Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

16.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивував тим, що 01.08.1998 року уклав шлюб із відповідачкою у Новострілищанській селищній раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №03. Від подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON]. З відповідачкою вирішив розірвати шлюб, оскільки через постійне втручання у сімейне життя мами відповідача, він змушений був переїхати проживати до м.Львова, де винаймає квартиру. Відповідачка на його пропозицію переїхати проживати разом із сином до нього у м.Львів відмовилась, пояснивши, що не може залишити свою маму. Із врахуванням такої позиції відповідачки, він із нею два останні роки спільно не проживає і не підтримує жодних стосунків. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, сім"я існує формально, а тому шлюб просив розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав із підстав вказаних у позові. Окрім того вказав, що має намір створити другу сім"ю, тому просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, про що подала відповідну заяву. Заслухавши позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], яке видано Новострілищанською селищною радою Жидачівського району Львівській області 01.08.1993 року, вбачається, що цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Згідно із копією паспорта громадянина України серія [NUMBER], який виданий 04.11.2015 року Жидачівським РС ГУДМС України у Львівській області, [PERSON] народився [INFO]. (а.с.5). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, з 2014 року не проживають спільно. Фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved