Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

30 листопада 2017 року [PERSON] (далі - заявник) звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті свого батька [PERSON], [INFO], який помер 25 жовтня 2017 року м. Донецьк Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що факт смерті свого батька їй необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. В органі державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у звязку з тим, що предявлені документи не відповідають формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» та рекомендовано звернутись до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, заяву підтримує, просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Суд вважає можливим розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, який належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], який помер 25 жовтня 2017 року м. Донецьк Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк перемістилась з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою Донецька область м. Добропілля, вул. Чапаєва, буд. 1, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 30.11.2017 року № [NUMBER]. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (померлого), що підтверджується свідоцтвом про народження І-НО № 378927 від 04.12.1995 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно довідки про причину смерті № 2996 від 26.10.2017 року, [PERSON], [INFO] помер 25 жовтня 2017 року, причина смерті набряк легенів, гостра коронарна недостатність. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.11.2017 року №15.32-2013, вбачається, що представнику заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 25.10.2017 2017 року у м. Донецьк, так як представником предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024. На підтвердження факту смерті до матеріалів справи долучені такі копії: свідоцтво про смерть ДНР № 077004 від 27.10.2017 року, фотознімки з місця поховання. Згідно відповіді Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Донецькій області від 30.11.2017 року, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON], [INFO] не виявлено. Вказана довідка про причину смерті та копія свідоцтва про смерть - видані цивільними закладами м. Донецька Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості копії свідоцтву про смерть, довідці про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності\~ підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], який помер 25 жовтня 2017 року в м. Донецьк та дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть свого батька встановленого зразка, оскільки воно створює правові насліди. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті особи в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved