанівської сільської ради (далі - Рада), в якому вказує, що [INFO] померла його тітка [PERSON], яка заповіла йому все своє майно. Після смерті тітки відкрилась спадщина, яка не потребувала нотаріального посвідчення, він спадщину прийняв. Інших спадкоємців після смерті тітки немає. В лютому 2015 року виявив ощадну книжку тітки, про яку йому не було відомо, тому із заявою про оформлення права власності на вклад до нотаріуса в шестимісячний строк після смерті [PERSON] не звернувся, внаслідок чого пропустив строк звернення до нотаріуса. Просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини два місяці. Представник позивача [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, доводи позову підтримує. Позивач в суд не прибув. Представник відповідача - сільський голова Семенюк Ю. - в суд не прибув, подав письмову заяву про те, що сільська рада не заперечує проти позову, просить розглядати справу без їх участі. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], але в строк до шести місяців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вкладу в банку, що потребує нотаріального посвідчення. Позивач пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджені письмовими доказами - свідоцтвом про смерть [PERSON], заповітом [PERSON] на користь позивача [PERSON], ощадною книжкою про наявність вкладу в Ощадбанку на ім"я [PERSON] Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є підставними, оскільки до шести місяців з дня смерті спадкодавця він здійснив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини - прийняв спадкове майно, що не потребувало нотаріального посвідчення. Про наявність вкладу в банку на ім"я [PERSON] позивачеві не було відомо, тому він не звертався до нотаріуса. Дану обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку на звернення про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

23 лютого 2015 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 07 грудня 1991 року Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 703 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, відповідач відмовляється щомісячно в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з цією позовною заявою і наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Відповідач [PERSON] пояснив, що на теперішній час офіційно працює на ПАТ "ДМКД", пред'явлений позов визнає, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 грудня 1991 року Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 703 (л.с. 6) було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 7), виданого Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 440. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав щомісячно у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 лютого 2015 року і до досягнення дитиною віку повноліття, тому суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

23 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 10960,50 доларів США, що еквівалентно 253516 грн. 36 коп. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 10196,09 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним з кінцевим строком повернення кредиту до 10 серпня 2012 року (а/с 8-10). Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконувала у зв'язку з чим станом на 06 лютого 2015 року утворилася заборгованість в сумі 10960,50 доларів США, з якої 4968,42 доларів США - заборгованість по кредиту, 2615,33 доларів США - заборгованість по процентам, 285,40 доларів США - заборгованість по комісії, 3091,35 доларів США - пеня, що підтверджується розрахунком (а/с 5-6). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

23 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення сином навчання, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свого сина. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до копії довідки наданої Кременчуцьким національним університетом ім. М. Остроградського (а.с. 3) [PERSON] є студентом 1 курсу факультету права, гуманітарних і соціальних наук, термін навчання з 01.09.2015 р. по 30.06.2016 р., навчання за контрактом, денною формою навчання. З довідки про склад сім'ї вбачається, що син проживає разом з матір'ю. (а. с. 5). Відповідно до ч.1, ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200 СК України, визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу)платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. У статті 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року, "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного та ст.ст.6, 182, 184, 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

23 лютого 2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеною вище позовною заявою посилаючись на те, що вони з відповідачем є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У зв"язку з тим, що відповідач ніякої участі в утриманні дитини не приймає та донька знаходиться на утриманні лише матері, позивачка в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з"явились, кожен окремо звернувся до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому відповідач проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON] знаходиться на утриманні лише матері, а відповідач ніякої участі в утриманні дитини не приймає та ніякої матеріальної допомоги не надає. При цьому відповідач позов визнав. З наведених підстав суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

23 лютого 2017 року [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 28 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №33. За час перебування в шлюбі у них 05.12.2012 року народилась спільна дитина - [PERSON]. Відносини між подружжям припинені з вересня 2015 року і по теперішній час між подружжям склались неприязні відносини. Причиною розпаду сім'ї стало непорозуміння сторін, байдужість, позивача не влаштовує відношення відповідача до нього, змінювати яке остання відмовилась. З вересня 2015 року подружжя проживає окремо, не підтримує жодних стосунків. Подальше спільне проживання та збереження родини позивач вважає неможливим, оскільки було втрачено любов та довіру. Більш того, кожним з подружжя на час звернення із позовом фактично створено нові сім'ї. Спір щодо визначення місця проживання, а також, участі відповідача у вихованні дитини - відсутні. Спору про поділ сумісного майна подружжя не має. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання також не зявилась, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "Огньова". Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених вимог, з огляду на викладене нижче. На підставі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Враховуючи факт надання обома сторонами письмових заяв про розгляд справи за їх відсутності, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання та участі відповідача у вихованні дитини, а також, спору про поділ сумісного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження того факту, що розірвання даного шлюбу суперечить інтересам подружжя чи/або неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову шляхом розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, відповідачу [PERSON] (дошлюбне прізвище - Князькова) [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище Огньова.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

23 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 26 грудня 2003 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано в Лепетиській сільській раді Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 17. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинені, з червня 2016 року відповідач змінив місце проживання окремо від позивачки. [PERSON] вважає, що примирення неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище "Москаленко". Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 26 грудня 2003 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано в Лепетиській сільській раді Березнегуватського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 17 ( а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Лепетиською сільською радою Миколаївської області 22.02.2017 року №161/03-13 (а.с.9, 10). Шлюбно сімейні відносини між сторонами фактично припинені, з червня 2016 року відповідач змінив місце проживання окремо від сім'ї, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

23 серпня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надіслав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав (а.с. 18). Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи (про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 22, 27) відповідачка не з`явилася до суду, не повідомила про причини неявки. Зясувавши позицію відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення \~з таких міркувань. 19.12.2007р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № К3ХRRХ23401159, за яким відповідачці був наданий кредит у розмірі 5745,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк". Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 34134,71 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідачка станом на 06.07.2016р. заборгувала ПАТ КБ «Приватбанк» 34134,71 грн., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

23 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, позовні вимоги мотивуючи тим, що з 14.11.1997 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. На [PERSON] та [PERSON] позивач отримує аліменти, просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. Не заперечує проти стягнення аліментів . Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1997 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану м.Маріуполя Донецької області 14.11.1997року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 30.07.2013 року, батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно з ст. 79 ч. 1 СУ України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд бере до уваги положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, та стягує судовий збір з відповідача,

Outcome: approved