Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

15.08.2014 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, свої позовні вимоги обґрунтовала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В липні 2012 року вона пустила на квартиру [PERSON] з родиною. Відповідачка зобов'язалась сплачувати усі комунальні платежі, а в подальшому викупити вказану квартиру у свою власність. В теперішній час вона не може розпоряджатися своїй власністю, оскільки відповідачка мешкає в квартирі з дітьми та не бажає добровільно звільнити займане житло. Вона не має доступу до свого майна, бо відповідачка чинить їй перешкоди в користуванні її власністю. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю та виселити [PERSON] разом з дітьми з квартири [ADDRESS]. В судове засіданні позивач [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала, пояснила, що в серпні 2012 року її родина вселилась в квартиру позивачки, договорившись оплачувати їй щомісячно по 500 грн. та плату за світло та воду. В грудні 2012 року позивачка повідомила, що буде продавати квартиру, та просила їх звільнити займане житло. Вона попросила її продати квартиру їм. Вони домовились за ціну - 123000 гривень. В грудня 2012 року вона передала позивачці 12000 гривень. В січні 2013 року 35000 гривень, в травні 14000 гривень. Усього вона сплатила позивачці 87000 гривень. Договір куплі-продажу вони не укладали. Решту суми вона не може сплатити, так як в неї не має коштів. Усю суму вона повинна була сплатити до кінця 2013 року. Просить повернути їй гроші і лише після цього вона звільнить квартиру. Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 липня 1998 року (а.с.15) . За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" право власності є абсолютним, яке включає володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, позивач [PERSON] , як власник квартири , має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що в квартирі мешкає [PERSON] , яка в квартирі не зареєстрована, не є власником квартири, не є членом родини, добровільно звільнити квартиру не бажає. Наявність в квартирі [PERSON], обмежує права [PERSON] , як власника, що право власника квартири [PERSON] порушується відповідачкою [PERSON], оскільки вона не має доступу до свого майна, квартира закрита, ключів від квартири в неї не має, відповідачка їй ключі не віддає, до житла не впускає. і вона на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідача, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення її порушеного права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, [PERSON] - підлягають задоволенню. Суд не може погодитись з доводами представника відповідача, що у задоволенні позовних вимог треба відмовити, оскільки між сторонами було укладено договір найму з невизначеним строком, тобто на п'ять років, що треба застосовувати усі умови, наслідки, які передбачені договором найму. Дійсно ст. 168 ЖК України передбачає, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. На підставі ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЖК України договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Під час розгляду справи в суді жодна зі сторін не вказувала на наявність такого договору між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved