Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

26 жовтня 2015 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно договору №DNH4KP29010283 від 30 червня 2006 року, укладеного між банком і [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 2679грн.30коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 9 жовтня 2015 року, враховуючи, що за наказом Центрально-Міського районного суду м.Макіївка Донецької області від 30 квітня 2009 року та за рішенням того ж суду від 17 березня 2014 року з відповідача вже стягувалась заборгованість за цим кредитним договором в розмірі відповідно 7424грн.30коп. та 31564грн.60коп., за ним утворилася заборгованість за кредитом в сумі 1995грн.66коп., відсоткам за користування кредитом в сумі 14644грн.83коп., за пенею в сумі 35189грн.72коп., штрафу (фіксована сума) в розмірі 500грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 657грн.69коп., а всього в розмірі 14311грн.52коп. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 30 червня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір №DNH4KP29010283, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2679грн.30коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с.10-14). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із пунктів 3.2.1.-3.2.4. Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» вбачається, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, а також сплачувати винагороду на умовах, передбачених договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, про що свідчать його підписи, факт отримання кредиту та користування кредитною карткою. Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 9 жовтня 2015 року, враховуючи, що за наказом Центрально-Міського районного суду м.Макіївка Донецької області від 30 квітня 2009 року та за рішенням того ж суду від 17 березня 2014 року з відповідача вже стягувалась заборгованість за цим кредитним договором в розмірі відповідно 7424грн.30коп. та 31564грн.60коп.(а.с.7-8), за ним утворилася заборгованість за кредитом в сумі 1995грн.66коп., відсоткам за користування кредитом в сумі 14644грн.83коп., за пенею в сумі 35189грн.72коп., штрафу (фіксована сума) в розмірі 500грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 657грн.69коп., а всього в розмірі 14311грн.52коп., що стверджується розрахунком позивача (а.с.9). Тому, на підставі ст.512,514,610,611,614 ЦК України з винного в невиконанні зобов'язання відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 14311грн.52коп. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Задовольняючи позов суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1218грн.

Outcome: approved