Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

28.01.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] з підстав не проживання останньої у будинку за місцем реєстрації з 2018 року. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані та проживають, вона, [PERSON] , її син [PERSON] та онук [PERSON] . Окрім зазначених осіб, зареєстрована [PERSON] , однак за адресою реєстрації фактично не проживає з 2018 року, будь-яких її особистих речей у будинку не має, перешкод для проживання їй не чинилося. Реєстрація відповідача порушує її права, є перешкодою в оформленні субсидії. Зазначені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.02.2020 року відкрито спрощене провадження у справі. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] , яка повідомлявся рекомендованими листами, направленими їй судом та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явилася, не повідомила про причини повторної неявки, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Представник третьої особи Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не з`явився, від сільського голови Танашкіної Л. надійшов лист вих. №02-19/305 від 30.03.2020 про розгляд справи за відсутності представника ради. З урахуванням заяви позивача, а також повторного нез`явлення без повідомлення причин відповідача [PERSON] , судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи та за згоди позивача вирішено питання про ухвалення заочного рішення у справі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.02.2008 року. (а. с. 6, 7). З довідки Борівської сільської ради від 22.01.2020 року вих. 02-28/117, вбачається, що за вищезазначеною адресою зареєстрована проживаючою [PERSON] , [INFO] . (а. с. 8). З акта обстеження матерільно-побутових умов проживання, складеного 22.01.2020 року депутатом Борівської сільської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживає з 2018 року, її особистих речей у будинку виявлено не було. (а. с. 9). Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивачем надано докази, якими підтверджується, що у будинку, власником якого вона є, за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає з 2018 року. Наміру проживати у вказаному житловому приміщенні відповідач не має, наявності перешкод у користуванні квартирою не встановлено. Відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] не надала будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат належить вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved