Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] (далі Дитина), у особи, яка незаконно його утримує [PERSON] (далі відповідач). \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначила, що з червня 2008 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З вересня 2015 року по листопад 2018 року Дитина відвідувала ДНЗ № 375 у м. Харкові. Через конфлікти з грудня 2018 року сторони припинили проживати разом та з того часу проживають окремо. Після фактичного припинення шлюбних відносин, Дитина з грудня 2018 року до 30.07.2019 року проживала з позивачем, окремо від відповідача. Відповідач працював у м. Києві. 24.07.2019 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 визначено місце проживання [PERSON] з позивачем. Відповідач був обізнаний про вказане рішення. 30.07.2019 року під час прогулянки [PERSON] у дворі будинку, де він проживав разом з позивачем, відповідач викрав Дитину. Позивач у зв`язку з викраденням [PERSON] викликала поліцію. І лише потім відповідач повідомив, що Дитина у нього. Таким чином, Дитина з 30.07.2019 року по даний час проживає з відповідачем в порушення рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 554. Відповідач 21.10.2020 року подав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що Дитина з липня 2019 року постійно проживає з відповідачем у м. Києві. Відповідач піклується про Дитину, належним чином забезпечує його умови проживання. У вересні 2019 року відповідач звернувся до психолога. За результатами психологічного обстеження у Дитини спостерігаються негативні тенденції у розвитку її особистості через ситуацію штучного усунення батька від константного, надійного спілкування з сином, несприятливий тип виховання хлопчика переважно жінками (мама, бабуся); у Дитини актуалізована потреба у тісному спілкуванні з чоловічими об`єктами (батьком, дідусем) та у дистанціюванні від гіперпротективної жіночої опіки. У червні 2020 року спеціалістом в галузі психології було проведено обстеження [PERSON] та надано висновок, згідно якого ставлення матері є негативним та агресивним. Ці поведінкові патерни з боку позивача створюють небезпеку для сина, оскільки тільки батько є основною значущою опорою для дитини. Позивачем не надано жодного доказу наявності небезпечних умов проживання та розвитку [PERSON] . Зміна місця проживання [PERSON] в ситуації, коли відповідач здатний утримувати Дитину, надати та забезпечити їй кращі умови життя, ніж це може зробити позивач, призведе до погіршення прав та інтересів [PERSON] . Позивач 11.01.2021 року надала відповідь на відзив, у якому наполягала на задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відповідач не заперечує той факт, що знав про наявність рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Заперечувала доводи відповідача щодо небажання позивача приймати участь у вихованні та утриманні [PERSON] , а також щодо небезпеки для [PERSON] в разі проживання з позивачем. Представник відповідача 21.04.2021 року надав заперечення, в яких наполягав на відмові в задоволенні позову. В обґрунтування посилався на рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, на право батьків та дитини на безперешкодне спілкування. Зазначив, що відповідач вважає рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 від 24.07.2019 року про визначення місця проживання [PERSON] , необґрунтованим і таким, що станом на даний час втратило свою актуальність. З моменту ухвалення рішення пройшло майже два роки. Дитини на даний час проживає з відповідачем, який у повному обсязі забезпечує всі потреби [PERSON] та належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Дитина навчається у м. Києві, догляд за здоров`ям [PERSON] здійснюється на належному рівні. На даний час істотно змінилися такі обставини, як прив`язаність до батька та інших його родичів, існування міцних соціальних зв`язків з викладачами, друзями, товаришами по школі та в повсякденному житті [PERSON] , організації побуту за місцем проживання з батьком. Враховуючи наведене, в найкращих інтересах [PERSON] залишити її проживати з відповідачем. Наявність вказаного вище рішення органу опіки та піклування не перешкоджає повторному розгляду цього питання. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2019 року (головуючий суддя Афанасьєв В.О.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.03.2021 року (головуючий суддя Крівцов Д.А.) відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.03.2021 року (головуючий суддя Крівцов Д.А.) закрито підготовче провадження у вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові та відповіді на відзив, підтримали в повному обсязі. Позивач показала, що з моменту, коли відповідач змінив місце проживання [PERSON] без її згоди, вона двічі бачила Дитину одного разу випадкового, іншого за домовленістю з відповідачем. Відповідач весь час проживання [PERSON] з ним перешкоджав позивачу в можливості спілкуватись з Дитиною. Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Відповідач у судовому пояснив, що змінив місце проживання [PERSON] за бажанням останнього. Дитина не бажає спілкуватись з позивачем та проживати з нею. Відповідач неодноразово зазначав Дитині на необхідності спілкування з позивачем, проте Дитина не виявляє бажання в такому спілкуванні. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та ухвалити рішення в інтересах Дитини з урахуванням висновків органу опіки та піклування. Малолітній [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні 10.08.2021 року надав пояснення, згідно яких хотів би побачити позивача. Зазначив, що сам виявив бажання проживати з відповідачем. Він давно хотів проживати з відповідачем, тому що в м. Києві у нього хороші друзі, з якими він разом відпочиває, йому подобається школа. Відповідач потім пропонував йому поїхати до позивача, але він відмовлявся. Пояснив, що коли жив з позивачем, то дружив з нею. Відповідача бачив, але не часто. Відповідач приїжджав, а позивач його інколи не пускала. Також зазначив, що не бажає жити з позивачем, а хоче тільки приїжджати в гості. Позивач під час спілкування по телефону могла висловлювати незадоволення, що він у м. Києві. В судовому засіданні 29.09.2021 року малолітній [PERSON] показав, що хотів поїхати з позивачем на відпочинок на море. Якщо б позивач жила у м. Києві, він хотів би жити з позивачем та з відповідачем по черзі рівні проміжки часу. Також зазначив, що сумує за позивачем та хотів би з нею бачитись. [PERSON] , допитана в якості свідка, показала, що є психологом за фахом. Малолітній [PERSON] надавав показання суду в режимі відеоконференції з іншого суду в її присутності. Волевиявлення Дитини при цьому було вільним, будь-якого тиску на Дитину з боку інших осіб, у тому числі відповідача, не чинилось. В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що позивач є матірю [PERSON] , відповідач є його батьком, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 від 24.07.2019 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» (далі Рішення № 554), місце проживання Дитини визначено разом із матір`ю (позивачем). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 25.03.2021 року, вказаний Департамент як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне відібрання Дитини від батька да повернення за попереднім місцем проживання до матері. Судом з пояснень учасників справи, а також ухвал Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року, 20.09.2021 року (справа № 645/5180/19), встановлено, що вказаним судом в даний час розглядається спір між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання [PERSON] . Як вбачається з письмових пояснень Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації від 22.09.2021 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації, яка відбулась 04.03.2021 року, розглянуто питання про визначення місця проживання [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини. На підставі рішення комісії Деснянською районною в м. Києві Державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, надано висновки до Фрунзенського районного суду м. Харкова про доцільність визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю та недоцільність визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. Згідно висновку щодо визначення місця проживання дитини № 102102138-1550 від 10.03.2021 року, підготовленого Деснянською районної в м. Києві Державною адміністрацією, зазначена адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] разом з матір`ю. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання дитини № 102102138-1551 від 10.03.2021 року, підготовленого Деснянською районної в м. Києві Державною адміністрацією, зазначена адміністрація як орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. Згідно висновку фахівця від 16.09.2019 року, складеного психологом [PERSON] (далі Висновок від 16.09.2019 року), виховання хлопчика переважно жінками, негативно позначається на формуванні його чоловічого Я-образу. У Дитини актуалізована потреба у тісному контакті з чоловічими об`єктами (батьком, дідусем) та у дистанціюванні від гіперпротективної жіночої опіки. У Дитини вирізняється тісна, надійна прив`язаність як до батька, так і до матері з тенденцією актуалізованого тяжіння до спілкування з батьком. Відповідно до Висновку спеціаліста у галузі психології, складеного 10.06.