Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] , яка за свого життя склала заповіт, посвідчивши його у Кривоносівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, заповіла позивачу по справі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно померлого до складу якого, серед іншого входить земельна ділянка, площею 2,5469 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Кривоносівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Позивач виявила намір належним чином прийняти спадкове майно після смерті [PERSON] та подала до нотаріальної контори відповідну заяву. Однак позивач не може оформити своє право на вказану земельну ділянку, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю, що стверджує відповідні прва спадкодавця на вказану земельну ділянку, міститься виправлення в написанні прізвища спадкодавця. За цих підстав нотаріус, постановою від 19.03.2019 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання, враховуючи неможливість внесення таких виправлень у правовстановлюючий документ за відсутності власника, була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач не з`явилась, однак надала до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача Кривоносівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 27.04.2017 року) [PERSON] померла [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №2. Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту [PERSON] від 14.01.2016 року, посвідченого секретарем Кривоносівської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №6, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б не складалось, заповіла [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2019 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, площею 2,5469, у зв`язку із наявністю виправлень у правовстановлюючому документі. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю (серії [NUMBER] ) " [PERSON] " на праві приватної власності, на підставі рішення Кривоносівської сільської ради від 22.03.2001 року за №17, належить земельна ділянка площею 2.5469 га, в адміністративних межах Кривоносівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом із тим із вказаного державного акту вбачається, що прізвище спадкодавця зазначено як [PERSON] , яке перекреслено та над ним зазначено прізвище [PERSON] . Отже, у правовстановлюючому акті містяться виправлення. Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку стверджується матеріалами справи. Так із зазначеного вище державного акту вбачається, що він виготовлений відповідною державною установою на підставі рішення сільської ради та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №279. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, окрім іншого, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зданими довідки Кривоносівської сільської ради від 14.03.2019 року за №55 за [PERSON] обліковується земельна частка (пай) в розмірі 2,5469 га. Кривоносівська сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаних прав [PERSON] .. Таким чином вбачається, що [PERSON] мала право на вказану земельну частку (пай), і хоча правовстановлюючий документ має виправлення, вказана обставина не може слугувати для позбавлення спадкодавця такого права. Відповідно до загальних норм, закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №513/01-16 від 28.05.2019 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №263/2017. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] , на ім`я якої 22.03.2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а оскільки оригінал правовстановлюючого документа містить виправлення, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved