Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

28.02.2020 [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] в якій просить визнати за нею право власності на самовільно збудований житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право власності на половину земельної ділянки загальною площею 0,12 га., набутої в шлюбі з [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Залізничого районного суду м.Львова від 23.07.2019. У даному шлюбі подружжя придбало земельну ділянку площею 0,12 га., яка знаходиться в [ADDRESS] та згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №504720 належить [PERSON] . На вищезгаданій земельні ділянці позивач почала будівництво житлового будинку, яке на даний час є незавершеним. У зв`язку з наведеним [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 0,06 га., земельної ділянки, яка є спільним набутим майном у шлюбі та визнати за нею право власності на самовільно збудований житловий будинок. Ухвалою суду від 20.03.2020 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення її недоліків. 25.05.2020 позивач усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 26.05.2020 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.09.2020 підготовче засіданні закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленний про дату, час та місце судового засідання, причин неявки суду не повідомив. В матеріалах справи є його заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу в якій [PERSON] вказав, що йому відомо про позов [PERSON] , проти задоволення позову не заперечив. Представник третьої особи відділу містобудуваня і архітектури Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився хоча був належним чином повідомленний про дату, час та місце судового засідання, причин неявки суду не повідомив. З урахуванням наведеного, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як видно з рішення Залізничного районного суду м.Львова, 23.07.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17.02.2007 Франківським відділом РАЦС Львівського МУЮ, актовий запис №51. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №504720, який видано на підставі договору купівлі-продажу ВЕК №788459 від 12.06.2007 за реєстровим №1214, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1200 га., яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який видано за заявою [PERSON] , земельна ділянка площею 0,1200 га., кадастровий №4622155600:01:002:0095, яка належить згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №504720 [PERSON] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На вищевказаній земельній ділянці площею 0,1200 га., кадастровий №4622155600:01:002:0095 є самочинно збудований житловий будинок, що ствреджується з технічного паспорта Червоноградського ДКП МБТІ, який виготовленого на замовлення [PERSON] . Рік будівництва 2012. Відповідно до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд житлового будинку в [ADDRESS] , його інвентаризаційна вартість становить 958691,00 грн. Згідно з заявою [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 15.10.2019, [PERSON] на самовільно побудований в шлюбі житловий будинок в [ADDRESS] не претендує. Вирішуючи питання в частині позовних вимог про поділ спільно набутого майна у шлюбі, суд виходив з наступного. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності. Беручи до уваги вищенаведене, та те, що спірна земельна ділянка придбана за час шлюбу між позивачем та відповідачем, така придбана внаслідок спільної праці подружжя, тому позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на половину земельної ділянки, яка є спільно набутим майном у шлюбі підлягає до задоволення. Разом з тим, вирішуючи питання в частині позовних вимог про визнання права власності на самовільно збудований житловий будинок, суд виходив з наступного. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У пункті 4 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Тобто, нерухоме майно класифікується як самочинно збудоване за різними критеріями, зокрема за критерієм будівництва без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що житловий будинок, який збудований позивачем є самовільним саме за ознакою будівництва без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту. Тому, суд не оцінює обставини, які стосуються самовільного будівництва з істотним порушенням будівельних норм і правил і будівництва на земельній ділянці, яка не була відведена особі, яка здійснює будівництво. Так, відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При чому, суд не оцінює питання правильності дотримання будівельних норм та правил, а вирішує виключно питання права на таке майно. Так, системний аналіз норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 дає підстави для висновку, що оцінка готовності об`єкта до експлуатації здійснюється компетентними органами влади на стадії, що передує проведенню державної реєстрації права власності. Враховуючи те, що житловий будинок позивачем побудований на земельній ділянці, яка є спільним набутим майном подружжя і відведена для будівництва, [PERSON] , не претендує на спірне майно, тобто визнає, що таке майно є її особистою власністю, обставин які б свідчили про те, що самочинно збудований житловий будинок порушує прав інших осіб судом не встановлено, то суд дійшов висновку, що вимоги за даним позовом є підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved