Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

14.11.2017 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою про визначення місця проживання і повернення дитини, зазначивши, що приблизно з березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. У період даних відносин у них народилася донька - [PERSON],[INFO], що стверджується свідоцтвом про народження від 14.02.2014 року серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Сімейні відносини з відповідачем були припинені фактично після народження дитини. Між сторонами було досягнуто угоди про те, що дитина буде проживати разом із матір'ю по [ADDRESS]. З 02.12.2014 року дитина разом із матір'ю були зареєстровані за цією адресою. Після народження дитини, батько повністю самоусунувся від виховання доньки та інтенсивно почав займатися влаштуванням власного життя забувши про існування дитини, вихованням не займався, приїздив приблизно раз на два-три місяці, кошти на утримання дитини не надавав та взагалі не цікавився її життям та здоров'ям. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2015року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. На початку липня 2017 року батько почав спілкування з дитиною, позивач не заперечувала проти спілкування, в середині липня батько навіть почав брати дитину до себе додому з ночівлями. 22.08.2017 року відповідач приїхавши за місцем проживання матері по [ADDRESS], запропонував взяти дитину на море для оздоровлення на один тиждень, радіючи такій увазі зі сторони батька та можливості оздоровити дитину, позивач не вагаючись зібрала речі та відправила дитину разом із батьком на Азовське море до санаторію. Однак, до визначеної дати та до цього часу відповідач дитину так і не повернув, таким чином, шляхом зловживання довірою, він фактично викрав дитину та поїхав разом із нею у невідомому напрямку. З того часу позивач намагалася повернути дитину мирним шляхом, благала побачення або хоча б вказівки місця проживання дитини на даний час, однак відповідач з початку обіцяв повернути дитину, а потім взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. Після таких протиправних дій батька, позивач звернулася до служби у справах дітей, але їй у допомозі було відмовлено і рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Тоді, 14.10.2017 року позивач звернулася до Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області з заявою про викрадення дитини, однак 31.10.2017 року у розгляді її заяви було відмовлено та направлено до суду. Весь цей час дитина не відомо де, з ким, в якому стані, в яких умовах проживає, чим годується, у що одягається, враховуючи безвідповідальне та байдуже ставлення батька до дитини. Відповідач фактично перетворив дитину на полонену, вона не відвідує дитячий садок, хоча була зареєстрована у дитячому садочку «Дзвіночок» за місцем проживання, не має змоги спілкуватися з матір'ю, своїми сестрами, бабусею, дідусем, для дитини є незрозумілим різка зміна проживання, фактично дії відповідача спричинили психологічний стрес малолітній дитині. З яких підстав і чому саме сьогодні батькові стала потрібна дитина, і де він був усі ці три роки позивачу не зрозуміло, однак, ці обставини явно свідчать про неприпустимість залишення дитини разом із батьком. З моменту народження та до цього часу дитина проживала разом із матір'ю, сестрами, бабусею та дідусем за адресою: [ADDRESS]. Дитина проживала у житловому приміщенні, яке відповідає санітарним нормам, є дитяча кімната, в якій є все необхідне для проживання та виховання дитини. Позивач працює та має стабільний дохід, за місцем роботи та місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони. Дитина має безліч друзів за місцем проживання та двох старших сестер, у дитини вже встановлений особистий графік, будь-які переїзди, зміна місця проживання, позбавлення спілкування із матір'ю тягнуть за собою психічний розлад. Матір'ю створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, [PERSON] та члени її родини забезпечують турботу та гармонійний розвиток дитини, шляхом виховання в атмосфері любові, поваги та моральної і матеріальної забезпеченості. Позивач жодного разу не перешкоджала батькові у спілкуванні з дитиною, а навпаки сприяла їх зустрічам та наполягала на прояві [PERSON] батьківської любові та ласки до дочки. На підставі викладеного, просить суд відібрати у [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] малолітню доньку - [PERSON], [INFO], і повернути її матері [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надала уточнені позовні вимоги, просить суд, визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] разом із матір'ю - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Повернути дитину - [PERSON] [INFO] матері - [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, пояснила суду, що весь час з народження дитина мешкала з нею, вона проти зміни місця мешкання дитини. [PERSON], [INFO] дівчинка, вона мати та може приділити необхідну увагу, виховання та догляд. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позицію позивача та просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив що дитина не хоче повертатися до своєї матері [PERSON], на даний час вихованням дитини займається він та його цивільна дружина. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримує позицію відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Голубівської сільської ради Пономаренко О.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечує, пояснила, що мати дитини [PERSON] створила всі належні умови для проживання своєї дитини разом з нею, вважає, що з метою належного виховання та становлення дитини як особистості необхідно повернути [PERSON] матері за місцем її мешкання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Синельниківської райдержадміністрації Павленко І.Г. у судовому засіданні пояснила, що батько також може виховувати дитину, ніяких загроз з боку батька дитині немає. Місце проживання дитини та часи побачень з дитиною може встановити тільки суд. Представник третьої особи Дерезуватської селищної ради Познякова Т. Г. у судовому засіданні пояснила, що батько також може виховувати дитину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дитина має належні умови проживання та в інтересах дитини проживати разом з матір'ю. У судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дитина має належні умови проживання та в інтересах дитини проживати разом з матір'ю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною відповідача, що вона займається вихованням дитини, коли чоловік на роботі. При спілкуванні з дівчиною, остання казала, що сумує тільки за дідусем. Дівчина розповідала, що вдома її поїли пивом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що спілкувалась з дитиною відповідача [PERSON], від якої чула, що мама її б'є. Таким чином, суд, заслухавши пояснення позивача, його представника [PERSON], відповідача, його представника [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В матеріалах справи знаходиться копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 14 лютого 2014 року виконавчим комітетом Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про народження [INFO] [PERSON], про що 14 лютого 2014 року складено відповідний актовий запис №2. У графі «Батько» зазначено «[PERSON]», у графі «Мати» - «[PERSON]» (а.с.7). Копія висновку начальника сектору превенції Перещепинського відділення поліції та повідомлення Новомосковського відділу поліції, свідчать, що позивач [PERSON] зверталась до відділу поліції з повідомленням, про відібрання у неї доньки - [PERSON], її колишнім чоловіком, який відмовляється доньку повертати матері ( а. с. 10). Згідно Виписного епікризу з амбулаторної картки [PERSON] від 19.10.2017 року дитина, яка потребує нагляду лікаря, протягом 2-х останніх місяців до лікаря не зверталася, місце знаходження дитини - невідоме ( а. с. 12). Позивач [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надала наступні документи, які суд вважає належними та допустими доказами у справі: довідку від 07.11.2017, щодо працевлаштування [PERSON] продавцем у ФОП «[PERSON]» , посадовий оклад якої, становить 3200 гривень щомісяця (а.с.13-14); характеристику директора магазину «[INFO]», яка вказує на те, що [PERSON] є кваліфікованим, відповідальним та сумлінним продавцем ( а.с. 72); довідку виконавчого комітету Голубівської сільської ради, яка підтверджує місце реєстрації [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 15); акт обстеження матеріально -побутових умов сім'ї, згідно якого, умови в яких проживають [PERSON] разом з донькою [PERSON] мають задовільний стан, створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини. ( а. с. 16, 36,); медичні довідки № 54 від 16.01.2018 року та № 238 від 16.01.2018 року підтверджують, що [PERSON] на обліку у лікаря - психіатра та лікаря нарколога не перебуває ( а. с. 88,89). Висновок Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області говорить про можливість повернення дитини [PERSON] - матері [PERSON], за місцем мешкання матері, за адресою: [ADDRESS], оскільки [PERSON], створені всі належні умови для проживання дитини, сім'я займається сільським господарством, мати працевлаштована, та має стабільний доход ( а.с. 73) Відповідач в заперечення позовним вимогам [PERSON] надав суду: акт обстеження житлово - побутових умов від 19.12.2017 року з якого вбачається, що для дівчини створені всі необхідні сприятливі умови для проживання та розвитку (а.с.38, 48); довідку Пенсійного фонду України ДПО УПФУ Дніпропетровської області яка свідчить, що [PERSON] є інвалідом дитинства 3 групи та отримує щомісяця, державну соціальну допомогу (а.с. 39,41); довідку Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, яка підтверджує відсутність заборгованості [PERSON] по аліментам ( а.с. 40); довідку виконавчого комітету Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яка підтверджує фактичне проживання [PERSON] разом з батьком та його співмешканкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з липня місяця 2017 року без реєстрації; характеристику виконавчого комітету Дерезуватської сільської ради Синельниківського району, яка стверджує, що [PERSON] проживає в с. Широкосмоленка, скарг та нарікань від односельчан до сільської ради не надходили, на території сільської ради [PERSON] не працює ( а.с. 47): з копій медичної картки [PERSON], вбачається, що остання неодноразово консультована лікарями , отримувала відповідне лікування та рекомендації ( а. с. 49,50,51,52,53,54,55,56); товарні чеки, які підтверджують понесені відповідачем витрати на потреби та розвиток дитин ( а.с. 114). На підтвердження, свого додаткового доходу, відповідачем надані копії державних актів на право власності на земельні ділянки, які знаходяться на території Дерезуватської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а. с. 44,45,46). Висновок наданий директором КЗ «Центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді» стверджує, що під час консультації психолога ЦСССДМ з малолітньою дитиною [PERSON], остання була комунікабельна, пішла на контакт, але була категорично проти проживання з матір'ю, пояснюючи це тим, що побоюється її ( а.с.113). Суду також надані матеріали, які вказують, що [PERSON] згідно витягу з протоколу психолого - педагогічного вивчення дітей має діагноз ППР ЗНМ - І І І рівня та потребує лікування в КУ «Спеціалізований Центр медико - соціальної реабілітації дітей» Дніпропетровської області ( а.с. 115, 115,117). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зважаючи на вік малолітнього, для з'ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір'ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір'ю. При цьому суд враховує вік дитини 4 роки. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. Судом встановлено, що позивач не перешкоджала спілкуванню дитини із батьком, а відповідач без дозволу матері забрав до себе малолітню дочку, перешкоджає її спілкуванню з матір'ю, що може негативно вплинути на психіку дитини. Суд враховує сталі соціальні зв'язки, які склались у матері дитини [PERSON] та дитини [PERSON] за останнім їх місцем проживання, її психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе переїзд на постійне місце проживання дитини у випадку, визначення її місця проживання з батьком, що не відповідатиме найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з нею доньки, матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки, наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір'ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved