Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

22.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з позовом про поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що з 13.07.1991 року з відповідачем перебуває в шлюбі, який зареєстрований відділом запису громадського стану м. Краматорська. Під час перебування у шлюбі ними була придбана за договором міни квартира за адресою: [ADDRESS] , тому з огляду на положення ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, вона належить їм на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим вона має намір поділити вищезазначене майно шляхом визначення за собою частки у праві спільної власності. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), [INFO] , 13.07.1991 року уклали шлюб, зареєстрований відділом ЗАГСу м. Краматорська Донецької області, актовий запис №780. Згідно Договору обміну від 31.07.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. за р.№2-1226, [PERSON] обміняв належну йому на підставі договору міни, посвідченого Першою Краматорською ДНК 17.01.1996 року за р.№1-222, 2-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , (за оцінкою 33603,00 грн.) на 3-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (за оцінкою 49281,00 грн.). Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.2020 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , розмір частки 1/1, на підставі договору міни ВАА №285731,31.07.2002р. посвідченого Першою краматорською ДНК, р.№2-1226. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Аналогічні положення містяться в ст. 5 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність», який діяв в період 1991 по 2007 рік в редакції на час виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України (який діяв з відповідними змінами з1969 року по 2004 рік). Майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. \~ \~ \~ \~Статтями 112, 118 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, що діяли на час набуття спірної квартири у власність, майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. \~ \~ \~ \~У частині першій статті 22 КпШС України передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. \~ \~ \~ \~Положеннями статті 29 КпШС України було встановлено порядок поділу майна подружжя. \~ \~ \~ \~Вказані норми ЦК Української РСР та КпШС кореспондуються з нормами, які містяться в ст. 368, 372 ЦК України та ст.ст. 60, 70, 71 СК України, які діють на даний час. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. \~ \~ \~ \~Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. \~ \~ \~ \~Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. \~ \~ \~ \~Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~ \~ \~ \~Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18,від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, провадження № 14-325цс18. \~ \~ \~ \~Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). \~ \~ \~ \~Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] , набута сторонами під час шлюбу, суду не надано належних доказів купівлі вказаного об`єкту за кошти, які є особистою власністю одного зі сторін, то спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між позивачем та відповідачем у рівних частках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. \~ \~ \~ \~У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved