Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

29 червня 2017 року головний лікар КУ «Томашпільська центральна районна лікарня» О.М. Краківська звернулася до суду з даною заявою, в якій просить надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за поданням районного психіатра [PERSON]. Заява обґрунтована наступним. 27 червня 2017 року до КУ «Томашпільська ЦРЛ» надійшла письмова заява від лікаря - психіатра [PERSON] щодо надання амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON], [INFO], жительці [ADDRESS] Томашпільського району Вінницької області. В заяві зазначена, що [PERSON] з 1994 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті КУ «Томашпільська ЦРЛ» з приводу хронічного психічного захворювання. Неодноразово лікувалася стаціонарно в ВПЛ - в 1993 р., 1996р., в 1999 році скоїла суїцид під дією імперативних галюцинацій, в подальшому лікувалася стаціонарно в ВПЛ, а саме в 1999 -2002 роках , 2004 році, 2006-2008 роках., 2010 році, 2013 році, 2015 році. В березні 2017 року пройшла лікування в «стаціонарі на дому» з діагнозом - шизофренія, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, параноїдний дефект помірного ступеню. Хвора потребує постійного амбулаторного лікування. Схильна до суїцидальних тенденцій, самоушкоджень. Захворювання носить безперервний характер з короткими ремісіями. В період загострення хвора злобна, агресивна, схильна до нанесення тілесних ушкоджень, суїцидів. 27 червня 2017 року [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром Томашпільської ЦРЛ, яка зробила висновок, що є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого остання може завдати значної шкоди своєму здоров'ю та здоров'ю оточуючих у зв'язку з погіршенням психічного стану, якщо їй не буде надана амбулаторна психіатрична допомога. 27 червня 2017 року [PERSON] була представлена на ЛКК. Головний лікар О.М. Краківська зазначає, що заключенням ЛКК рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за місцем проживання. У судовому засіданні представник заявника-лікар-психіатр [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, вказала, що необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку пов'язана з тим, що у неї дійсно встановлено тяжкий психічний розлад, попросила заяву задовольнити, надати дозвіл на проведення амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON] в примусовому порядку строком на шість місяців. Законний представник хворої [PERSON] чоловік [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти надання його дружині [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні не заперечила проти надання їй амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Прокурор Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури Швець А.І. вважає за необхідне надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Таким чином, визначальними для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, є наявність умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. За змістом ч. 3 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] з 1994 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Томашпільської ЦРЛ з приводу хронічного психіатричного захворювання. В 1999 року під впливом імперативних галюцинацій остання скоїла суїцид. Хвора неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні ім. Ющенка (1993 р., 1996р., 1999 -2002 роках , 2004 р., 2006-2008 роках., 2010 р., 2013 р., 2015 р.) з діагнозом шизофренія, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, параноїдний дефект помірного ступеню. Захворювання носить безперервний тип, з короткими ремісіями. В періоди загострення хвора злобна, агресивна, схильна до крадіжок, асоціальних дій та вчинків. Згідно рішення ЛКК Томашпільської ЦРЛ № 413 від 27 червня 2017 р. щодо [PERSON] комісією рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за місцем проживання.( а.с.4) Законний представник [PERSON] - [PERSON] та сама хвора [PERSON] дали свою згоду на надання останній амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування. Оскільки необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду за поданням районного психіатра [PERSON] у повному обсязі знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, сама [PERSON] не заперечила щодо надання їй амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду, тому суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, На підставі викладеного,

Outcome: approved