-06.08.2020 року психотерапевтом [PERSON] (далі Висновок від 06.08.2020 року), ставлення матері до [PERSON] є негативним та агресивним. Соціально-підтримуюче оточення для Дитини утворює батько. Передати сина від батька до матері не буде доцільним, це буде травмуючою подією для психічного стану сина. Згідно висновку № 23 від 10.02.2021 року психологічного обстеження, виконаного Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі- Висновок від 10.02.2021 року), у Дитини визначена прив`язаність до батька та залежність від його думки як значимої особи; спостерігається відсутність контакту з матір`ю. Вона у сприйнятті Дитини значима, добра людина. Хлопчик озвучив, що хотів би зустрічатись з мамою, проте вона далеко. Дитина без матері почуває себе тривожно, розгублено, не відчуває внутрішньої опори, навколишнє середовище в очах Дитини приймає риси небезпечного простору. Надалі це може негативно відбиватись на розвитку емоційної сфери Дитини, його врівноваженості, здатності до встановлення здорових соціальних зв`язків. Враховуючи наведене, рекомендовано батькові не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з матір`ю; організувати систематичні зустрічі Дитини з матір`ю, враховуючи, що у хлопчика є потреба та бажання спілкуватись з нею. Відповідно до висновку фахівця № 1-07/09 від 07.09.2021 року, виконаного фахівцем у галузі судово-психологічної експертизи [PERSON] (далі Висновок від 07.09.2021 року), вказаний вище Висновок від 10.02.2021 року є неповним та малоінформативним, не відповідає меті дослідження. Підсумки з дослідження не містять достатньої аргументації, і як наслідок це призвело до непереконливих висновків та загальних рекомендацій. Оцінюючи доводи і аргументи учасників справи, викладені в заявах по суті справи та висловлені під час судового засідання, а також надані учасниками справи докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, приймаючи Рішення № 554 про визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю (позивачем), Виконавчий комітет Харківської міської ради діяв в межах повноважень, визначених СК України. Враховуючи наведене, Рішення № 554 постановлено компетентним органом та є обов`язковим для відповідних учасників сімейних відносин. Відповідачем та його представниками в судовому засіданні не заперечувалось, що Дитина до 30.07.2019 року проживала з позивачем у м. Харкові, а також що відповідач 30.07.2019 року без згоди позивача змінив місце проживання [PERSON] , яка з цієї дати проживає разом з відповідачем у м. Києві. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Крім того, факт зміни відповідачем місця проживання [PERSON] підтверджується зверненнями позивача до правоохоронних органів з приводу вказаних дій відповідача, які вона вважала незаконними, матеріалами перевірок та відповідями на вказані звернення; даними Управління освіти Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради відносно того, що Дитина з 02.09.2019 року не приступила до навчальних занять у м. Харкові; іншими наданими позивачем доказами, згідно яких нею подавались численні звернення до компетентних органів у зв`язку із вказаними діями відповідача, детальну оцінку яких суд не вбачає необхідності надавати з огляду на факт незаперечення відповідачем вказаної обставини. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач 30.07.2019 року змінив місце проживання [PERSON] без згоди позивача, а також всупереч Рішення № 554. Доводи відповідача відносно того, що місце проживання [PERSON] він змінив за згодою та бажанням останньої, судом відхиляються з наступних підстав. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 року в справі № 402/428/16-ц зроблено висновок, згідно якого з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Оскільки станом на момент зміни відповідачем місця проживання [PERSON] , останньому виповнилось 6 років, його думка щодо місця проживання, виходячи з положень ст. 160 СК України та висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного суду, не мала правового значення та не могла бути підставою для зміни його місця проживання відповідачем. Крім того, станом на час зміни відповідачем місця проживання [PERSON] , місце проживання останнього було у встановленому законом порядку визначено органом опіки та піклування. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зміна місця проживання [PERSON] була здійснена відповідачем протиправно, з порушенням законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно ч. 2 ст. 162 СК України, дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі № 127/30529/18-ц зазначено, що системний аналіз норм ст. 162 СК України дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. В постанові Верховного Суду від 17.03.2021 року в справі № 753/21632/18 зазначено, що реальна небезпека для життя та здоров`я дитини або, якщо обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам, є єдиною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання за наявності чинного рішення про встановлення місця проживання дитини з тим із батьків, який звернувся до суду із зазначеними вимогами. За таких обставин ключовим для вирішення питання щодо наявності підстав для відібрання [PERSON] є встановлення того, чи буде повернення Дитини до її попереднього місця проживання з позивачем створювати реальну небезпеку для її життя та здоров`я, а також чи змінилися обставини так, що повернення суперечить її інтересам (ч. 2 ст. 162 СК України). З наданих позивачем доказів вбачається, що вона на момент огляду 15.09.2020 року не має психотичної симптоматики (висновок Міського психоневрологічного диспансеру № 3 м. Харкова від 15.09.2020 року); на час огляду 08.09.2020 року на диспансерному (профілактичному) огляду в наркологічному диспансері не перебуває, ознак наркотичної патології не виявлено (довідка КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер від 08.09.2020 року № 1740); є активною волонтеркою осередку програми «Будуємо Україну разом» та позитивно характеризується у зв`язку із благодійною діяльністю, ввічлива та дружня у спілкуванні, відкрита, добра і тактична людина (характеристика «Благодійної організації «Львівська освітня фундація» від 28.08.2020 року); за місцем проживання характеризується з позитивного боку, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалась, спиртними напоями не зловживає, у вживанні наркотичних засобів помічена не була, скарг або звернень щодо її поведінки до органів поліції не надходило, випадків порушення громадського порядку за місцем проживання не допускала (лист Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 12.10.2020 року); є фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності комп`ютерне програмування (Витяг з реєстру платників єдиного податку, сформований Східним управлінням ГУ ДПС у Харківській області 06.08.2020 року; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07.2020 року); позитивно характеризується в професійній сфері (довідка ІП «Інтетікс» від 27.08.2020 року № 54). Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого в.о. начальника Служби у справах дітей по Немишлянському району 28.08.2020 року, за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , для виховання та повноцінного розвитку дитини у помешканні матір`ю створено всі необхідні умови. З наведених вище даних, які характеризують особистість позивача, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що повернення Дитини до позивача створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні не висловлював думок, які б дозволили суду дійти висновку, що Дитина не бажає спілкування з позивачем або побоюється останню. Так, Дитиною в судовому засіданні 29.09.2021 року було зазначено, що якщо б позивач жила у м. Києві, він хотів би жити з позивачем та з відповідачем по черзі рівні проміжки часу. Також зазначив, що сумує за позивачем та хотів би з нею бачитись. Оцінюючи Висновки психологів від 16.09.2019 року та від 06.08.2020 року, які за доводами відповідача та його представників доводять, що повернення Дитини до позивача суперечитиме її інтересам, суд керується таким. Суду всього надано 3 Висновки психологів - від 16.09.2019 року, 06.08.2020 року та 10.02.2021 року. Крім того, суду наданий Висновок від 06.08.2020 року, який є рецензією на Висновок від 10.02.2021 року. Висновки від 16.09.2019 року та 06.08.2020 року надані відповідачем та підготовлені психологами за його зверненням. Як вбачається з вказаних висновків та пояснень позивача, при підготовці Висновків від 16.09.2019 року та від 06.08.2020 року психологи спілкувались виключно з відповідачем та Дитиною. З позивачем вказані психологи не спілкувались. Відповідно, під час підготовки вказаних висновків психологи оперували інформацією, що була отримана від відповідача, який є заінтересованою особою, та від [PERSON] , якому на час підготовки висновків виповнилось 7 років та який через малолітній вік не здатний повною мірою усвідомлено висловлювати свою думку з питань, що стосуються його життя та відносин з оточуючими, в тому числі з батьками. Також суд звертає увагу, що у Висновку від 06.08.2019 року у відповіді на п`яте запитання зазначено наступне. «Передати сина ( [PERSON] ) від батька ( [PERSON] ) матері ( [PERSON] ) не буде доцільним. Більше того, це буде травмуючою подією для психічного стану сина ( [PERSON] ). Чому саме ? … По-третє, враховуючи індиферентне ставлення матері ( [PERSON] ) до сина ( [PERSON] ) ми можемо зауважити, що в більшій мірі варто враховувати саме потребу дитини (особливо згідно четвертого відеофрагменту від 29.10.2019, дивіться сторінку 9).». В розділі «Визначення частини термінів, що використовуються у даному Висновку» (від 06.08.2019 року), зазначено, що індиферентність емоційна байдужість до будь-яких подій, ситуацій. Спостерігається при шизофренії, депресивних станах. Будь-яких даних відносно того, що позивач хворіє на шизофренію, депресію або інші психічні хвороби, суду не надано. Згідно вказаної вище висновку Міського психоневрологічного диспансеру № 3 м. Харкова від 15.09.2020 року, позивач на момент огляду 15.09.2020 року не має психотичної симптоматики. Оцінюючи посилання психолога на четвертий відеофрагмент від 29.10.2019 року, який за його доводами свідчить про індиферентне, тобто емоційно байдуже, ставлення позивача до Дитини, суд враховує наступне. В описі четвертого фрагменту (від 29.10.2019 року) психологом зазначено наступне: «Ми бачимо спілкування сина ( [PERSON] ) з матір`ю ( [PERSON] ). Важливо звернути увагу на те, що син не дивиться на свою матір. Він розказує про своє життя, але не має з нею візуального контакту. Візуальний контакт є формою невербальної комунікації. Цей засіб має важливе значення в комунікативному процесі, особливо між дитиною та батьками. В даному відеофрагменті син ( [PERSON] ) жодного разу не подивився на матір ( [PERSON] ). Але він дивиться на тата ( [PERSON] ): перший раз на 00:58, вдруге - 01:04, втретє 01:07. Це свідчить про те, що контакт з татом більш стійкий та довірливий, ніж з матір`ю.». Таким чином, будь-яких даних відносно ставлення позивача до [PERSON] , зокрема емоційно байдужого, четвертий фрагмент відеозапису від 29.10.2019 року не містить, оскільки згідно опису психолога зазначений відеофрагмент може певним чином характеризувати ставлення [PERSON] до позивача на момент відеозйомки, а не навпаки. Крім того, суд приходить до висновку, що небайдуже ставлення позивача до [PERSON] підтверджується її численними зверненнями до компетентних органів з приводу зміни відповідачем місця проживання [PERSON] , фактом пред`явлення даного цивільного позову, поясненнями, наданими в судовому засіданні. За таких обставин суд не може визнати вказаний вище Висновок від 06.08.2020 року таким, що переконливо свідчить про наявність обставин, з якими положення ч. 2 ст. 162 СК України пов`язують неможливість повернення Дитини до попереднього місця проживання. У Висновку від 16.09.2019 року, наданому відповідачем, психолог зазначає наступне: «Варто наголосити, що виховання хлопчика переважно жінками, а особливо, які будують свою взаємодію з ним по типу гіперпротекції, негативно позначається на формуванні його чоловічого Я-образу: занижується самооцінка, пригнічуються активність та інціативність, цілеспрямованість, соціальна активність, деформується чоловічий образ та образ жіночо-чоловічих стосунків тощо. Зазначимо, що за спостереженнями батька, подібна негативна тенденція вже почала проглядатись у Владислава.». Таким чином, Висновок від 16.09.2021 року ґрунтується в тому числі на даних, наданих відповідачем, який є заінтересованою стороною у спорі. Крім того, суд звертає увагу, що Висновок від 16.09.2021 року не містить категоричних даних щодо недоцільності спілкування [PERSON] з позивачем. Навпаки, у Висновку від 16.09.2021 року зазначено, що у Дитини вирізняється тісна, надійна прив`язаність не тільки до батька, а й до матері. У Висновку рекомендовано надати можливість розширення часу взаємодії Дитини з відповідачем. За таких обставин суд не може визнати вказаний вище Висновок від 16.09.2021 таким, що переконливо свідчить про наявність обставин, з якими положення ч. 2 ст. 162 СК України пов`язують неможливість повернення Дитини до попереднього місця проживання. Висновок від 10.02.2021 року наданий органом опіки та піклування та підготовлений психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської Державної адміністрації (далі Міський центр дитини). Висновок від 10.02.2021 року підготовлений за наслідками спілкування психолога з відповідачем, Дитиною, а також позивачем. Таким чином, під час підготовки Висновку від 10.02.2021 року психолог оперувала більш повною інформацією, ніж під час підготовки Висновку від 06.08.2020 року, оскільки зазначений Висновок складений на підставі даних, отриманих не тільки від відповідача і Дитини, а й позивача. Висновок від 10.02.2021 року складений психологом установи, яка спеціалізується на питаннях захисту прав дитини, а саме психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської