Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свій позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 17 липня 2010 року. Під час шлюбу ними було спільно набуте нерухоме майно, а саме земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району, яку вони з відповідачем придбали перебуваючи у шлюбі за спільні кошти. Вказує, що під час перебування у шлюбі, нею за кошти батьків, на вказаній земельній ділянці у 2009 році було розпочато будівництво житлового будинку, уся технічна документація на будівництво знаходиться у відповідача, який відмовляється її надати позивачу. На підставі викладеного просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району, та на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в с. Лище Луцького району. Представник позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року, який було розірвано 17 серпня 2010 року. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого за № 1000, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району (а.с.10-11). Також судом встановлено, що у 2009 році сторони на вищезазначеній земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до висновку № О-157 судової будівельно-технічної експертизи, кладеної 29 грудня 2014 року судовим експертом Волинської торгово-промислової палати, на земельній ділянці для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району розташований незавершений будівництвом житловий будинок з мансардою, ступінь будівельної готовності становить 52 відсотки. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці, та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як слідує із роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки право власності на житловий будинок з мансардою, ступінь будівельної готовності якого становить 52 %, який розташований в с. Лище Луцького району до цього часу ні за ким не зареєстровано, то в силу ч.3 ст.331 ЦК України, особи, які збудували цей будинок є власниками матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Оскільки спірне майно створене внаслідок трудових і грошових затрат подружжя для спільного проживання, а тому в силу ст. 372 ЦК України частки сторін у спірному майні є рівними. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати об'єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району кадастровий номер 0722883600:01:001:0387 та будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з мансардою, ступінь будівельної готовності якого становить 52 %, який розташований в с. Лище Луцького району, а також виділити у власність [PERSON] частину у праві спільної власності подружжя ? частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1200 га, що розташована в с. Лище Луцького району кадастровий номер 0722883600:01:001:0387 та ? частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з мансардою, ступінь будівельної готовності якого становить 52 %, який розташований в с. Лище Луцького району.

Outcome: approved