Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

25.09.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON] в особі представника адвоката Кузнєцової О.П. з позовною заявою щодо скасування усиновлення нею неповнолітньої [PERSON] ), [INFO] . Позов мотивовано відсутністю взаємної злагоди між позивачем та усиновленою нею донькою в силу особистих якостей дитини, що проявляється в агресивній та зневажливій поведінці дитини по відношенню до позивача, як прийомної матері. Зі змісту позовної заяви [PERSON] зокрема зазначила, що усиновляючи дитину, вона бажала створити велику, міцну родину, подарувати дитині материнську любов, турботу, піклування та захист. Виховуючи [PERSON] вона намагалася прищепити їй любов та повагу до членів сім`ї та оточуючих, опіклувалася нею, створювала належні умови, влаштувала до школи, утримувала її, возила в санаторії з метою оздоровлення, водила на різноманітні гуртки. Однак, незабаром в поведінці [PERSON] стала часто проявлятися агресія по відношенню до неї та інших дітей в школі. На зауваження і пояснення про неприпустимість такої поведінки реагувала нервово, кидаючи іграшки, ламаючи меблі та техніку. За заявою позивача та за направленням, [PERSON] була госпіталізована до психіатричної лікарні де перебувала декілька днів. Причиною госпіталізації була знервованість, непосидючість, конфліктність, агресивність, низька успішність. Згідно шкільної характеристики за місцем навчання [PERSON] є дитиною важкою у вихованні. Після перебування у лікарні [PERSON] було встановлено діагноз - гіперкінетичний розлад поведінки. Змішаний розлад шкільних навичок. Рекомендовано в тому числі: спостереження у дитячого психіатра за місцем проживання, за показниками коректори поведінки, психолого-метаболічна корекція, продовження навчання за загальноосвітньою програмою та за згодою матері направити на ПМПК для вирішення питання про місце навчання. З урахуванням постановленого діагнозу та рекомендацій лікувального закладу, на підставі заяви [PERSON] та протоколів, у 2014-2015 та 2015-2016 навчальних роках учениця Великоновосілківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, [PERSON] була переведена на індивідуальну форму навчання. В 2014-2015 та 2015-2016 навчальних роках для вивчення предметів на індивідуальній формі навчання. Психолог школи проводила ряд заходів з проблематики девіантної поведінки учениці: індивідуальні бесіди, діагностика та спостереження. За результатами діагностики [PERSON] мала низький рівень агресії та середній рівень індексу ворожості (образливість та підозрілість). Проте на думку позивача, робота психолога результатів, що відбилися б на поведінці дитини, в домашніх умовах, позитивних результатів не дала. [PERSON] все більше почала проявляти агресію по відношенню до неї, повсякчас звинувачувала матір в тому, що вона, недостатньо модно її одягає, не виховує її належним чином, і якщо б її не всиновили, вона б потрапила до іншої, кращої сім`ї і взагалі вона їй ніхто. Крім того, неодноразово вона висловлювала в адресу позивача погрози застосування фізичної розправи, бажаючи смерті. З приводу такої поведінки, позивач вимушена була звертатися до виховного закладу де навчалася дитина, Відділу ювенальної превенції Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецької області. Проте бажаних результатів не настало. [PERSON] , за підозрою позивача, почала палити, пізно почала повертатися додому, без дозволу брала грошові кошти, ворожо поводилася з сусідами та іншими дітьми, з якими у неї виникали неприязні стосунки. Між позивачем та дитиною був втрачений позитивний психоемоційний зв`язок, без якого неможливий нормальний та гармонійний розвиток дитини та створення люблячого сімейного оточення для дитини, хоча, на думку позивача, вона здійснила всі дії на створення стосунків для спільного проживання та виконання своїх батьківських обов`язків, однак, взаємна злагода в силу особистих якостей [PERSON] не з`явилася, в результаті чого позивач не користується авторитетом у дитини. За таких обставин позивач зазначила, що підстави для нормалізації відносин між нею та усиновленою дитиною відсутні і подальше усиновлення може порушувати інтереси дитини та її, як усиновлювача, що і викликало в даному випадку звернення до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на скасуванні усиновлення, підтвердили неможливість продовження подальшого виховання та сумісного проживання позивача та дитини. Проти зустрічного позову заперечили, посилаючись на його безпідставність, та звернули увагу суду бездіяльність служби у справах дітей Великоновосілківської райдержадміністрації, оскільки соціальний супровід сім`ї жодним чином не здійснювався. Представник відповідача та представник 3 особи заперечили проти скасування усиновлення, наполягали на необхідності позбавлення позивача батьківських прав. Їх позицію підтримала і [PERSON] , яка була присутня в судовому