Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

27.09.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог з урахуванням уточнень посилалася на те, що рішенням суду від 13.03.2012р. з відповідача на користь позивачки присуджено стягнення щомісячно аліментів на утримання їхньої дитини [PERSON], [INFO] народження у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - [PERSON], починаючи стягнення з 06.02.2012р. Проте, з самого початку відповідач не виконував даного судового рішення, у зв'язку з чим заборгованість зі сплати аліментів за даними Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області станом на 01.07.2017р. дорівнює 50 699грн.82коп., а тому просила стягнути на її корить з [PERSON] пеню у зв'язку із несплатою аліментів за період з лютого 2012р. по червень 2017р. у розмірі 15 342грн. 59коп. (а.с. № 2-7). Позивачка [PERSON] 22.05.2018р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. На письмовий відзив представника відповідача від 12.03.2018р. позивачка 04.04.2018р. надала свою відповідь на відзив відповідно до ст. 179 ЦПК України (а.с. № 96). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 04.01.2018р. - а.с. №34) в судове засідання 22.05.2018р. не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 90, 93,94). Раніше, а саме 12.03.2018р. відповідно до положень ст. 178 ЦПК України скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що син часто проживає разом з батьками відповідача, а позивачка мало приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, а тому в задоволенні позову просив відмовити (а.с. № 44-48). Аналогічні заперечення він виклав і у запереченнях на відповідь на відзив позивачки від 18.04.2018р. (а.с. № 97-99). Представник третьої особи - Соборного ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області в підготовче засідання 04.04.2018р. та судове засідання 22.05.2018р. не з'явився, про час та місце розгляду справи кожного разу повідомлявся належним чином (а.с. № 42, 92, 93,95), про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд 22.05.2018р. на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України розглянув справу 22.05.2018р. в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. По справі винесено рішення на загальних засадах відповідно до глави 6 розділу III ЦПК України. Підстав для винесення по справі заочного рішення не було, оскільки сторона відповідача надала суду свої письмові заперечення проти позову, отже позиція [PERSON] щодо невизнання позовних вимог в повному обсязі суду відома та їй буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі. Підготовче засідання у справі відповідно до ст. 197 ЦПК України проведено 04.04.2018р. (а.с. № 89). Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, позиції сторін, оцінивши докази по справі у відповідності до ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13.03.2012р. з відповідача на користь позивачки присуджено стягнення щомісячно аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] народження у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - [PERSON], починаючи стягнення з 06.02.2012р. (а.с. 10). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29.09.2011р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. №9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому фактичні обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13.03.2012р. є преюдиційними і доведенню не підлягають. З довідки Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області № 48783/В13 від 05.09.2017р. вбачається, що [PERSON] дійсно отримувала не в повному обсязі аліменти з [PERSON] та сина [PERSON] у період з лютого 2012р. по червень 2017р. у зв'язку із ухиленням відповідача від сплати аліментів (а.с. № 12). Відповідно до розрахунку заборгованості за виконавчим листом зробленого Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, станом на 01.07.2017р. заборгованість [PERSON] за аліментами становить 50 699грн.82коп. (а.с. № 12). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017р.. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховним Судом України в постанові від 02.11.2016р. у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 1 липня, 25 листопада, 16 грудня 2015р. та 16 березня 2016р. Позивачкою у позовній заяві зазначено розрахунок пені з лютого 2012р. по червень 2017р., відповідно до якого при визначені розміру пені позивач виходила з розміру присуджених за рішенням суду аліментів та кількості днів прострочення їх виплати, що разом за вказаний період склало 15 342грн.59коп. (а.с. № 4-7), з яким суд погоджується, перевіривши останній. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що відповідачем за період з лютого 2012р. по червень 2017р. не в повному обсязі сплачено аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 342грн.59коп. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача проти позовних вимог, оскільки фактично вони містять суб'єктивну оцінку фактів з боку відповідача, пов'язаних з його незгодою із позовом та об'єктивно нічим не підтверджуються. В межах підготовчого провадження (з урахуванням його завдань - ст. 189 ЦПК України) клопотання про допит свідків у справі стороною відповідача не заявлено не зважаючи на те, що його інтереси представляє представник за фахом. Письмові пояснення свідків, долучені до відзиву (а.с. № 51-55), судом прийняті до уваги не можуть, оскільки вони давали ці пояснення не безпосередньо в суді, без приведення до присяги та без попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Крім того, не може бути покладені в основу рішення суду посилання відповідача на те, що дитина проживає майже весь цей час з ним, або з його батьками, всі витрати, пов'язані з її розвитком, несе відповідач зі своїми батьками, оскільки рішення про стягнення з відповідача аліментів не скасовано. [PERSON] в суд із позовом про зміну розміру стягуваних з нього аліментів не звертався, рішення суду знаходиться на виконанні 5 років (а.с. № 11), в рахунок погашення заборгованості реалізовано автомобіль відповідача (а.с. № 17,18). Це звернення стягнення на автомобіль також відповідачем не оскаржене, незважаючи на те, що державним виконавцем листом за вересень 2017р. відповідачу роз'яснено право ознайомитись з висновком експерта про оцінку вартості автомобіля та оскаржити оцінку. Обставини реалізації 22.01.2018р. автомобіля [PERSON] марки „Форд Транзит" в рахунок погашення заборгованості підтвердив суду й представник відповідача у відзиві на позов (а.с. № 46), отже в силу положень ч.1 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Надані стороною відповідача документи про влаштування сина [PERSON] у дошкільний заклад та школу за місцем проживання батьків відповідача та відвідування сином лікарняного закладу за місцем проживання батьків відповідача (а.с. № 57, 56, 61-86 ), судом не можуть бути прийняті до уваги, як доказ проживання [PERSON] постійно зі своїм батьком та його батьками, оскільки і позивачка і батьки відповідача проживають в одному районі, навіть в одному дворі по пер. Екіпажний, буд. 3 м. Дніпро (а.с. № 2, 96, 100). На титульному листі амбулаторної кварти дитини (а.с. № 61) окрім вищезазначеної адреси, зазначені, як мати, так і батько дитини, у характеристиці на [PERSON] від 26.02.2018р., виданої завідувачем КЗО ДНЗ № 383 ДОР також міститься інформація про те, що дитину забирали із закладу, як батько, мати, так і бабуся з дідусем. Крім того, суд зазначає, що користування бабою та дідом [PERSON] своїми правами на спілкування зі своїм онуком, участь у його вихованні відповідно до ч. 1 ст. 257 СК України не може в жодному випадку бути підставою для звільнення батька дитини від свого обов'язку по утриманню сина та невиконання рішення, що набрало законної сили про стягнення аліментів. За вищезазначеного, суд вважає, що відсутні підстави для звільнення відповідача від стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зменшення розміру пені (оскільки її розмір не перевищує розмір заборгованості по аліментам), отже позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При винесенні цього рішення суд враховує положення ч.8 ст. 7 СК України, в якій задекларовано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та непрацездатних членів сім'ї. Суд у цій справі не обговорює питання про застосування строків позовної давності, оскільки відповідачем у справі про це не заявлено (вимоги ч.3 ст. 267 ЦК України). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову та приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка відповідно до положень ст. 5 Закону України „Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору за подачу позову цієї категорії, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (за ставками 2017р., оскільки позов подано у 2017р.) На підставі викладеного,

Outcome: approved