Державної адміністрації, та підготовлений за запитом органу опіки та піклування, тобто особи, яка не має особистої заінтересованості в результаті розгляду даної справи. Крім того, суд звертає увагу, що згідно Висновку психолога від 10.02.2021 року, було передбачено проведення спільної зустрічі [PERSON] з тим батьків, з ким на даний час Дитина не проживає, тобто з матір`ю. Відповідач, з яким проживає Дитина, попередньо надав згоду на приїзд [PERSON] на вказану зустріч. Проте в подальшому відповідач перестав виходити на зв`язок із фахівцями Міського центру дитини та ігнорував їх дзвінки і текстові повідомлення. Враховуючи відсутність відповіді батька щодо участі дитини в спільній зустрічі з матір`ю у встановлений строк, така зустріч проведена не була. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 661/2532/17, яка винесена у справі щодо виконання батьківських обов`язків, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України). В постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 723/826/19 зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В постанові Верховного Суду від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16 також зазначено, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. З досліджених доказів вбачається, що відповідач шість разів забезпечував явку Дитини до психотерапевта [PERSON] , який надав Висновок від 06.08.2020 року. Також забезпечив явку Дитини до психолога [PERSON] , який надав Висновок від 16.09.2019 року. Висновки вказаних психологів, які були виконані на замовлення відповідача, в подальшому були надані суду в обґрунтування заперечень проти позову. При цьому відповідачем, як вбачається з Висновку від 10.02.2021, були фактично проігноровані численні звернення фахівця Міського центру дитини щодо забезпечення явки Дитини до психолога для проведення спільної зустрічі з позивачем. За таких обставин у суду виникають сумніви в добросовісному ставленні відповідача до виявлення дійсних намірів і думки Дитини з питань, що вирішуються в даній цивільній справі. Враховуючи наведене вище, суд віддає перевагу Висновку від 10.02.2021 року, підготовленому Міським центром дитини на замовлення органу опіки та піклування, а не Висновкам від 16.09.2019 року та від 06.08.2020 року, підготовленим психологами на замовленням відповідача. Доводи представників відповідача щодо неналежності та недопустимості Висновку від 10.02.2021 року, що за доводами вказаних осіб підтверджується Висновком від 07.09.2021 року, судом відхиляються з наступних підстав. Будь-яких даних відносно того, що [PERSON] , який склав Висновок від 07.09.2021 року, має більш високу кваліфікацію у питаннях, пов`язаних із психологією дітей та сімейних відносин, ніж фахівці Міського центру дитини, яка є спеціалізованою установою, суду не надано. Крім того, суд враховує, що під час підготовки Висновку від 10.02.2021 року фахівці Міського центру дитини спілкувались з Дитиною та обома її батьками, тобто їх висновки ґрунтуються на безпосередньому сприйнятті інформації від всіх учасників спірних правовідносин (позивача, відповідача та їх Дитини). [PERSON] під час підготовки Висновку від 07.09.2021 року з будь-якими з вказаних осіб не спілкувався, а лише оцінював зміст Висновку від 10.02.2021 року. Також суд звертає увагу, що [PERSON] під час підготовки Висновку від 07.09.2021 року використовувались виключно літературні джерела (довідники, підручники тощо). Відповідно, будь-яких даних відносно того, що фахівцями Міського центру дитини під час підготовки Висновку від 10.02.2021 року порушено вимоги методик, процедур, які затверджені в установленому законом порядку, суду не надано. Враховуючи наведене, відхиляє доводи представників відповідача щодо неналежності Висновку від 10.02.2021 року, складеного Міським центром дитини. У Висновку від 10.02.2021 року зазначено, що у Дитини визначена прив`язаність до батька та залежність від його думки як значимої особи. Також зазначено, що позивач у сприйнятті Дитини значима, добра людина. Хлопчик озвучив, що хотів би зустрічатись з мамою, проте вона далеко. Дитина без матері почуває себе тривожно, розгублено, не відчуває внутрішньої опори, навколишнє середовище в очах Дитини приймає риси небезпечного простору. Надалі це може негативно відбиватись на розвитку емоційної сфери Дитини, його врівноваженості, здатності до встановлення здорових соціальних зв`язків. Враховуючи наведене, рекомендовано батькові не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з матір`ю; організувати систематичні зустрічі [PERSON] з матір`ю, враховуючи, що у хлопчика є потреба та бажання спілкуватись з нею. Таким чином, виходячи з Висновку від 10.02.2021 року, повернення [PERSON] до позивача не створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров`я Дитини та не суперечить її інтересам. Також, як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень її учасників, на даний час в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа, в якій вирішується спір між позивачем та відповідачем щодо місця проживання [PERSON] . В межах розгляду вказаної вище справи органом опіки та піклування за місцем проживання [PERSON] в м. Києві 10.03.2021 року надані висновки щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю та недоцільністю визначення місця проживання [PERSON] з батьком. В межах розгляду даної цивільної справи про відібрання дитини, органом опіки та піклування за місцем проживання [PERSON] в м. Харкові 25.03.2021 року наданий висновок щодо доцільності відібрання [PERSON] від батька да повернення її за попереднім місцем проживання до матері. Наведене свідчить, що як органом опіки та піклування за попереднім місцем проживання Дитини в м. Харкові, так і органом опіки та піклування за нинішнім місцем проживання Дитини в м. Києві, не встановлено обставин, які б свідчили, що проживання [PERSON] з позивачем створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або суперечить її інтересам. При цьому суд враховує, що вказані органи опіки та піклування є створеними в установленому законом порядку спеціалізованими установами, до завдань яких відноситься надання допомоги особам у здійсненні сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків (ст. 17 СК України), захист сімейних прав та інтересів, в тому числі надання до суду висновків з вказаних питань (ст. 19 СК України). Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави ставити під сумнів компетентність та об`єктивність фахівців органів опіки та піклування, а також їх мотивацію забезпечити дотримання якнайкращих інтересів [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку, що в ході розгляду даної цивільної справи не встановлено обставин, які б свідчили, що повернення Дитини до її попереднього місця проживання з позивачем створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я, а також що обставини змінилися так, що повернення [PERSON] до позивача суперечить її інтересам Оцінюючи доводи учасників справи відносно того, з ким із батьків доцільніше проживати [PERSON] та хто з них здатний якнайкраще забезпечити інтереси дитини, суд керується таким. В постанові Верховного Суду від 17.03.2021 року в справі № 753/21632/18 зазначено, що доводи заявника щодо кращих умов проживання, оцінки інтересів дитини щодо проживання з кожним із батьків, тощо, не заслуговують на увагу та не впливають на правильність вирішення судами цієї справи, оскільки ці обставини не входять до предмету доказування у цій справі, а мають значення для вирішення спору про встановлення місця проживання дитини або зміни такого місця проживання. У даній цивільній справі не вирішується питання щодо визначення місця проживання [PERSON] , а вирішується питання щодо повернення [PERSON] до того з батьків, з яким її місце проживання визначено на підставі рішення компетентного органу. Відповідно, остаточна оцінка доводам сторін з приводу того, проживання з ким із батьків відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів [PERSON] , має надаватись в ході розгляду справи про визначення місця проживання [PERSON] , яка перебуває в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова. Доводи відповідача відносно того, що ним створені належні умови для проживання, виховання та розвитку [PERSON] , судом не можуть бути визнані такими, що свідчать про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на таке. З наданих відповідачем письмових доказів та відеозаписів вбачається, що ним дійсно створені належні умови для проживання, виховання та розвитку [PERSON] , що він опікується її гармонійним та всебічним розвитком, здоров`ям, навчання і дозвіллям, що між ним та Дитиною існують повноцінні родинні відносини. Разом з тим суд враховує, що таке ставленні відповідача до Дитини по суті є його батьківським обов`язком, який передбачений положеннями СК України (ст. 150, 180 СК України), а також випливає із моральних засад суспільства та загальноприйнятих уявлень про сімейні цінності, добро та справедливість. Враховуючи наведене, належне та добросовісне утримання відповідачем [PERSON] , піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, є його батьківським обов`язком та само по собі не може бути підставою для відмови в позові. За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, відібрання [PERSON] у відповідача і повернення її позивачу.

Outcome: approved