засіданні. Анастасія зазначила, що у дитячому будинку їй ліпше ніж у прийомної матері, повертатися до неї вона не бажає, оскільки не хоче виникнення нових скандалів та непорозумінь. З приводу позбавлення позивача батьківських прав Великоновосілківською райдержадміністрацією 07.12.2018 року було заявлено зустрічний позов на первісну позовну заяву, щодо позбавлення позивача батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що усиновлювач [PERSON] , з самого початку була обізнана з медичними висновками про стан здоров`я дитини[PERSON] ), [INFO] , її фізичний та розумовий розвиток, ознайомлена з правами і обов`язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення. Під час знайомства з дитиною, встановлення з нею контакту в Донецькому міському спеціалізованому Будинку дитини «Наші діти» [PERSON] адміністрацією дитячого закладу було надано вичерпну інформацію щодо біологічної сім`ї дитини, їх стану здоров`я, особливостей характеру, поведінки, тощо. [PERSON] добре усвідомлювала, що усиновлення надає усиновлювачу права і накладає на них обов`язки щодо дитини, яку вони усиновили, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини, але усиновителька вважає, що через поведінку доньки втратила контроль над нею, почала боятися її дій, перепадів у настрої. За змістом висновку органу опіки та піклування наявність психіатричного захворювання у дитини не доведено відповідними спеціалістами, лікування дівчинка на даний час не потребує, її реабілітацію тільки розпочато у Великоновосілківському центрі, будь-які результати розвитку хвороби відсутні, тяжкість захворювання і його розвиток у подальшому, ступінь загрози для оточуючих, спадковість і можливість проявів аналогічних захворювань у дитини можливо встановити лише за результатами судово-психіатричної експертизи. [PERSON] звернулася із заявою від 20 серпня 2018 року з проханням влаштувати її дитину до Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. З 27 серпня 2018 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] і по теперішній час знаходиться у Великоновосілківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Під час перебування у центрі з дівчинкою працюють психологи. Для [PERSON] психологами була розроблена індивідуально-корекційна програма, щодо вирішення проблеми, яка склалася в родині. Відповідно до результатів психологічного спостереження з`ясовано, що неповнолітня дитина характеризується доброзичливим, веселим, досить товариським підлітком; у ставленні до людей, які їй подобаються і відповідають взаємністю, піклується про них і намагається надати допомогу і підтримку. За час перебування дитини в центрі соціально- психологічної реабілітації дітей був визначений рівень розвитку пізнавальних процесів, особові особливості дитини. [PERSON] бере активну участь у житті закладу, дотримується правил поведінки, організована. [PERSON] навчалась у Нескучненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені М.О. Корфа. Відповідно до характеристики зі школи дитина навчається у 9-му класі, володіє матеріалом на середньому рівні, заняття відвідує регулярно, приймає активну участь у громадському житті школи, в класі товариська, стримана, дотримується правил поведінки, правопорушень з боку [PERSON] виявлено не було. Згідно довідки Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, з 27 серпня 2018 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] і по теперішній час знаходиться в зазначеному закладі, жодного разу мати неповнолітньої дитини, [PERSON] не відвідувала. Для недопущення порушення прав дитини на матеріальне забезпечення в даному випадку на думку відповідача існують обставини саме щодо позбавлення позивача - відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , а відтак і стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Заслухавши сторони справи, дослідивши документи додані до позовів, судом встановлено такі обставини: [PERSON] , [INFO] , (паспорт серії [NUMBER] виданий Великоновосілківським РВ УМВС України в Донецькій області 05.10.1999 року), яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю неповнолітньої: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а/з № 156 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька 12.10.2004 року) (а.с. 9-10, 12). Батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] записаний відповідно до частини першої статті 135 СКУ (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 26.10.2017 року № 00018922553, наданий Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) (а.с. 12). Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 10.02.2006 року була задоволена заява [PERSON] , [INFO] , щодо усиновлення [PERSON] , [INFO] . При записі [PERSON] матір`ю [PERSON] , змінено прізвище « [PERSON] » на « [INFO] », ім`я « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відомості про дату і місце народження [PERSON] залишено без змін. Свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] анульовано (а.с. 11). За змістом виписного епікризу від 27.12.2013 року № 2526 [PERSON] , [INFO] було встановлено діагноз - гіперкінетичний розлад поведінки. Змішаний розлад шкільних навичок. Неорганічний енурез. Рекомендовано, серед іншого, спостереження у дитячого психіатра за місцем проживання, за показниками коректори поведінки, психолого-метаболічна корекція, продовження навчання за загальноосвітньою програмою та за згодою матері направити на ПМПК для вирішення питання про місце навчання (а.с. 15-16). За змістом характеристики Великоновосілківської ЗОШ І-ІІІ ст.. від 25.09.2018 року учениця 9-б класу [PERSON] , 2004 року народження навчається в даній школі з 4 класу. За час навчання зарекомендувала себе як не старанна, не здібна, некомунікабельна, проте активна в позашкільній діяльності учениця. Має середні здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Пам`ять слабо розвинена. Увага - нестійка. До уроків готується несистематично. Не проявляє інтересу до навчання. Має схильність до предметів гуманітарного циклу. Але мовлення розвинуте слабо. Мова невиразна, думки висловлює не чітко, словниковий запас - незначний. Логічне мислення розвинуте, вміє аналізувати, робити правильні висновки. Переважають такі риси характеру: грубість, мовчазливість, наполегливість, норовитість, схильність до незалежності, не користується авторитетом серед однокласників, не є лідером у дружньому спілкуванні. Щоб підвищити авторитет, бере активну участь у громадському житті класу. До доручень ставиться відповідально. Має вади здоров`я. Мати цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім`ї. Надає допомогу класному керівнику. Регулярно відвідує школу (а.с. 21). Згідно письмової заяви [PERSON] , яка є сусідкою позивача [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS] , остання зазначила, що знає [PERSON] з 1993 року. З моменту усиновлення [PERSON] доньки [PERSON] , [PERSON] влаштовує сварки з матір`ю а також іншими сусідами, веде себе агресивно та зневажливо як у відношенні до матері так і інших сусідів (а.с. 22). За заявою [PERSON] від 20.08.2018 року (а.с 107-109), неповнолітня [PERSON] , [INFO] перебуває у Великоновосілківському центрі соціально - психологічної реабілітації дітей. За змістом характеристики з Нескученської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Великоновосілківського району Донецької області, де навчалась неповнолітня [PERSON] , дитина володіє матеріалом на середньому рівні, заняття відвідує регулярно, приймає активну участь у громадському житті школи, в класі товариська, стримана, дотримується правил поведінки (а.с. 110). Згідно психолого - педагогічної характеристики неповнолітня [PERSON] характеризується доброзичливим, веселим, досить товариським підлітком; у ставленні до людей, які їй подобаються і відповідають взаємністю, піклується про них і намагається надати допомогу і підтримку. За час перебування дитини в центрі соціально- психологічної реабілітації дітей був визначений рівень розвитку пізнавальних процесів, особові особливості дитини. [PERSON] бере активну участь у житті закладу, дотримується правил поведінки, організована (а.с. 111). Згідно висновку Великоновосілківської райдержадміністраці, з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на підставі ст. ст.. 150, 164-166, 180, 181, ч. 2 ст. 182, ч. 5 ст. 183,ст.. 184, ст.. 191 СК України, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини (а.с 113). Не погоджуючись з позовними вимогами Великоновосілківської райдержадміністрації, [PERSON] , у своєму відзиві на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, підтвердила зазначене нею у позовній заяві щодо скасування батьківства, але заперечила відсутність з її боку необхідного обсягу утримання неповнолітньої [PERSON] .. У ситуації яка призвела до необхідності скасування батьківства своєї провини не вбачає. Доповнила матеріали справи додатковими доказами: фотоматеріалами в доказ поїздок дитини на відпочинок, письмовими заявами сусідок з місця її проживання в доказ негідної поведінки дитини. Також [PERSON] зазначила, що рішення про влаштування до дитячого центру [PERSON] було прийнято спільно з дитиною. Крім того [PERSON] заявила, що при зверненні Великоновосілківської райдержадміністрації до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав, не було сплачено судовий збір, що у сукупності є підставою для відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви (а.