Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

29 вересня 2020 року виконуючий обов`язки генерального директора Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ обласної ради Солонський В. звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпроптеровської області із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , до психіатричного стаціонару без його згоди, посилаючись на те, що [PERSON] був госпіталізований до КП «КБЛПД» ДОР 28.09.2020 року о 20 годинні 30 хвилин у зв`язку з погіршенням психічного стану. [PERSON] був оглянутий комісіжю лікарів - психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] , 1986 року народження, страждає тяжким психічним захворюванням у вигляді хронічного мячного розладу, потребує лікування лише в стаціонарних умовах та вчинив ріальнії дії, які являють небезпеку для оточуючих. ЗХгодли [PERSON] на госпіталізацію відсутня у зв`язку з неможливістю ії надати з причин тяжкого психічного розладу. У судовому засіданні представник заявника - в.о. генерального директора, лікар-психіатр заяву щодо примусової госпіталізації підтримали та кожен окремо пояснили, що стан здоров`я [PERSON] потребує негайного лікування, [PERSON] на даний час становить загрозу для оточуючих, в тому числі для дружини та доньки. Просили заяву задовольнити. [PERSON] , за участі якого проводився розгляд справи, в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви представника лыкарської установи, на питання суду пояснив, що бажає наладити стосунки з дружиною, яка не бажає з ним проводити час відпочинку, текстові повідомлення він писав та голос спілкування з дитиною на аудіозапису його. Прокурор у судовому засіданні заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підтримав, просив заяву задовольнити. Адвокат Калюпін Ю.В. у судовому засіданні заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу також підтримав, просив заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявника, в.о. генерального директора, лікаря-психіатра, думку прокурора, адвоката, особу, щодо якої порушується питання, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до норм ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відтак, аналіз норм ст. 14 Закону дає підстави вважати, що примусова госпіталізація можлива за певних умов, а саме: особа страждає на психічний розлад, а також якщо вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом. Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Як встановлено судом, [PERSON] є особою, яка страждає на психічний розлад. Висновком комісії лікарів-психіатрів ЛКК №563 від 29.09.2020 року [PERSON] , 1996 року народження встановлено, що страждає тяжким психічним захворюванням у вигляді хронічного маячного розладу та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару без його згоди. Зазначений діагноз було встановлено на підставах та в порядку визначеному законом, він не спростований жодними доказами. [PERSON] зважаючи на наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, які спричиняють велику вірогідність агресивної поведінки, підлягає госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Вирішуючи питання про те, що вчиняє [PERSON] та чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, суд виходить з того, що [PERSON] зазначив, що почав діяти, вирішив переходить від слів до діла. При вирішенні даної справи суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 лютого 2018 року в справі № 2-1/07, де суд зазначив, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. В даному випадку суд приходить до висновку про достовірність тієї обставини, що особа є психічно хворою (висновок комісії лікарів -психіатрів). Психічний розлад [PERSON] є такого виду та ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, оскільки без лікування в стаціонарних умовах є ризик того, що [PERSON] може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень лікаря щодо необхідності лікування [PERSON] саме в стаціонарних умовах. Зважаючи на наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, відмову від добровільного лікування, та вчинення дій, що являють собою безпосередню небезпеку оточуючих, примусова госпіталізація [PERSON] до психіатричного стаціонару є доцільною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява в.о. генерального директора Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ обласної ради Солонського В.М., про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved