Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, яку в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , у період часу з 01 січня 2009 року по день смерті останнього, а саме по [INFO] включно за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Ѕ частина житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності батькові позивача - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 03 жовтня 2001 року за реєстровим №1-1661. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позивач, будучи єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 січня 2019 року, винесеною державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В., йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності з тих підстав, що відсутні дані щодо його проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті. Позивач зазначив, що у період часу з 2009 року по день смерті батька, а саме по 15 [INFO] він проживав з ним за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, несли витрати по утриманню будинку, позивач надавав батькові повсякденну допомогу, поховав його за власні кошти та продовжив жити у спірному будинку до 2012 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2019 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено; з Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» витребувані відомості щодо права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також відомості щодо інвентаризаційної вартості зазначеного нерухомого майна; з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та мешкав за адресою: [ADDRESS] , чи маються відомості щодо складання заповітів від його імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього. 17 вересня 2019 року Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2019 року надана заява з відповідними доказами. 18 вересня 2019 року Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2019 року надана відповідна заява. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримую у повному обсязі. Представник відповідача Височанської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, 07 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом секретаря Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Нетецької Т.І., зі змісту якого вбачається, що Височанська селищна рада визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі змісту довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих. №Л-2719 від 17 вересня 2019 року право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 03 жовтня 2001 року за реєстровим №1-1661 (Витяг про державну реєстрацію прав №36772329 від 17 грудня 2012 року, реєстраційний номер об`єкта 38632703). Інвентаризаційна вартість вищевказаної Ѕ частини житлового будинку станом на 01 січня 2019 року становить 155165 гривень. Згідно даних технічної інвентаризації, загальна площа будинку складає 100,5 кв.м., житлова - 47,7 кв.м. Згідно акту, складеного депутатом виборчого округу №10 Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Новіковою Н.О. від 10 лютого 2019 року, прибудинкова територія домоволодіння за адресою: [ADDRESS] відповідає правилам благоустрою, прийнятим на теріиторії Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 жовтня 1987 року. Як вбачається зі змісту акту, складеного 10 лютого 2019 року депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Новіковою Н.О., за адресою: [ADDRESS] дійсно проживав позивач [PERSON] у період з 2009 року по 2012 рік. [PERSON] за зазначеною адресою мешкав зі своїм батьком [PERSON] , в тому числі на день смерті останнього, вів з ним сумісне господарство, [PERSON] за власні кошти поховав батька та отримав свідоцтво про смерть. Зазначені обставини підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , які поставили свій підпис у зазначеному акті. Як вбачається зі змісту листа завідувача Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Кормілець Ю.М. №3753/02-14 від 13 вересня 2019 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ч. 3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено під час судового розгляду, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина в тому числі у вигляді Ѕ частини житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син - позивач у справі [PERSON] , що підтверджується листом завідувача Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Кормілець Ю.М. №3753/02-14 від 13 вересня 2019 року. Враховуючи всі надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає встановленим той факт, що позивач [PERSON] проживав разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2009 року по день смерті останнього, тобто по [INFO] , за час спільного проживання вони вели спільне господарство, після смерті батька позивач його поховав за власні кошти та продовжив проживати у спірному будинку до 2012 року. При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначено, що що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. В постанові від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц Верховний Суд зазначив що, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ВС зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Враховуючи ту обставину, що надані позивачем докази не містять конкретно визначений день, з якого останній проживав спільно з батьком за адресою: [ADDRESS] , таким днем відповідно до вимог цивільного законодавства є перше число першого місяця року, який він зазначає у своїй заяві - тобто 01 січня 2009 року. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи, що судом встановлений факт проживання позивача разом зі спадкодавцем на день його смерті за адресою: [ADDRESS] , ту обставину що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , з яким він спільно проживав по день смерті останнього та поховав його за власні кошти, єдиний, хто звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а також ту обставину, що відповідач у справі визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача також в частині визнання за ним права власності на Ѕ частину

Outcome: approved