Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Серафинецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, по [ADDRESS], який належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], який помер [INFO]. В позовній заяві зазначив, що двір в якому він народився і проживає належав колишньому колгоспному двору, головою якого був його батько [PERSON]. [INFO] батько помер. Після їхньої смерті відкрилася спадщина. Відповідачі заперечень щодо визнання за ним права власності, не мають. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину він ([PERSON]) не може, так як житловий будинок з господарськими будівлями належав до колгоспного двору. В зв'язку з цим змушений звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явився. В заяві поданій до суду справу просить слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Позов просить задовольнити. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з'явилися. Як вбачається із матеріалів справи, справу просять слухати у їх відсутності. Позовні вимоги визнають повністю. Щодо задоволення позову не заперечують. Із заяви Серафинецької сільської ради вбачається, що відповідач просить розглядати справу без участі їхнього представника. Позовні вимоги визнають. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, по [ADDRESS], належав колишньому колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (копія свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.02.1988 року, при матеріалах справи). Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Як вбачається з довідки від 17.02.2014 року виданої Серафинецькою сільською радою, в даному господарстві станом на 01.01.1986 року, були зареєстровані: - [PERSON], 1939 р. н., - голова господарства, помер [INFO] (копія повторно виданого свідоцтва про смерть серія: [NUMBER] від 06.11.2006 року, при матеріалах справи); - [PERSON], 1933 р. н., - дружина (відповідачка); - [PERSON], 1970 р. н., - син (позивач); - [PERSON], 1971 р. н., - син (відповідач). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Згідно ст. 1216 ч. 1 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] особистого розпорядження (заповіту) на випадок своєї смерті, не залишив. Відповідно до ст. 1258 ч. 1, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ч. 1 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON], [INFO], є спадкоємцем (ст. 1222 ч. 1 ЦК України) та сином померлого [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від неї, та відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст. 1296 ч. 1 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, так як даний житловий будинок числиться як колгоспний двір, в зв'язку з чим неможливо визначити частку померлого спадкодавця, що підтверджується довідкою № 121 від 21.02.2014 року, при матеріалах справи. Відповідно до ст. 1296 ч. 3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ст. 328 ч. 1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Конституцією України за кожним закріплюється право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ч. 1 ЦК України). Як вбачається із ст. 391 ч. 1 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі заперечень щодо визнання права власності за позивачем, не мають. Інших осіб, які б заявляли свої вимоги по даному питанню, не встановлено. В зв'язку з цим суд вважає що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, по [ADDRESS], який належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного та ст. 316 ч. 1, ст. 317 ч. 1, ст. 319 ч. 1, ст. 328 ч. 1, ст. 391 ч. 1, ст. 1216 ч. 1, ст. 1222 ч. 1, ст. 1258 ч. 1, ст. 1268, ст. 1296 ЦК України,

Outcome: approved