Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

17 липня 2020 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначила, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 26.04.2003 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 2. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені, протягом останніх десяти років вони проживають окремо. Проте розривати шлюб в органах ДРАЦС відповідач не бажає, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду і просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] , прізвище після розірвання шлюбу залишити " [PERSON] ". Представник позивача адвокат Терлецька Т.О. (діюча на підставі договору № 207 про надання правової допомоги від 08.07.2020 року) в судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, а справу просила розглянути без її участі та участі позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.11, 21). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направив (а.с.22). Судом, у відповідності до ст.280 ЦПК України, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] слідує, що сторони уклали шлюб 26 квітня 2003 року, який зареєстрували у виконавчому комітеті Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2 (а.с.7). Подружнє життя в сторін не склалося, вони припинили сумісне проживання і протягом останніх десяти років проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить її інтересам, на примирення не згодна. Розірвати шлюб відповідно до ст.106 СК України відповідач не бажає. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст.110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в задоволенні позову буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved