Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги та Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до наказу від 08.10.2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON]» його було звільнено з посади заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки він допустив порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці у період з 11 по 13 вересня 2019 року упродовж всього робочого дня. Однак з доводами вказаними у наказі про звільнення, він категорично не згоден і тому вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказав, що у вказаному наказі Координаційного центру з надання правової допомоги від 08.10.2019 року № 431-к, обґрунтовуючи притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за прогул, ніяким чином не встановив, що він з 11 вересня 2019 року по 13 вересня 2019 року [PERSON] не виконував свою трудову функція, свої трудові обов`язки за посадою заступника директора названого центру. У зв`язку з цим позивач вважає, що формулювання порушення трудової дисципліни як відсутність на робочому місці упродовж всього робочого дня не відповідає визначеної законодавцем у п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України правової природі прогулу як явища, яка передбачає відсутність працівника на роботі протягом певного робочого часу, тобто невиконання ним своїх обов`язків за укладеним трудовим договором. Тому не було правових підстав у наказі, законність якого оспорюється позивачем за даним позовом, визначати як прогул його відсутність на робочому місці з 11 по 13 вересня 2019 року без встановлення факту, що віну вказаний період часу не виконував свої обов`язки по роботі. Разом з тим, позивач зазначає, що у період з 11 по 13 вересня 2019 року він, перебуваючи у місті Києві за особистим запрошенням керівника Програми USAID «Нове правосуддя» Девіда Майкла Вона на триденному тренінгу для співробітників та партнерів вже створених в Україні громадських центрів сприяння доступу до правосуддя, а також для представників громад, які зацікавлені у створенні нових центрів сприяння доступу до правосуддя, як один з керівників Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги виконував покладену на нього за укладеним трудовим договором роботу, пов`язану із забезпеченням збору, узагальнення та поширення кращих практик надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також забезпеченням збору інформації щодо підвищення кваліфікації адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, та працівників місцевого центру, яка входить до кола моїх обов`язків, встановлених п.п.5,21 додатку 2 до наказу Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 16.04.2019 року № 09-ОД. З огляду на викладене позивач зазначає, що доводи відповідача у спірному наказі від 08.10.2019 року № 431-к про необхідність оформлення відсутності на робочому місці на час згаданого тренінгу шляхом ініціювання мною надання щорічної основної відпустки або відпустки без збереження заробітної плати є нелогічним, так як законодавство України про працю не передбачає виконання трудових обов`язків, трудової функції працівником під час перебування його у вказаних відпустках. Крім того, [PERSON] зазначає, що про незаконність наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 08.10.2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » свідчить і той факт, що звільнення відбулося в період його тимчасової непрацездатності, яка підтверджується доданою до позовної заяви копією лікарняного листка. Також, зазначено, що позивачу внаслідок вчинення незаконного звільнення була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичній болі та стражданнях. Крім того, у позовній заяві [PERSON] звертає увагу на репутаційні втрати, котрі полягають в негативному формулюванні звільнення. Розголос цих обставин серед професійного середовища юристів в місті та за його межами. Зазначені обставини звільнення негативно відбиваються не репутації позивача та ще раз додають негативних вражень від протиправного процесу звільнення посади заступника директора Чугуївського МЦзНБВПД. Через незаконне звільнення позивач відчував сильний емоційний стрес, що виявляється у підвищеній нервозності. Нормальний уклад життя був порушений і ніколи вже не буде таким, який був до звільнення. Все це вилилось в тривале та затратне стаціонарне лікування. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити, розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. (а.с. 69). Представник відповідача Координаційного центру з надання правової допомоги про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надавав, ані заперечень ані відзиву на позовну заяву від нього не надходило, були повідомлені шляхом направлення судових повісток (а.с.67). Представник відповідача Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надавав, ані заперечень ані відзиву на позовну заяву від нього не надходило. 18.03.2020 року від в.о. директора Чугуївського МЦзБВПД надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи однак протягом двох місяців представники відповідача на спромоглися ознайомитися з матеріалами провадження. Треті особи про причини неявки суд не сповістили, заяви про розгляд справи без їх участі суду не надавали, ані заперечень ані відзиву на позовну заяву від них не надходило, були повідомлені шляхом направлення судових повісток (а.с.70). Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез`явившихся учасників за наявними доказами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що наказ Координаційного центру з надання правової допомоги № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON]» було видано 08.10.2019 року. Відповідно до листка непрацездатності від 20.10.2019 року серія [NUMBER] (а.с. 40), [PERSON] був звільнений від роботи у період з 10.10.2019 року по 19.10.2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Враховуючи зазначене, та те, що звільнення [PERSON] було проведено під час його тимчасової непрацездатності, суд вважає це суттєвим порушення прав позивача. З огляду на це, оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наказ Координаційного центру з надання правової допомоги № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » є незаконним та підлягає скасуванню. За таких умов, згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В зв`язку з наведеними вище обставинами, у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розмір середнього заробітку судом вираховується за розрахунком, передбаченим Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р. "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати". Періодом вимушеного прогулу є період з 12 жовтня 2019 (наступний день після звільнення) по 14 травня (день винесення рішення), тобто: 16 (18) робочих днів в жовтні 2019р., 6 повних місяців з листопада 2019 року по квітень 2020 року та 8 робочих днів у травні 2020 року (по день винесення судового рішення). Відповідно до відповіді Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 15.11.2019 року № 208/01-47, наданої на запит про отримання інформації від 04.11.2019 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] на посаді заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги становить 443,75 грн., середньомісячна - 9318,75 грн. (а.с. 41). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 67450 грн з розрахунку: жовтень 2019 - 18 робочих днів * 443,75 грн. = 7987 грн. 50 коп.; з листопада 2019 року по квітень 2020 року - 6 повних місяців*9318,75 грн. = 55912,5 грн.; травень 2020 року - 8 робочих днів * 443,75 грн. = 3550 грн. Суд також приходить до висновку, що незаконним звільнення позивача з роботи та незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, крім того, були принижені його професійні та ділові якості. Позивач через незаконне звільнення відчував сильний емоційний стрес, що виявляється у підвищеній нервозності та порушенні нормального укладу життя, зазначене вилилось в тривале та затратне стаціонарне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 6222 (а.с. 52) та чеками на закупівлю ліків (а.с.53-55), відповідно до яких позивач поніс витрати на лікування у розмірі 1756,39 грн.. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що діями відповідача, які полягали в незаконному звільненні позивача з роботи, позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав [PERSON] у зв`язку з неправомірними діями відповідача, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з Координаційного центру з надання правової допомоги на його користь моральну шкоду 50000 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача на користь держави. Оскільки судом задоволені 4 позовних вимоги, 2 з яких немайнового характеру та 2 майнового характеру, але розмір судового збору за майновою вимогою не перевищує мінімальний розмір судового збору, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню, становить 2 вимоги * 2102.00 грн + 2 вимоги * 2102.00 грн. = 8 408 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved