Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

4 жовтня 017 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування їх житловим будинком за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказували наступне. У їх власності знаходиться зазначений житловий будинок, в якому вони проживають разом. Зазначений будинок належить їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В цьому будинку зареєстрований, хоча і не проживає з 2005 року стороння особа [PERSON]. Дана обставина заважає позивачам в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, також їм доводиться самостійно сплачувати по рахункам по оплаті комунальних платежів. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не знявся з реєстрації, хоча і в будинку з 2005 року не мешкає, тому просили позбавити його права користування цим будинком. Позивачки в судове засідання не з`явились, однак їх представник надіслав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за їх відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце слухання справи судом був повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Будинок [ADDRESS] належить позивачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач, який є сторонньою особою, зареєстрований в ньому, хоча і не проживає з 2005 року, що підтверджено актом виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачів як власників будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідач в будинку добровільно не мешкає, не є членом сім`ї позивачів, тому позовні вимоги [PERSON], та [PERSON] законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved