Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

24 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який уточнила представник позивача [PERSON] , про звільнення його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, які стягнуті рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.12.2014 у справі №636/4477/14-ц; стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] деякий час проживав з матір`ю. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.12.2014 у справі №636/4477/14-ц) з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини доходу позивача. З липня 2018 неповнолітній [PERSON] мешкає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач у добровільному порядку грошові кошти на утримання дитини не надає. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Глущенко Т.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечувала. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається з ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.10.2010, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції Донецької області. У зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 06.11.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новогродівського міського управління юстиції у Донецькій області. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.12.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.11.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Новогродівським МВ УМВС України в Донецькій області 28.12.2004, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження-2» від 16.03.2021 №75, [PERSON] , 1988 р.н., проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , 1969 р.н. та сином [PERSON] , 2010 р.н. Згідно акту від 23 березня 2021року, складеному депутатом Новогродівської міської ради Куцмідою А.В., в присутності свідків, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , 1969 р.н., та малолітнім сином [PERSON] , 2010 року народження. [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні [PERSON] . [PERSON] з 2018 року здійснює догляд, виховання та повне фінансове забезпечення сина [PERSON] . З копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.05.2019 Новогродівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що 11.05.2019 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу у [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.09.2019 Новогродівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до довідки КНП "ЦМЛ Новогродівської міської ради" №01-11/535 від 19.05.2021 року [PERSON] працює в КНП «Центральна міська лікарня Новогродівської міської ради» на посаді кухонного робітника господарсько-обслуговуючого персоналу з 22.07.2016 згідно наказу від 21.07.2016 №72-п по теперішній час. З 14.10.2019 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наказу від 07.10.2019 №245-в. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України та виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов`язок батьків. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них з ким проживає дитина вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-Ш, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що проживання дитини, на утримання якої стягуються аліменти за рішенням суду, з батьком і перебування її на його утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою звільнення позивача від обов`язку по їх сплаті відповідачу, оскільки відповідач на думку суду, втратила право на отримання аліментів з того моменту коли її дитина фактично перестала з нею мешкати та перебувати на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує, що відповідач є працездатною, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відповідача на утриманні перебуває малолітня дитина, та визначає розмір аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, з неї на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,00 грн., а позивачу необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів), що становить 454,00 грн. Також суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок (позовні вимоги щодо стягнення аліментів).

Outcome: approved