Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати за ним - [PERSON] , [INFO] , право власності на двоповерхову нежитлову будівлю загальною площею 56.3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] ) в кінці минулого ХХ-го та початку поточного ХХІ-го століття знаходилася і знаходиться двохповерхова нежитлова будівля, якою декілька десятків років ніхто не користувався і вона перебувала в незадовільному стані: були відсутні двері і вікна, зруйнований дах, зігнила підлога, пошкоджені стіни і стеля, тощо. З 1995 року по теперішній час, тобто протягом більше ніж 20 років він і його сім`я добросовісно, відкрито і безперервно, володіємо та користуємося даною будівлею, використовуючи її для власних господарських потреб, зберігають там своє майно. Свідченням чого є проведення в ній капітального ремонту будівлі і її постійне утримання. Про їхнє добросовісне, відкрите й безперервне володіння даною будівлею відомо відповідним службам Бібрської міської ради, власникам й мешканцям сусідніх будинків, котрі за весь цей чає жодних претензій щодо мого володіння й користування даною будівлею не заявляли. За весь час (понад 20 років), протягом якого він добросовісно, відкрито та постійно користується даною будівлею для своїх потреб, проводив її ремонт та утримував її в належному стані, ніхто ніяких претензій з приводу цього йому не заявляв, в т.ч. й відповідач. 17.07.2017 р. та 02.04.2019р. жителями буд. [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та іншими мешканцями, а також жителями навколишніх будинків (вул.І.Франка та площі Національного Відродження ) на підтвердження наведених вище фактів були написані заяви про те, що будівля, яка розміщена з лівого боку біля буд. [ADDRESS] та земельна ділянка під цією будівлею постійно і безперервно більше 20- ти років використовується, доглядається і ремонтується ним [PERSON] . 09.07.2018 р. КІІ ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за його кошти виготовлено технічний паспорт на двоповерхову нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 56.3 кв. м. 12.07.2018 р. листом-повідомленням № 545 директор КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» повідомив [PERSON] про те, що реєстрація права приватної власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , її самочинне будівництво, переобладнання, реконструкцію власниками не проводилась. 20.07.2018 р. державним реєстратором за № 131627050 йому надана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що за адресою [ADDRESS] , відомості про реєстрацію права власності, заборон, іпотек-відсутні. Отже, нежитлова будівля за адресою [ADDRESS] «б» загальною площею 56.3 кв. м. не була і не є зареєстрованою на праві власності за будь-якою особою приватного чи публічного права і при заволодінні даною будівлею ві не знав і не міг знати про відсутність підстав для набуття права власності на неї. 20.06.2019 року, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовна заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Зазначає, що на підтвердження заявлених вимог Позивач зазначає, що більше 20 років користується нежитловою будівлею, проте це не відповідає дійсності. Дану обставину підтверджує поданою заявою, яка підписана трьома особами, договором №3/09 від 30.09.2008 р. на виконання робіт, актом №ОУ-3/09 здачі-прийняття робіт від 07.11.2008 р., накладними, технічним паспортом, інформацією з державного реєстру речових прав. Крім того, на підтвердження свої позиції, просить допитати свідків. Звертає увагу, що для задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Усі ці обставини мають бути доведені позивачем належним та допустимими доказами. Вважають, що позивач не доводить належними та допустимими доказами дані обставини, оскільки, як зазначено в договорі на виконання будівельних робіт такі роботи проводилися в будівлі по [ADDRESS] (взагалі невідомо де ці роботи проведені), відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав позивач отримав відомості по будівлі по [ADDRESS] (параметри запиту), а вимоги про визнання права власності заявлено на будівлі по [ADDRESS] . Крім того, стверджують, що жодним належним доказом Позивач не підтверджує відлік строку володіння даним майном, безперервність такого володіння. На підтвердження строку та безперервності володіння надає лише заяву жителів будинку [ADDRESS] в якому мешкає і сам Позивач, датовану ще 17.08.2017 р. задовго до подачі позову. Зазначають, що викликаючи свідків в судове засідання, позивач намагається довести підстави позову їхніми показами. Проте, в даній категорії справ це не є належний та допустимий доказ. 