Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошового боргу. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в серпні 2009 року він передав в борг подружжю [PERSON] та [PERSON], на їх прохання, п'ять тисяч євро з умовою повернення боргу до 01 січня 2010 року, про що була складена відповідна розписка. Проте, у вказаний в розписці строк борг відповідачі не повернули, а за їх проханням строк повернення грошових коштів відкладався з місяця на місяць, про що також були складені відповідні розписки, де були вказані нові строки повернення боргу та у зв'язку з продовження строку відповідно було збільшено і суму боргу до шести тисяч євро. Так, в січні 2010 року вони дали йому розписку про повернення боргу до 01.03.2010 року, 01 травня 2012 року [PERSON] написала розписку про зобов'язання вже повернути йому шість тисяч євро до 21.05.2012 року, а 07.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] надали розписку про повернення шести тисяч євро та погашати борг по 500 євро щомісячно, починаючи з 01 травня 2014 року. Отже, така поведінка боржників свідчить про відсутність у них наміру повернути йому борг, що і змусило його звернутися до суду. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано в національній валюті, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Станом на день розгляду справи судом офіційний курс євро становить 17 грн. 60 коп. за 1 євро, а тому сума боргу становить - 6000х17,6=105200 (сто п'ять тисяч двісті) грн. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.533, 541, 543, 1046, 1047, 1049 ЦК України позивач прохає стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за грошовою позикою 105200 грн., а також судові витрати по справі: судовий збір - 1052,00 грн., витрати на правову допомогу - 900 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за участю його представника [PERSON], позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були сповіщені про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Оскільки відповідачі були належним чином сповіщені про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у відповідності з вимогами ст. 530 ч.1 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ч.1, ч.2 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2009 року позивач [PERSON] надав у позику відповідачам грошові кошти в сумі п'ять тисяч євро зі строком повернення до 01 січня 2010 року, про що була складена розписка та особисто підписана відповідачами (а.с.5). В січні 2010 року на прохання відповідачів строк дії розписки було продовжено до 01.03.2010 року, про що свідчать особисті підписи відповідачів в розписці (а.с.5). 01 травня відповідачі надали розписку про збільшення суми боргу до шести тисяч євро зі строком повернення 21 травня 2012 року (а.с.6). 07 квітня 2014 року відповідачі надали розписку про підтвердження солідарного боргового зобов'язання перед позивачем в сумі шість тисяч євро та зобов'язалися повертати борг по 500 євро щомісячно, починаючи з 01 травня 2014 року. Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язання за вказаним договором позики грошових коштів належним чином не виконували і до часу подачі позову до суду сума боргу залишилася не сплаченою повністю. Відповідно до ст.533, ч.1, ч.2 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до розпорядження ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на день розгляду справи судом офіційний курс євро становить: за 1 євро - 17 грн. 60 коп. Отже, сума боргу в сумі 6000 (шість тисяч) євро становить 105200 (сто п'ять тисяч двісті) грн., яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ч.1, ч.3 п.2 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При подачі позову позивач сплатив судовий збір, виходячи з ціни позову, а саме: 1052,00 грн., та поніс витрати на правову допомогу в сумі 900 грн., що підтверджується приходним касовим ордером та актом про надання юридичних послуг, виданими адвокатом [PERSON] 17.07.2014 року (а.с.22, 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved