Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. 20 січня 2021 року представник позивача [PERSON] , адвокат Терехов Антон Віталійович, звернулась із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», відповідно до позовних вимог позивач прохає: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 32078 від 24 вересня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання та реєстрації: [ADDRESS] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» ЄДРПОУ 23494714, юридична адреса реєстрації: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок № 100 заборгованості за кредитним договором № 501051174 від 02 серпня 2018 року у розмірі 10 913 (десять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 03 копійки; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 23.11.2020 року, позивач, [PERSON] отримала засобами поштового зв`язку постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни від 19.11.2020 ВП № 63680772 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни № 32078 від 24.09.2020. З метою з`ясування обставин справи, 29.12.2020, адвокат, Терехов Антон Віталійович , представник позивача на підставі договору про надання правової допомоги звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63680772. Після ознайомлення з матеріалами вищевказаного виконавчого провадження було з`ясовано, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. знаходиться виконавчий напис № 32078 від 24.09.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованості за кредитним договором № 501051174 від 02.08.2018 року у загальному розмірі 10931,03 гривень. Про наявність заборгованості перед AT «АЛЬФА-БАНК» у зазначеному розмірі Позивачу відомо не було, будь-яких вимог про необхідність сплатити зазначену суму коштів на користь банку Позивач не отримувала. Відповідно до виконавчого напису нотаріуса, заборгованість у розмірі 10 931, 03 грн. складається з: 1358, 66 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3137, 46 грн. - прострочена заборгованість за комісією та процентами; 5784, 91 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; 650, 00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Позивач, вважає дії відповідача неправомірними, взагалі є незрозумілим на підставі чого банк нараховує вказані суми та яка дійсна заборгованість у нього перед банком на сьогоднішній день. За таких обставин, враховуючи, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні виконавчого напису № 32078 від 24.09.2020 року не було перевірено безспірність суми заборгованості, вважаю, що дії банку щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 501051174 від 02.08.2018 року у загальному розмірі 10931,03 гривень, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, є незаконними та безпідставними, а тому зазначений виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. 2. Позиція відповідача та третіх осіб. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Луньов А.Г. скористався своїм правом та подав в строк, відзив на позов, в якому зазначив, що як вбачається з тексту оспорюваного виконавчого напису нотаріусом чітко зазначено, що він вчинений на підставі п. 2 Переліку окрему різновид правовідносин, за якими може бути вчинений напис нотаріуса, становить Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашенім заборгованості, подання будь-яких інших документів для вчинення написів даної категорії не передбачено. Всі необхідні документи були передані стягувачу разом із заявою про вчинення виконавчого напису. Посилання ж Позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, є лише його припущенням та не підтверджене жодними доказами. Тобто мова йде саме про документи, розрахунки, які встановлюють наявність прострочення виконання зобов`язання, визначають обставини несплати чергових платежів. Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідач звертає увагу суду, що мова йде саме про безспірність заборгованості (тобто самого факту наявності заборгованості або її розмірів), а не про наявність чи відсутність будь-який іншого спору, що може мати місце між сторонами. Проте позовна заява, на думку відповідача, взагалі не містить посилань на відсутність у Позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. При поданні даної позовної заяви позивач не наводить жодних розрахунків, не доводить відсутності заборгованості чи наявності боргу у меншому розмірі, ніж визначений кредитором. Отже, нотаріус не перевіряє наявність спору між сторонами, це не передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування адреси стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Згідно до заяви про вчинення виконавчого напису та додатків до неї, що міститься в матеріалах приватного нотаріуса - Банком були виконані зазначені умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, не є безспірним, позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчим написом. Позивачем жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед Кредитором, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було, та позивачем взагалі не доведено, чим таки порушуються її права вчиненням виконавчого напису для погашення заборгованості за Кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу. Таким чином, подання Позивачем позовної заяви, за наявності заборгованості перед Відповідачем, розмір якої ним не спростовано, є спробою ухилення боржника від взятих на себе зобов`язань. Оскільки предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів, Відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки. Враховуючи викладене, оскільки жодних доказів того, що Позивач ознайомлений із матеріалами нотаріальної стави, ним не надано, посилання на ненадання Відповідачем нотаріусу повного пакету необхідних документів є лише припущенням. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своєї позиції. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу II Порядку). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Даним Договором строк повернення позики не встановлений, таким чином, в даному випадку позика має бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги. Отже, встановлений чинним законодавством строк вчинення виконавчого напису був повністю дотриманий. Таким чином, на думку відповідача заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до діючого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення; нотаріус не звертався до стягувача за наданням додаткової інформації, оскільки йому було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису; нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів; виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з тим, слід зазначити, що в позові не зазначені ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, ані посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Тобто саме на Позивача в таких спорах покладається обов`язок довести, що заборгованість є іншою, ніж та, що вказана в розрахунку банку та виписках по рахунку. Проте позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у Позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Вважаємо, що позовна заява не підлягає задоволенню. Жодного доказу, який свідчив би про інше, стороною Позивача до суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЩІК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому Позивачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Саме припущеннями є твердження про спірність заборгованості, про відсутність у нотаріуса необхідних документів, тому просять відмовити позивачу у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - в повному обсязі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, в судове засідання не з`явилась, будь яких заяв клопотань до суду не надала. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна до судового засідання не з`явилася, заяв клопотань не подавала. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 20 січня 2021 року представник позивача [PERSON] , адвокат Терехов Антон Віталійович, звернулась із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року відкрито провадження по справі в спрощеному позовному провадженні. 20.01.2021 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову в порядку ст.ст. 149-153 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року заяву задоволено. Позивач [PERSON] , та її представник, адвокат Терехов Антон Віталійович подали заяви про розгляд справи без їх участі, та просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Луньов А.Г. у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що у разі неявки представника Відповідача у судове засідання проводити судовий розгляд за його відсутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України(стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Частиною першою статті 88Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд). Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44) Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України до основних завдань (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Правовий аналіз наведених вище законодавчих приписів дозволяє дійти до висновку про те, що цивільне судочинство спрямоване на справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (зокрема й права на відшкодування судових витрат) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року). Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). 5. Фактичні обставини встановлені судом. У січні 2021 року представник позивача [PERSON] , адвокат Терехов Антон Віталійович, звернулась із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2020 року ВП № 63680772 Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною, розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису № 32078 виданого 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. (а.с. 18). Відповідно до виконавчого напису № 32078 від 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Олександрівною звернуто стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», що складає 10281 (десять тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 03 копійки (а.с. 29). Відповідно до постанови від 14 грудня 2020 року ВП № 63680772 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі виконавчого напису № 32078 виданого 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. (а.с.43-44). Відповідно до наданих документів, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Олександрівною 24 вересня 2020 року вчинено виконавчий напис № 32078 на підставі Кредитного договору № 501051174 від 02.08.2018 року укладеним [PERSON] з ПАТ «Альфа-Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, місце роботи ПАТ «УкрЗалізниця», місцезнаходження: 03126, Україна, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, фактична адреса: 03150, Україна, місто Київ, вулиця В.Васильківська, будинок 100, поточний рахунок у форматі [NUMBER] , МФО: 300346, про стягнення заборгованості з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання та реєстрації: [ADDRESS] за період з 24.03.2020 по 05.06.2020 року, у розмірі 10 913 (десять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 03 копійки (а.с.29). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, на яку в своєму відзиві посилається Відповідач, та зазначає, що додає її копію до відзиву, але копія заяви до суду відповідачем надано не було, а у виконавчому написі № 32078 виданого 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вказано, що підставою вчинення виконавчого напису був Кредитний договір № 501051174 від 02.08.2018 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, перевіривши додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком вказаних документів. Аналізуючи викладене та наявні документи у справі, на підставі яких приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинив виконавчий напис, суд приходить до висновку, що виконавчий напис № 32078 від 24 вересня 2020 року вчинений за відсутності належних та допустимих доказів підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] , а відтак сума заборгованості в розмірі 10 913 (десять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 03 копійки не є безспірною, а тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не вправі була вчиняти виконавчий напис 24 вересня 2020 року № 32078 про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 501051174 від 02.08.2018 року. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Представник позивача [PERSON] , адвокат Терехов Антон Віталійович, звернувся із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», відповідно до позовних вимог прохає: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 32078 від 24 вересня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання та реєстрації: [ADDRESS] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» ЄДРПОУ 23494714, юридична адреса реєстрації: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок № 100 заборгованості за кредитним договором № 501051174 від 02 серпня 2018 року у розмірі 10 913 (десять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 03 копійки та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості), сторони, треті особи та їх представники) наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта, що цілком узгоджується з приписами ч.1 ст.49 ЦПК за якою «сторони користуються рівними процесуальними правами», а не рівними процесуальними обов`язками. Так, згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved