Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03 травня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2016 шлюб між ними було розірвано. З того часу відповідач не бачив сина жодного разу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Крім того, син хворіє та потребує постійного лікування. Відповідач зловживає алкоголем та неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Вироком Канівського міськрайонного суду від 22.05.2015 у справі № 697/3203/14-к відповідача було позбавлено волі терміном на 2 роки за вчинення в стані алкогольного сп`яніння ДТП та крадіжку автомобіля. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. З огляду на вказані обставини, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] . Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19.05.2021 (а.с.26). 19.05.2021 підготовче судове засідання у справі відкладено до 24.06.2021, у зв`язку з неявкою сторін (а.с.66). 24.06.2021 відкладено підготовче засідання на 22.07.2021 в зв`язку з клопотанням третьої особи (а.с.76-77). 22.07.2021 відкладено підготовче засідання на 07.09.2021 в зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с.83). Ухвалою суду від 07.09.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, відкладено підготовче засідання до 30.09.2021 (а.с.90-91). 30.09.2021 відкладено підготовче засідання до 28.10.2021 в зв`язку з невиконанням ухвали суду від 07.09.2021 (а.с.103). Ухвалою суду від 28.10.2021 підготовче провадження у справі відкладено до 09.11.2021 в зв`язку з ненадходженням до суду висновку Органу опіки та піклування Солом`янської у місті Києві державної адміністрації та продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів (а.с.111). В судове засідання позивач не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Штиху М.М. Представник позивача [PERSON] - адвокат Штих М.М. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення (а.с.106). Представник третьої особи судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій не заперечував щодо задоволення позовних вимог (а.с.117). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Каневі; батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2016 у справі № 697/1058/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.11). Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 14.02.2017 Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). З довідки № 56 від 11.03.2021, виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступеня № 71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що [PERSON] є учнем 3-В класу спеціалізованої школи № 71 Солом`янського району м. Києва (а.с.13). Як вбачається з характеристики [PERSON] , виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступеня № 71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] навчається в школі з 2 класу. Зарекомендував себе як дисциплінований учень. З третього класу переведений на індивідуальну форму навчання. Мама, [PERSON] , постійно піклується про сина, підтримує зв`язок з вчителями, допомагає сину з навчанням (а.с.14). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), згідно з положеннями якої, жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 вказаної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Так, згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, Органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.118). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] жодних спроб на відновлення відносин зі своєю дитиною не зробив та самоусунувся від його виховання та утримання. Будь-яких доказів, які могли б спростувати вказані вище обставини відповідачем до суду надано не було, факти створення будь-ким перепон у спілкуванні відповідача зі своїм сином судом не встановлені та відповідачем про такі не повідомлені, відповідач до органів опіки та піклування з подібними заявами про створення йому перешкод у спілкуванні зі своїм сином не звертався. При розгляді справи судом достовірно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , не забезпечує його необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Оцінюючи зібрані у справі докази, враховуючи думку відповідача, який визнає позовні вимоги та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина, з метою захисту законних прав та дотримання інтересів малолітньої дитини, забезпечення умов для її належного утримання, виховання та повноцінного розвитку, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved