Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя його мати на підставі ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] , якій належали на праві власності будинок в [ADDRESS] та земельна ділянка в [ADDRESS] . Під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивачу стало відомо, що 18.01.2016 державним виконавцем Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби винесена постанова про арешт усього майна боржника [PERSON] та вчинено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме\~майно\~за номером запису про обтяження 13106186 від 03.02.2016. Указана обставина перешкоджає йому, як спадкоємцю, отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] . З відповіді відділу ДВС відомо, що 28.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника, але арешт не скасований. Тому, просив скасувати арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належало [PERSON] на праві власності, накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС Шепетівського МРУЮ від 18 січня 2016 року (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме\~майно\~за номером запису про обтяження 13106186 від 03.02.2016). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав. Представник Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби позов визнав, посилаючись на те, що державний виконавець під час закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника не може самостійно скасувати арешт, оскільки це не передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». За наявності рішення суду про скасування арешту такий арешт буде скасований державним виконавцем з внесенням відповідного запису в Реєстрі про зняття обтяження. Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на відсутність предмету спору та наявність чинної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2017, якою припинено чинність арешту та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 червня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 липня 2020 року. Ухвалою суду від 02.07.2020 задоволено клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» про відкладення судового засідання на 22.07.2020 та призначено його в режимі відеоконференції. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що у провадженні державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби знаходилося виконавче провадження ВП №49589531, яке було відкрито на підставі виконавчого листа Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2014 у справі №688/1459/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 10271,20 грн. Постановою державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 18.01.2016 в межах цього виконавчого провадження накладено арешт на усе нерухоме та рухоме майно боржника [PERSON] та вчинено запис про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме\~майно\~за номером 13106186 від 03.02.2016. Боржник [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , померла [INFO] . 28.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №49589531 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника. У пункті 2 цієї постанови державний виконавець зазначила припинити чинність арешту та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Постанова державного виконавця в цій частині ним не виконана та запис про скасування обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме\~майно не вчинено. Наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачу, як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті своєї матері [PERSON] , а та, в свою чергу, від своєї матері [PERSON] , та стало підставою для відмови нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією постанови про арешт майна боржника від 18.01.2016, копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2017, листом Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 25.05.2020, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2020, копією свідоцтва про народження [PERSON] , копіями свідоцтва про смерть [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копією відмови завідувача Шепетівської районної державної нотаріальної контори від 05.03.2020, копіями свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, Державного акта на право власності на землю, копією довідки виконкому Грицівської селищної ради від 12.05.2020, копією рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2020. 4.Норми права, які застосував суд. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 цього Закону. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом, виконавче провадження, в якому мати позивача [PERSON] була боржником, а ПАТ КБ «Приватбанк» стягувачем закінчено 28.08.2017 і на примусовому виконанні не перебуває. Тобто на сьогодні, відсутні будь-які претензії з боку стягувача та підстави перебування майна в арешті відпали. Враховуючи викладене і те, що наявність арешту на майно спадкодавця позивача суттєво обмежує його права, як спадкоємця на оформлення спадкових прав та розпорядження спадковим майном, суд дійшов до висновку про необхідність здійснити захист прав позивача шляхом звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі накладення/зняття державним виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень державним реєстратором є державний виконавець. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили про звільнення майна з-під арешту є підставою для зняття арешту державним виконавцем та внесення ним, як державним реєстратором, відповідного запису про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Твердження відповідача про відсутність предмету спору та необхідність звернення позивача зі скаргою на бездіяльність державного виконавця не ґрунтуються на вимогах закону. Так, з огляду на положення статті 447 ЦПК України, позивач не може оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця щодо скасування арешту, оскільки виконавче провадження, в якому\~був накладений\~арешт, закінчене 28.08.2017, а він не є стороною виконавчого провадження. Саме тому він правильно звернувся за захистом своїх порушених прав у порядку позовного провадження. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виходячи з наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника-фізичної особи. А, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження. Як слідує з матеріалів справи державний виконавець, хоч і зазначила про припинення арешту у постанові про закінчення виконавчого провадження, але відомості про це безпідставно не внесла до відповідного реєстру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2020. Представник виконавчої служби у судовому засіданні зазначив, що державний виконавець не може у цьому випадку скасувати арешт. Таким чином предмет спору існує - арешт на майно [PERSON] на час розгляду справи безпідставно не скасований, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину.

Outcome: approved