Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[INFO] померла баба позивача по справі [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, до складу якого, серед іншого, входить право на земельну частку (пай), розміром 2,13 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого КСП «Більшовик», розташованого на території Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 05.03.1997 року № 69. Позивач наполягає, що вона є донькою [PERSON] , який в свою чергу був сином [PERSON] , однак [INFO] [PERSON] помер, а при зверненні до Золотоніського РВ ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області із заявою про видачу копії актового запису про народження [PERSON] виявилося, що записи про народження останнього в архівах відділу відсутні. Таким чином позивач по справі не має змоги довести факт своїх родинних відносин із спадкодавцем [PERSON] . Позивач також наполягає, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на момент її смерті, а після смерті [PERSON] продовжила користуватися майном померлої, таким чином спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла. Однак при зверненні до нотаріальної контори по питанню належного оформлення своїх спадкових прав позивачу у вчиненні відповідної нотаріальної дії було відмовлено, оскільки позивачу, як спадкоємцю необхідно встановити факт родинних відносин із померлою, окрім того у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволення позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду відповідну заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає повністю. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Позивач наполягає, що померла [PERSON] є бабою позивача по батьковій лінії, а тому, за відсутності інших спадкоємців, позивач має право на прийняття спадщини. Як вбачається із свідоцтва про народження позивача (серії [NUMBER] від 04.01.1962 року) вона народилась [INFO] , а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . В подальшому позивач змінила своє прізвище на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу, що стверджується відповідною копією свідоцтва про розірвання шлюбу (серії [NUMBER] від 29.11.2018 року). Таким чином судом встановлено, що позивач по справі була дочкою [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] від 06.01.1997 року) [PERSON] помер [INFO] . Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що записи про народження [PERSON] не збереглися, таким чином виникає необхідність встановити факт родинних відносин, а саме: факт того, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] . Факт родинних відносин позивача із померлою [PERSON] стверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , з письмових пояснень яких вбачається, що останні були сусідами померлої [PERSON] та ствердили, що у померлої був син, [PERSON] , у якого в свою чергу була дочка [PERSON] , яка після смерті свого батька постійно підтримувала родинні відносини із своєю бабою, здійснювала догляд за нею, допомагала по господарству, періодично проживала у неї. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі вказаного вище, з урахуванням наведених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт того, що померла є бабою позивача. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 02.02.1998 року) [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №4. Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 1998 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Оскільки на момент смерті спадкодавця окрім позивача інших спадкоємців не було, то [PERSON] одна, в порядку ст., ст. 548-549 ЦК УРСР прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказане вище стверджується також довідкою, виданою виконкомом Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 29.01.2019 року за №59, відповідно до якої [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була постійною жителькою с . Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області , з нею проживала без реєстрації [PERSON] до дня її смерті. Речі обіходу і вжитку померлої з дня її смерті перейшли в користування [PERSON] .. Судом встановлено, що позивач по справі спадщину після смерті своєї баби прийняла, що не заперечується відповідачем по справі, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Із копії спадкової справи вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті своєї баби. Відповідно до загальних принципів законодавства, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином спадщину після смерті своєї баби прийняла та звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про належне оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.02.2019 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку відмовлено, у зв`язку із неможливістю встановити родинні стосунки позивача зі спадкодавцем та відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності померлої на спадкове майно. Як вбачається з копії сертифікату на право на земельну частку (пай) від 14.05.1997 року, серії [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 05.03.1997 року, №69, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Більшовик» розміром 2.132 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Суд враховує, що вказаний сертифікат виданий на підставі відповідного рішення органу державної влади, та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Тобто померла [PERSON] отримала право на вказану земельну ділянку на підставі рішення органу державної влади, а вказаний правовстановлюючий акт, що посвідчує право останньої на землю був виданий та належним чином посвідчений відповідним державним органом. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Таким чином вказані правовстановлюючі документи на майно видані державними органами, належним чином оформленні та сумнівів у собі не викликають. Окрім того суд при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаної земельної ділянки [PERSON] .. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Нормами ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи у приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І., після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №32-2019. Підставою для її заведення була подана заява на видачу свідоцтва про право на спадщину від позивача по справі [PERSON] . Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті своєї баби, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved