Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

26 червня 2017 року позивач, [PERSON], звернулась в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до відповідача, Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, про визнання права на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що прийнявши спадщину за заповітом після смерті своєї матері, [PERSON], яка померла 29 квітня 2016 року, позивач не може оформити перехід права власності на чотири земельні ділянки, із-за відсутності їхньої реєстрації в Державному земельному кадастрі. В судове засідання сторони не зявились, від них надійшли заяви в яких, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а відповідач, Опішнянська селищна рада Зіньківського району Полтавської області не заперечує проти позовних вимог, просять суд справу розглянути за їх відсутності. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги письмові заяви сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: 29 квітня 2016 року у віці 84 роки в селі Вільхове Зіньківського району Полтавської області померла мати [PERSON], [PERSON], про що 04 травня 2016 року складено відповідний актовий запис за №37 і Виконавчим комітетом Опішнянської селищної ради Зіньківського району видано свідоцтво про смерть серії I-КЕ №323243. На час відкриття спадщини за останнім місцем проживання [PERSON] крім неї ніхто не проживав і не був зареєстрований, що підтверджується довідкою № 1868 від 31.05.2017 р. виданою Опішнянською селищною радою. [PERSON] при житті склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] 02 березня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №110. За цим заповітом все майно, яке належить [PERSON] і на яке вона матиме право на час смерті, заповідано [PERSON]. Спадкова справа на майно померлої [PERSON] за №47/2017 заведена приватним нотаріусом [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Крім позивача більше ніхто з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотаріуса не звертався, будь-яких майнових вимог з боку ймовірних кредиторів не предявлено. В свою чергу, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та батька [PERSON], [PERSON], який помер 13 грудня 2002 року, але перехід права власності на прийняте у складі спадщини майно не оформила. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка, [PERSON], підтверджується довідкою №783 від 21.04.2017 р. Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області про осіб, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно п.1) ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володінням спадковим майном. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (діяла в часі відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. 01 червня 2017 року у спадковій справі №47/2017 приватний нотаріус [PERSON] видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1.4888 га (кадастровий номер 5321355400:00:001:0048), яка належала [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла [PERSON], як дружина. Крім майна на яке нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину, до складу спадщини охопленої заповітом і прийнятої [PERSON], також входить право власності на: - земельну ділянку площею 1.41 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, яка була передана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №650774, зареєстрованого 22 лютого 2002 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №601; - земельну ділянку площею 0.47 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, яка була передана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ №057654, зареєстрованого 22 лютого 2002 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №601; - земельну ділянку площею 1.10 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, яка була передана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №617028, зареєстрованого 29 грудня 2001 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №5, право власності на яку перейшло до [PERSON] в порядку спадкування за законом; - земельну ділянку площею 0.51 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, яка була передана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №685127, зареєстрованого 29 грудня 2001 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №5, право власності на яку перейшло до [PERSON] в порядку спадкування за законом. З правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі № 6-3095цс15 постанова від 6 липня 2016 року слідує, що особа яка вчасно прийняла спадщину у спосіб встановлений законом, є власником спадкового майна, має право володіти й користуватися ним, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном. На звернення представника [PERSON], [PERSON], до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину, 02 червня 2017 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 1.41 га, площею 0.51 га, площею 1.10 га. площею 0.47 га з підстав відсутності у Державному земельному кадастрі реєстрації земельних ділянок. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус винесла постанову №02-31/321. Постанову нотаріуса позивач не оскаржила, так як вона винесена відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» з підстав визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України та ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Таким чином, відсутність реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі є перешкодою в належному оформленні та реєстрації спадщини, тому невизнане право позивача на спадщину підлягає судовому захисту. Родинні відносини позивача, [PERSON], зі спадкодавцями [PERSON] і [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії VI-УР №1635744, в якому батьками народженої 3 червня 1964 року [PERSON] зареєстровано [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 26 серпня 1988 року I-КЕ №463633. З записів паспорта громадянина України серії КН 918689 виданого 6 травня 1999 року Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області, [PERSON] народилася 3 червня 1964 року, в селі Вільхове Зіньківського району Полтавської області, в розділі сімейний стан зроблено відмітку з проставлянням штампу про реєстрацію 26.VIII 1988 р. шлюбу з гр.. [PERSON]. Згідно Довідок від 27.03.2017 р. від 31.03.2017 р. №№28/0/196-17; 29/0/196-17;54/0/196-17; 55/0/196-17 про нормативну грошову оцінку земельних ділянок площею 0.47 га, площею 1.10 га, площею 1.41 га та площею 0.51га, їх нормативна грошова оцінка становить 10390,16 грн., 5861,38 грн., 5861,38 грн., 10390,16 грн., відповідно, виходячи з їх сумарної вартості 38503,08 грн. визначено ціну позову та сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., який зараховано на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ст. 328 , п. 11, ч.1 ст. 346 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами норм ст.1225 ЦК України та п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини без зміни її цільового призначення. Земельна ділянка, як обєкт цивільних прав, ідентифікується визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, що передбачено ст.79 1 Земельного кодексу України. В Україні юрисдикційну функцію щодо оформлення спадкових прав виконує нотаріат. В тім, суб'єктивне право позивача на успадкування права на земельні ділянки перебуває у невизнаному стані по причині, що земельні ділянкм, як обєкт цивільних прав не визначені у відповідності до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України. Вказана обставина не дозволяє позивачу через органи нотаріату оформити спадкові права на нерухоме майно та здійснити реєстрацію речового права на нього. Так як суд здійснює правозахисну функцію, а нотаріат в даному випадку - правоохоронну, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо визнання права на земельні ділянки. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судові витрати покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене відповідно до ст.529, п.1) ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.16, ст. 328, ст. 346, ст. ст.1217,1218, 1225, ч.ч.1,5 ст.1268 Цивільного кодексу України, п. г) ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр",

Outcome: approved