Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який був пенсіонером за віком та з 01 березня 2016 року по день смерті не отримував призначену йому пенсію. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Пульного М.М. за свідоцтвом про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] Нотаріус [PERSON] звернувся до відповідача для отримання інформації щодо недоотриманої пенсії [PERSON] . На підставі отриманої від відповідача довідки № 17273/03-01 від 11.11.2019 року, нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію в розмірі 47549,61 грн. Відповідно до талона до разового доручення № 909340162560/48/38, позивач отримав 47060,49 грн. За розрахунками позивача, відповідач не доплатив йому недоотриману пенсію [PERSON] в розмірі приблизно 12000,00 грн. Позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити усю суму недоотриманої пенсії, починаючи з 01.03.2016 року по 05.07.2018 року. Згідно відповіді від 17.02.2020 року № 42/А-14 відповідач нарахував недоотриману пенсію за період з 20.11.2016 року по 31.07.2018 року, відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно заяви позивача від 20.11.2019 року у сумі 47060,49 грн. Позивач вважає такі дії позивача протиправними просив суд: 1)Визнати неправомірними дії Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо застосування до недоотриманої [PERSON] , який помер [INFO] , пенсії положень ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 2)Визнати протиправними дії Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у виплаті [PERSON] недоотриманої його батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , пенсії за період з 01.03.2016 року по [INFO] ; 3)Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити [PERSON] недоотриману його батьком [PERSON] , який помер [INFO] , пенсію за період з 01.03.2016 року по 05 липня 2018 року. В судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] не з`явилися, у позові вказали про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 3). Відповідач - представник Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до суду не з`явився, надав відзив в якому просив залишити без задоволення позов [PERSON] у зв`язку з зазначеними у відзиві причинами (а.с. 129-131). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи наведене, судом розгляд справи по суті здійснюється за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у позові доводи, повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 43). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 46). Після смерті [PERSON] зашилося спадкове майно у вигляді грошових коштів, які були нараховані, але не виплачені йому за життя Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області. На підставі отриманої від відповідача довідки № 17273/03-01 від 11.11.2019 року, нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію в розмірі 47549,61 грн. (а.с. 48). Відповідно до талона до разового доручення № 909340162560/48/38, позивач отримав 47060,49 грн. (а.с. 49). Згідно відповіді від 17.02.2020 року № 42/А-14 наданої позивачу відповідачем (а.с. 50) відповідач нарахував недоотриману пенсію за період з 20.11.2016 року по 31.07.2018 року, відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно заяви позивача від 20.11.2019 року у сумі 47060,49 грн. за три роки з дня звернення позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Суд наголошує, що ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обмежує трирічним строком виплату за минулий час тих нарахованих сум пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини. У демократичній, соціальній, правовій державі, якою згідно статті 1 Конституції є Україна, смерть пенсіонера не може визнатись тією причиною, через яку він не отримав пенсію "з власної вини". Суд вважає, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст.46. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність. В даному випадку предметом спору є захист права позивача на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставини, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у нього законних очікувань на отримання у спадок належної його спадкодавцю соціальної виплати, його право підлягає захисту судом. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позов заявлено законно, обґрунтовано, а тому задовольняє його. Судові витрати пов`язані з розглядом справи не стягувати з відповідача, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати. На підставі ст. ст. 41 Конституції України, 392 ЦК України,

Outcome: approved