Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 28 вересня 2013 року вона уклала з [PERSON] договір позики, за яким [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в розмірі 6000 євро, а [PERSON] зобов`язалася повернути позивачу борг після зняття мораторію на земельний пай, що їй належить. Факт одержання грошових коштів [PERSON] підтвердила шляхом написання розписки. Однак, відповідач ухиляється від повернення позивачу позичених грошових коштів. [PERSON] направила вимогу [PERSON] щодо повернення суми позики, однак лист з вимогою повернувся позивачу не врученим. Тому у відповідача виник борг по поверненню позики в розмірі 6000 євро. Вказану суму [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь, а також понесені нею витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 08 червня 2021 року (а.с.21-22) було залишено позовну заяву без руху. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 червня 2021 року (а.с.29-30) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Позивач зазначив, що відповідач борг так і не повернула, на зв`язок не виходить. [PERSON] повторно не з`явилася у судове засідання. Вона повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи у порядку, передбаченому ч.11,12 ст.128 ЦПК України через оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bpm.ko.court. gov.ua/sud1005 (а.с.31,43), а також направленням поштової кореспонденції на адресу відповідача, вказаній у позові (а.с.37,46). 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 28 вересня 2013 року [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в розмірі 6000 євро, а [PERSON] зобов`язалася повернути позивачу борг після зняття мораторію на земельний пай, що їй належить. Ця обставина підтверджується копією розписки, складеної відповідачем (а.с.3). До розписки відповідач передала позивачу оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.4), свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.5). 18 лютого 2021 року [PERSON] направила на відому їй адресу проживання відповідача вимогу про повернення суми позики протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги (а.с.6). Конверт з вимогою повернувся без вручення [PERSON] (а.с.7). Спірні правовідносини регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] повернула суму позики після пред`явлення їй вимоги про повернення суми позики. Тому у неї виник борг за договором позики від 28 вересня 2013 року в розмірі 6000 євро. В матеріалах цивільної справи також відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення судового рішення відповідач добровільно погасила борг за договором позики. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути борг за договором позики в розмірі 6000 євро. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 2008 гривень 80 копійок. Це підтверджується квитанцією №37261361-1 від 16 червня 2021 року (а.с.24а). Пред`явлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2008 гривень 80 копійок. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із заяви представника позивача адвоката Сайка Ю.В., поданого до суду, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано: ордер серії КС №79689 від 15.06.2021, копію договору про надання правової допомоги №26 від 14 січня 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро "Сайко та партнери"; додаткову угоду №1 до цього договору, укладений між тими ж сторонами 14 січня 2021 року, в якому зазначено, розмір гонорару бюро, та тарифну ставку бюро, яка складає 1000 грн /1 година Також надано акт №1 від 05 серпня 2021 року, який містить опис правової допомоги, кількість витраченого часу, вартість за кожну послугу та загальну вартість витрат на суму 4000,00 грн; а також квитанцію №38152570-1 від 05 серпня 2021 року щодо сплати позивачем 4000,00 грн за вищевказаним договором (а.с.38, 49-56). Зазначені документи підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомоги у заявленому нею розмірі 4000,00 грн., є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а тому суд вважає, що з [PERSON] у зв`язку із задоволенням позову [PERSON] , на користь останньої, належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень 00 копійок.

Outcome: approved