22.10.2019 року, до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, відповідно до яких, останній зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стверджують, що нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято експлуатацію. Зазначають, що жодного документу, який би підтверджував прийняття даного об`єкту експлуатацію, присвоєння поштової адреси даному об`єкту Позивачем не надано. Технічний паспорт не є таким документом, який підтверджує дані обставини. Крім того Позивач не надав суду оригінал техпаспорту для звірки його з копією, яка долучена до позовної заяви. Інформацію з державного реєстру речових прав, яка додана до позовної заяви, можна отримати на будь-який неіснуючий об`єкт, програма сформує ідентичний витяг. Звертають увагу, що фактично Позивач намагається визнати право власності на незавершене будівництво, що є неможливим відповідно до ст. 344 ЦК України, а відтак відсутні підстави для задоволення заявленого позову. Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав та пояснив, що дане приміщення вони використовуюють дуже давно і мають бажання таке узаконити, просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що за адресою: [ADDRESS] ) в кінці минулого ХХ-го та початку поточного ХХІ-го століття знаходилася і знаходиться двохповерхова нежитлова будівля, якою декілька десятків років ніхто не користувався і вона перебувала в незадовільному стані: були відсутні двері і вікна, зруйнований дах, зігнила підлога, пошкоджені стіни і стеля, тощо. З 1995 року по теперішній час, тобто протягом більше ніж 20 років він і його сім`я добросовісно, відкрито і безперервно, володіємо та користуємося даною будівлею, використовуючи її для власних господарських потреб, зберігають там своє майно. Свідченням чого є проведення в ній капітального ремонту будівлі і її постійне утримання. Стверджує, що про добросовісне, відкрите й безперервне володіння даною будівлею відомо відповідним службам Бібрської міської ради, власникам й мешканцям сусідніх будинків, котрі за весь цей час жодних претензій щодо його володіння й користування даною будівлею не заявляли. Крім того в 2008 р. його довірителем було укладено з ТзОВ «Цент-Ресурс» договір на виконання загально-будівельних робіт на вищезазначеній нежитловій будівлі, для реконструкції і капітального ремонту цієї нежитлової будівлі, у зв`язку із чим ним та його сім`єю за власні кошти були придбані будівельні матеріали, зокрема, було придбано покрівельні матеріали, встановлені дверні та віконні блоки. Також, КІІ ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за кошти [PERSON] ,, виготовлено технічний паспорт на двоповерхову нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 56.3 кв. м. Звертає увагу, що до технічного паспорта була додана довідка КІІ ЛОР «Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно з якою вартість такого нерухомого майна складає 101431 грн., а рік побудови такого 1980 р. Також зауважує, що до технічного паспорта було додано лист КІІ ЛОР «Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» за №545 від 12.07.2018 р., згідно з яким, державна реєстрація права приватної власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] , за [PERSON] не проводилась; заборони та арешти на зазначену нежитлову будівлю не зареєстровані; самочинне будівництво, переобладнання, реконструкція нерухомого майна власниками не проводилась; на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна не зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та реєстраційний номер не призначено. Окрім цього, зазначає, що доказом того, що [PERSON] добросовісно, безперешкодно та відкрито користується даною нежитловою будівлею, є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №131627050 від 20.07.2018 року, згідно з якою відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, що знаходиться за адресою [ADDRESS] - відсутні. Таким чином стверджує, що його довіритель не знав і не міг знати про відсутність підстав для набуття права власності на неї. Окрім цього, звертає увагу, що вищевказані обставини також підтверджуються показами свідків. Представник відповідача в судове засідання з`явилася та пояснила, що вимоги позивача є безпідставними та не обгрунтованими, оскільки жодними із долучених до матеріалів справи доказами, не підтверджується добросовісність, безперервність та відкритість користування вказаною нежитловою будівлею. Стверджує, що в матеріалах справи немає підтверджень, що надані позивачем письмові докази відносяться саме до цієї нежитлової будівлі про яку йде мова в позовних вимогах. Звертає увагу, що покази свідків на які посилається позивач та його представник, в даній категорії справ не є належними та допустимими доказами. Зазначає, що дана нежитлова будівля, стосовно якої позивач просить визнати право власності, розташована на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності. Дане приміщення не було введено в експлуатацію і жодна адреса даній нежитловій будівлі, Бібрською міською радою не присвоювалась. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що яким чином використовується дане приміщення, йому невідомо. Однак зазначає, що город, на якому знаходиться дана будівля, ним постійно обробляється. Свідок [PERSON] , зазначила, що [PERSON] , на землі, на якій знаходиться нежитлова будівля саджає картоплю, загородив даний кусочок землі та бажає приватизувати дану будівлю. Свідок [PERSON] , пояснив, що він бачив, як гр. [PERSON] , збирає та вивозить сміття з даної нежитлової будівлі та території на якій вона розташована, а також стверджує, що останній більше 20 років використовує дане нежитлове приміщення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із Договору №3/09 від 20.09.2008 р.; кошторису на загально будівельні роботи по нежитловй будівлі в [ADDRESS] ; Рахунку фактури №СФ-0000011 від 30.09.2008 р.; Акту №ОУ-3/09 здачі-прийняття робіт (надання послуг), ТзОВ «Центр-Ресурс» були проведенні загально будівельні роботи по нежитловій будівлі в [ADDRESS] . Згідно заяви жителів будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останні підтверджують такою те, що будівля, яка розміщена з лівого боку біля будинку [ADDRESS] , постійно і безперервно більше двадцяти років використовується, доглядається і ремонтується громадянином [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] . Також, прилегла територія біля вище згаданої будівлі завжди ним доглядається, прибирається і знаходиться в належному стані. Як вбачається із технічного паспорту на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , такий виданий на ім`я [PERSON] . Згідно листа КІІ ЛОР «Золочівськеого міжрайонного бюро технічної інвентаризації» за №545 від 12.07.2018 р., державна реєстрація права приватної власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] за [PERSON] не проводилась; заборони та арешти на зазначену нежитлову будівлю не зареєстровані; самочинне будівництво, переобладнання, реконструкція нерухомого майна власниками не проводилась; на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна не зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та реєстраційний номер не призначено. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №131627050 від 20.07.2018 року, відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, що знаходиться за адресою [ADDRESS] - відсутні. Як вбачається із долучених накладних, [PERSON] були закуплені дверні та віконні блоки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч. 1 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що протягом більше ніж 20 років [PERSON] і його сім`я добросовісно, відкрито і безперервно, володіють та користуються нежитловою будівлею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , використовують її для власних господарських потреб. Окрім цього, як вбачається із листа КІІ ЛОР «Золочівськеого міжрайонного бюро технічної інвентаризації» за №545 від 12.07.2018 р., державна реєстрація права приватної власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] за [PERSON] не проводилась; заборони та арешти на зазначену нежитлову будівлю не зареєстровані; самочинне будівництво, переобладнання, реконструкція нерухомого майна власниками не проводилась; на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна не зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та реєстраційний номер не призначено. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №131627050 від 20.07.2018 року, відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, що знаходиться за адресою [ADDRESS] - відсутні. З таких умов, приходжу до висновку, що [PERSON] , добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом строку більше 10 років, у відповідності до ст. 344 ЦК України, яка передбачає мінімальну десятирічну межу користування, тому за рішенням суду за ним може бути визнане право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. За весь час (понад 20 років), протягом якого він добросовісно, відкрито та постійно користується даною будівлею для своїх потреб, проводив її ремонт та утримує її в належному стані, ніхто ніяких претензій з приводу цього йому не заявляв, в т.ч. й відповідач. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.02.2020 року у справі № 923/82/19, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Така правова позиція підтримується Касаційним господарським судом у постановах від 16.01.2020 у справі №916/455/19, від 02.08.2019 у справах №915/962/18 і №915/945/18, від 09.07.2019 у справі №920/999/16, від 11.09.2019 у справах №922/1574/17 і 917/2156/17. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені обставини та з огляду на те, що позивачем підтверджено наявність усіх необхідних умов для визнання права власності за набувальною давністю, а також те, що останній не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, тобто володів таким безтитульно, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно-нежитловий будинок за набувальною давністю підлягає задоволенню.

Outcome: approved