Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

18 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 12.07.2003 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №835. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначив, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, сімейні відносини починаючи з серпня 2017 року припинені, сторони спільне господарство не ведуть. На даний час сторони не підтримують жодних сімейних стосунків, шлюб існує формально. Відтак, оскільки сім'я розпалася, примирення між сторонами неможливе, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 12.07.2003 року у відділі державної реєстрації актів громадянського стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №835. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак у заяві від 25.02.2019 року просив позовні вимоги задовольнити та справу слухати без його участі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, однак у заяві від 04.04.2019 року позовні вимоги визнає, просить справу слухати у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.07.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №835, про що свідчить оригінал свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12.07.2003 року. Від спільного сумісного проживання сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз'яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися він не бажає, відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тому суд дійшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: approved