Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

30 вересня 2015 року, [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом від 11.02.2005 р. (реєстр. № 4), посвідченого секретарем Молодіжненської сільради, після смерті свого дядька [PERSON], померлого 11.05.2011 р. - право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,0505 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Миру, 18-а, кадастровий номер ділянки : 5123782000:02:003:0541, яка належала заповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 113723 виданого 25.02.2010 р. на підставі рішення ХХІІІ сесії V скликання Молодіжненської сільради Овідіопольського району Одеської області від 09.09.2008 р. № 1269-V, який не був у встановленому законом порядку зареєстрований належним чином спадкодавцем, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану спадкову земельну ділянку. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свої позовні вимоги та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутності (а.с. 23,24). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив, надіславши до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову і просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 16,18). Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 1258 ч. 2 ЦК України - кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) -право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На думку суду, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом). Суд встановив, що 11.02.2005 р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Молодіжненської сільради (реєстр. № 4), в якому на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження : все своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилося, та все те на що він за законом буде матиме право заповідав [PERSON] (позивачу) (а.с. 6). За життя, заповідач [PERSON] набув право на земельну ділянку площею 0,0505 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Миру, 18-а, кадастровий номер ділянки : 5123782000:02:003:0541, яка належала заповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 113723 виданого 25.02.2010 р. на підставі рішення ХХІІІ сесії V скликання Молодіжненської сільради Овідіопольського району Одеської області від 09.09.2008 р. № 1269-V, який не був у встановленому законом порядку зареєстрований належним чином спадкодавцем (а.с. 10,11). Заповідач [PERSON] помер 11.05.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 377126 від 13.05.2014 р. і після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки (а.с. 7). Звернувшись до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав і отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримав письмову відмову нотаріуса з посиланням на відсутність державної реєстрації прав власності на вказану земельну ділянку відділом Держземагенства Овідіопольського району Одеської області або з 01.01.2013 р. Реєстраційною службою Овідіопольського РУЮ за життя спадкодавцем [PERSON], померлим 11.05.2014 р. (а.с. 5). Крім цього, рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 20.05.2015 р., яке набрало законної сили 02.06.2015 р. було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті дядька [PERSON], померлого 11.05.2014 р. на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Миру, 18-а, який знаходиться на вищевказаній земельній ділянці (а.с. 12). На підставі вищевикладеного, з урахуванням зазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку, який отримав, однак не встиг належним чином зареєструвати заповідач [PERSON], померлий 11.05.2014 р., і дії якого за життя свідчать про початок приватизації спірної ділянки - суд вважає, що у позивача виникло законне право в порядку спадкування за заповітом на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку на своє ім`я, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON], померлого 11.05.2014 р. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved