Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

24.10.2019 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають у шлюбі із 21.10.2006 року зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 42. Від спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Спільне подружнє життя з відповідачем не складається через різні погляди на шлюб та сімю. Протягом останнього часу стосунки між сторонами розладились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, в зв`язку з цим у них виникають сімейні конфлікти. Тривалий час сторони живуть окремим життям та своїми інтересами, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Позивачка шлюбні відносини продовжувати не бажає, тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, неповнолітню дитину залишити на її вихованні та просить прізвище після розірвання шлюбу не змінювати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надавсуду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо заявлених позовних вимог не заперечує. У відповідності з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом з`ясовано, що сторони перебувають у шлюбі з 21.10.2006 року зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 42. Від спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Так, ухвалою суду від 18 листопада 2019 року сторонам по справі було надано строк для примирення тривалістю шість місяць до 18.05.2020 року та провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. Після закінчення вказаного терміну, позивачка продовжила наполягати на розірванні шлюбу, що зазначила у своїй заяві, отриманої судом 01.06.2020 року. Відповідач також не заперечував щодо розірвання шлюбу. Встановлено, що проживання спільним подружнім життям та збереження сім`ї стало неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, сім`я існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітню дитину залишити на вихованні у позивачки та за її вибором залишити прізвище " [PERSON] ".

Outcome: approved