с. 125-127). Згідно ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Згідно Постанови Пленуму ВСУ N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести - відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Зі змісту позовної заяви, [PERSON] , причинами скасування усиновлення зазначає відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновленої [PERSON] та наявність у неї психічного захворювання, тобто обставини невинного характеру з її сторони. Проте гіперкінетичний розлад, про наявність якого у неповнолітньої [PERSON] зазначає позивач, згідно медичних даних - це хронічне захворювання, симптоми його проявляються роками, але взаємодія медичних спеціалістів, батьків, вихователів та вчителів може сприяти значному їх зниженню і покращенню стану дитини. Батькам, які мають дітей із симптомами гіперкінетичного розладу, рекомендоване проходження тренінгів із оволодіння навичками поведінки, які мають навчатись керувати поведінкою своєї дитини. Керувати поведінкою своєї дитини, зменшувати її негативні наслідки є важливим завданням для батьків. Правильно організоване навчання такої дитини, вміння поводитися з нею: правильно керувати її поведінкою, виставляти рамки, утримувати її увагу тощо, всі ці правила повинні знати батьки, працюючи у тісному тандемі з дитячим психіатром, який правильно скеровуватиме їх дії. Основною метою виховання є доведення дитині, що її активність в міжособистісних стосунках може бути безпечною та цікавою. Якщо дитина вчасно не отримає допомоги, наукові дослідження показують, що з кожним роком її самооцінка падатиме, зростатиме депресія, поведінка може стати антисоціальною. Якщо їм не приділити уваги, їхнє життя може стати великою катастрофою. Батьки мають любити дитину і вірити в неї. Суд погоджується з тим, що неповнолітня [PERSON] є непростим у вихованні підлітком, як і тисячами інших підлітків її віку, проте втрата позитивного психоемоційного зв`язку між позивачем та дитиною, без якого неможливий нормальний та гармонійний розвиток дитини, не могла відбутися тільки з причин особливих якостей неповнолітньої [PERSON] . Виховання дитини є процес заохочення та підтримки фізичного, емоційного, соціального та інтелектуального розвитку дитини від народження до дорослості, тобто цілодобовий безкінечний процес, який потребує значних зусиль. Незаперечно процес виховання поділяється на матеріальну підтримку вихованця та емоційну складову. Матеріалами справи доведено та ніким не заперечене, що позивач, в межах своїх можливостей матеріально забезпечувала дитину. Проте в даному випадку спостерігається фактична відмова усиновителя від подальшого виховання дитини, в силу причин які на її думку, повністю залежать від поведінки у відношенні до неї неповнолітньої доньки. В той же час, на запитання суду, [PERSON] відповіла, що коригувати власну поведінку відповідно до потреб дитини вона не вважала за необхідне, і до спеціалістів з цього приводу не зверталась. Намагання матері виховувати дитину на позитивному прикладі інших дітей призводило лише до заниження самооцінки дівчинки та виражалось у агресивному ставленні [PERSON] до свого оточення. Про неправельний підхід матері до виховання дитини свідчать і те, що характеристики дитини за час перебування в притулку значно покращились. На даний час [PERSON] навчається в професійно-технічному ліцеї, здобуває професію кухаря, планує продовжити навчання. ЇЇ вихователь в усних поясненнях зазначила, що жодних зауважень до дитини немає. Згідно з частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За частинами першої, другої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01 вересня 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. За змістом ст. 242 СК україни якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи надані у справі докази, суд приходить до переконання, що мати переклала свою відповідальність на неповнолітню доньку, самоусунулась від піклування про дитину, небажаючи і неусвідомлюючи необхідності у корегуванні власної поведінки та підходу до виховання дитини з урахуванням її особливостей, в повній мірі не доклала зусиль і не вчинила усіх можливих заходів для того, щоб дитина виросла і стала повноцінним членом суспільства, могла себе реалізувати, позитивно ставитись до життя та оточення. Заперечення позивача проти зустрічного позову, суд розцінює як небажання матері брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. При даних обставинах суд, дослідивши всі обставини даного цивільно - правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дітини. В той час як скасування батьківства звільнить усиновлювача від обов`язку матеріального забезпечення дитини та призведе до порушення її майнових прав, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. Суд критично оцінює посилання представника позивача на подання зустрічного позову виключно за для виправдання невиконання покладених на службу обов`язків щодо соціального супроводу сім`ї, оскільки дії чи бездіяльність служби у справах дітей Великоновосілківської райдержадміністрації не є предметом розгляду у даній справі. У разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.166 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Судові витрати по справі, в порядку ст. 88 ЦПК України, слід покласти на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved