Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] в червні 2017 року звернулась до суду з позовом, в остаточній редакції якого пояснила що вона є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Землекористувачем сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] є [PERSON] а власником зазначеної ділянки - держава в особі Харківської міської ради. Зазначила що оскільки [PERSON] перешкоджає позивачці обслуговувати належний [PERSON] житловий будинок шляхом не пропуску на земельну ділянку по вул. [ADDRESS] на відстань 1 метр від межі належного [PERSON] домоволодіння, а Харківська міська рада з усіх письмових звернень до них пропонує звертатись до суду, вона прохає встановити на її користь , та користь її доньки - [PERSON], земельний сервітут який полягає у праві проходу та встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів, з метою ремонту належного позивачу домоволодіння, щодо земельної ділянки, розташованої за адресою вул. [ADDRESS] у місті Харкові, яка належить на праві власності державі та розпорядником якої є Харківська міська рада у якої вказана земельна ділянка є в повному господарському введенні. Встановити що земельний сервітут поширюється на частину земельної ділянки на відстань 1 метр від межі в бік земельної ділянки по вул. [ADDRESS] у м. Харкові. Також прохала стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання представник позивачки з'явився. Позов підтримав посилаючись на підстави в ньому викладені. Пояснив що власник земельної ділянки по вул. [ADDRESS] - Харківська міська рада та землекористувач [PERSON] від пропозицій укласти договір про сервітут ухиляються. Міськрада постійно пропонує усі питання що виникають з приводу змеле користування вирішувати у суді. [PERSON] на пропозицію обговорити спірні питання обіцяє подумати однак своєї згоди не дає та постійно висуває додаткові умови. Наполягав на винесенні рішення по суті суперечки посилаючись на сплив розумних строків розгляду справи. Представник ХМР до судового засідання не з'явився. Про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заперечень проти позову не надав. Представник [PERSON] до судового засідання з'явилась. Позов не визнала. Зазначила що між сторонами існує суперечка щодо межі земельних ділянок. Крім того пояснила що [PERSON] з письмовими пропозиціями про укладання сервітуту до [PERSON] не зверталась отже не дотриманий досудовий порядок вирішення питання щодо земельного сервітуту. Крім того вважала що розгляд справи за відсутності [PERSON] є неможливим. [PERSON] подала суду письмові заперечення в яких з позовом не погодилась. Пояснила що [PERSON] захопила частину земельної ділянки відповідачки. Наполягала що земельний сервітут може бути тільки на оплатній основі розмір якої між сторонами не узгоджено. 3-я особа боку позивача - [PERSON] до судового засідання не з'явилась. Про час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд встановив що позов підлягає задоволенню за наступним: відповідно до договору купівлі-продажу від 06.10.2016 року [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки ( кадастровий номер [NUMBER]) за адресою [ADDRESS] ( с.с. 3-7). Позивачкою здійснено реконструкцію житлового будинку в зв'язку з чим в Реєстрі Державної архітектурно-будівельної інспекції України наявна інформація щодо об'єкту за адресою [ADDRESS] - «декларація про початок виконання будівельних робіт № ХК 082170891224 , березень 2017 (замовник [PERSON].)» та «декларація про готовність об'єкту до експлуатації № ХК 142171322195, травень 2017 (замовник [PERSON].)» (с.с.61). Земельна ділянка позивачки межує з земельною ділянкою за адресою м. Харків, вул. [ADDRESS] користувачем якої є [PERSON] Технічним висновком зробленим товариством «ХС БТІ» ( сертифікат експерта АЕ № 003350 від 09.07.2014 року) на підставі досліджень житлового будинку літ. А-1 з терасою літ. А2, ганком літ. А3, льохом літ. «Д», гаражу літ. «Е», вбиральнею літ. «Ж» по вул. Кандаурова 62, меж земельних ділянок встановлено що можлива надійна експлуатація житлового будинку за умови виконання підмостки за периметром будівлі на відстані 1 метр та виконання охоронної зони за периметром будівлі на відстань 1 метр для доступу до газопроводу та здійснення поточного ремонту будівлі а також для облаштування інженерно-технічних заходів що будуть перешкоджати затіканню опадів на територію сусіднього домоволодіння по вул. [ADDRESS] ( с.с. 78-96). Відповідно до вимог ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до роз'яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з'ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. Відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК України, особа, що користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Відповідно до ч. 2 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений за договором, заповітом, законом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації трубопроводів (газопроводів) тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. З аналізу положень ст.ст. 401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін. Судом встановлено, оскільки не заперечувалось сторонами що земельна ділянка за адресою м. Харків, вул. [ADDRESS] не є приватизованою і належить територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради. Листами від 29.06.2017 року (с.с.29); від 19.07.2017 року (с.с.31); від 04.08.2017 року (с.с.59); від 20.07.17 року (с.с.61); від 28.07.17 року (с.с. 63-64) власник земельної ділянки по вулиці [ADDRESS] - Харківська міська рада по суті усунулась від розгляду питання про земельну суперечку пропонуючи усі питання сторонам вирішувати у суді. Таким чином у суду є підстави вважати що відповідач в справі - Харківська міська рада відмовилась розглядати питання про сервітут щодо належної їй земельної ділянки, а отже і безпідставність заперечень відповідача [PERSON] щодо недотримання досудового порядку вирішення суперечки щодо встановлення земельного сервітуту. Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Позивач звертався до відповідачів з питанням встановленням земельного сервітуту, сторони не вирішили таке питання мирним шляхом, та його встановлення необхідне позивачу для належного обслуговування належного йому майна, оскільки в інший спосіб це здійснити не можливо. Що стосується заперечень представника [PERSON] щодо не визначення питання про оплату за сервітут суд вражає наступне: Відповідно до вимог ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, що користується сервітутом, забов*язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом , заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або в рішенні суду. Отже, власник ( користувач) земельної ділянки не вправі вимагати плати за користування сервітутом лише у тому разі, якщо необхідність його встановлення прямо закріплена в законі. Державними будівельними нормами ДБН 360-92** передбачено, що мінімальна відстань для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту має становити не менше 1 метра, таким чином зазначеним нормативним актом передбачена необхідність встановлення сервітуту 1 метр для обслуговування позивачем належної йому частини житлового будинку, отже вимога [PERSON] установити плату за користування сервітутом не ґрунтується на законі. Враховуючи вищевикладене, дослідивши докази щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved