Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

23 травня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Межівська селищна рада Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона є власником квартири по вул. Сонячна, 5/8, смт. Межова, Межівського району, Дніпропетровської області, де зареєстрований відповідач [PERSON]Г, з яким будь-яких родинних чи інших стосунків вона не має та який фактично за вказаною адресою більше чотирьох років не проживає і на даний час не проживає, і саме як наймач, відсутній у житловому приміщенні. [PERSON] обставини позбавляють її можливості на власний розсуд розпоряджатися квартирою, чим дає підстави передбачати можливість порушення її права власності, створюються для перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що змушує її докладати зусиль для захисту права власності. Позивачка просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею, як власником, права користування та розпорядження належним їй нерухомим майном квартирою [ADDRESS], смт. Межова, Межівського району, Дніпропетровської області шляхом позбавлення [PERSON], [INFO], права користування зазначеним житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи, Межівської селищної ради Дніпропетровської області, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справ за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири по вул. Сонячна, 5/8, смт. Межова, Межівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.01.2004 року посвідченим приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу в Дніпропетровській області [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі №27, а також витягом №36491052 про державну реєстрацію прав від 30.11.2012, витягом з державного реєстру речових праві на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120751199. Факт реєстрації відповідача підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №2674 виданою виконавчим комітетом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 24 квітня 2018 року, де зазначено, що [PERSON] зареєстрований [INFO]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що в квартирі за адресою вул. Сонячна, 5/8, смт. Межова, Межівського району, Дніпропетровської області, проживають [PERSON] та [PERSON], окрім того в даній квартирі прописаний [PERSON], однак зі слів проживаючих останній на протязі чотирьох років в даній квартирі не проживає і місце його знаходження не відоме. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не є членом родини позивача. Відповідно до ст.47, 48 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджуватися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За правилами ст.\~72\~ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, у якому зареєстрований відповідач, який там фактично не проживає понад шість місяців, що вказана обставина створює перешкоди для власника житла вільно розпоряджатися своїм майном, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, що дає суду підстави за правилами ст.72 ЖК України\~визнати відповідача особою, яка втратила право на користування зазначеним вище житловим будинком. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved