Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом - будинком [ADDRESS] та виселити [PERSON], [PERSON] та інших осіб, що проживають разом з ними з вищезазначеного житлового будинку. Судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначає, що 04 листопада 2014 року, на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, він придбав у Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] Того ж дня ним, у Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» була придбана інша 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вказаною адресою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], зареєстровані у придбаному ним житловому будинку та фактично проживають у ньому. Посилаючись на те, що реєстрація у належному йому на праві приватної власності будинку відповідачів покладає на нього обов'язок щодо сплати комунальних послуг, сплата яких розраховується відповідно до кількості осіб, що зареєстровані у будинку, на те, що він не в змозі вільно розпорядитися своєю власністю, оскільки відповідачі фактично проживають у будинку, який належить йому на праві приватної власності, а також на те, що він звернувся до відповідачів із вимогою звільнити займане приміщення, яке належить йому на праві приватної власності на що отримав категоричну відмову відповідачів, позивач просить суд задовольнити позов. В судове засідання представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримв в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення у газеті "Слобідський край", причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надали. Представник сектора громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28985799 та 28983873 від 04.11.2014 року (а.с. 11, 14), є позивач [PERSON], на підставі договорів купівлі-продажу частин житлового будинку з Публічним акціонерним товариством «Регіон-Банк» від 04.11.2014 року (а.с. 9, 13). Згідно довідки Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 31.10.2014 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають в належному позивачеві будинку, розташованому за вищезазначеною адресою (а.с. 15). У Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 71, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Положення ст. 7 вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Суд виходить, що втрата відповідачами [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням є наслідком припинення у відповідача [PERSON], як колишнього власника, права власності на житлове приміщення. Після припинення права власності відповідача [PERSON] внаслідок реалізації будинку Публічним акціонерним товариством «Регіон-Банк», як іпотекодержателем за Договором іпотеки, новий власник - позивач по справі [PERSON] ні за законом, ні за договором не є зобов'язаний допускати до користування своїм майном колишнього власника та членів його сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, відповідно до ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільнять жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно,їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З результатів аналізу наведених норм матеріалів права вбачається, що на момент звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про виселення його права повинні бути порушені відповідачами шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового будинку. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи позивачем [PERSON] на адресу відповідачів рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 22.11.2014 року (а.с. 19, 20) були направлені вимоги про добровільне звільнення, на протязі одного календарного місяця з дня отримання письмової вимоги, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та зняття себе з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 17, 18), а також, було попереджено про звернення до суду у разі невиконання вимоги. Вищезазначене поштове відправлення було вручено 16.12.2014 року (а.с. 21). Крім того, в газеті «Слобідський край» за № 148 (22112) від 11 грудня 2014 року, позивачем було розміщено лист до відповідачів про добровільне звільнення, на протязі одного календарного місяця з дня публікування письмової вимоги, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та зняття себе з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 22-25), Суд також враховує, що реєстрація у належному позивачеві [PERSON] на праві приватної власності будинку відповідачів [PERSON] та [PERSON] покладає на нього обов'язок щодо сплати комунальних послуг, сплата яких розраховується відповідно до кількості осіб, що зареєстровані у будинку. Крім того, позивач не в змозі вільно розпорядитися своєю власністю, оскільки відповідачі фактично проживають у будинку, який належить йому на праві приватної власності. Будь-які докази укладення між сторонами договору найму житлового будинку або надання дозволу поживання відповідачам в ньому в матеріалах справи відсутні. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки реєстрація та проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном, чим порушує його права як власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг, порушенні права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Outcome: approved