Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

26.07.2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з зазначеним позовом в якому просило стягнути суму сплаченого відшкодування в розмірі 20202,13 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Криворучка П.В. 03.08.2018 року по справі відкрито провадження. 31.08.2018 року ухвалою суду продовжено підготовче провадження на 30 днів - до 01 листопада 2018 року. 11.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як відповідно до рішення [PERSON] правосуддя від 27 вересня 2018 року № 3008/0/15-18 [PERSON] звільнено з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області у відставку, а наказом Красноокнянського районного суду Одеської області №8 о/с/с від 11.10.2018 року, суддю Криворучка П.В. відраховано зі штату Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 12.10.2018 року прийнята до провадження. 23 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 липня 2016 року в м. Одеса по вул. М. Грушевського сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «AUDI» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ВАЗ 21063» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль марки «ВАЗ 21063» д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, то відповідно до поданої потерпілою особою заяви на підставі висновку №239/16 експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріального збитку та наказу №636 від 25.01.2017 року, позивачем потерпілому було виплачене страхове відшкодування в розмірі 20 202,13 грн. За таких обставин, набувши права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 20 202,13 грн., а також судові витрати в сумі 1762 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с.37/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.45/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому розгляд справи проведено у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.07.2016 року о 22 годині 20 хвилин [PERSON], керуючи транспортним засобом «AUDI» н/з RJA 62076 по вул. М.Грушевського в м.Одеса, порушивши п.13.1 ПДР України, скоїв зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ» [NUMBER], який відкинуло на транспортний засіб «Mitsubishi» ВН0074ЕС, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2016 р. по справі №521/12697/16-п, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП /а.с.5/. Внаслідок ДТП автомобіль марки «ВАЗ 21063» [NUMBER], під керуванням [PERSON] (власник - [PERSON], свідоцтво ОІС №100337), отримав механічні пошкодження /а.с.8-9, 12-20/. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд не з'ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «ВАЗ 21063» [NUMBER]. Відповідно до ст.5, п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності підлягають майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з п.39.1 ст.39 вищевказаного Закону, моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З матеріалів справи встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON], як користувача (водія) автомобіля марки «AUDI» н/з RJA 62076, не була застрахована /зворот а.с.5/. За положеннями п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв'язку з настанням події, передбаченої вказаною нормою закону, на підставі повідомлення [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду від 07.07.2016 року, заяви [PERSON] та висновку №239/16 експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріального збитку потерпілого від 10.09.2016 року, позивачем видано наказ №636 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON]» від 25.01.2017 року, згідно з яким потерпілому виплачено кошти в сумі 20 202,13 грн. /а.с.6-7, зворот а.с.10, 11, зворот а.с.11, 12-20/. За положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки, дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю потерпілого завдано майнової шкоди, сталась через неправомірні дії відповідача, що підтверджено відповідними доказами у справі, позивач відшкодував збитки власнику вказаного автомобіля, то Моторне (транспортне) страхове бюро України набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved