Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

14 січня 2020 року представник позивача звернувся у суд з позовом до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Української міської ради про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, хоч у будинку не проживає, з першого дня його реєстрації. Позивач просить визнати [PERSON] , таким що втрати право користування жилими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 04.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 20.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся судом належним чином, судова повістка направлена відповідачу у зв`язку з її неотриманням відповідачем повернута укрпоштою за закінченням терміну зберігання, що у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечила проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у приватній власності позивача [PERSON] перебуває будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.12.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . [PERSON] не проживає у вищезгаданому будинку понад один рік без поважних причин, що підтверджується актом від 22 грудня 2019 року, складеним депутатом Української міської дари Овчаренко В.О.. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідач у справі не проживає в будинку, не несе будь-яких витрат по його утриманню, речі відповідача відсутні в будинку. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved