Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

22.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до «ПАТ УкрСиббанк», [PERSON] про визнання поруки, встановленої договором поруки такою, що припинена. В процесі розгляду справи ухвалою суду від 23.05.2016 року за клопотанням позивача в порядку статті 33 ЦПК України первісний відповідач «ПАТ УкрСиббанк» був замінений на ПАТ «Дельта Банк», «ПАТ УкрСиббанк» визначений судом третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 19.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]був укладений кредитний договір за № 11098810000. 19.12.2006 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір, за яким [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Крім того, за договором поруки №78195 від 19.12.2006 року позивач прийняв на себе зобовязання у випадку невиконання [PERSON]вимог кредитного договору здійснити виконання зобовязання боржника в повному обсязі. 27.08.2010 року у зв'язку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, банк звернувся до [PERSON] з вимогою про дострокову виплату в поновному обсязі коштів за кредитним договором. [PERSON]стверджував, що оскільки банком не заявлено до нього вимоги про виконання кредитного договору за №11098810000 в піврічний строк з дня направлення банком та отримання ним вимоги про дострокову сплату суми боргу, порука припинилась, в звязку із чим просив його вимоги задовольнити. Позивач в останнє судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504511749891), подав заяву, згідно якої позов підтримав, просив розглядати справу без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504511749905), про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Відповідач ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явилось, повідомлялось про розгляд справи телефонограмою суду, про причини неявки суд не повідомило, заяв про відкладення розгляду справи не надавало. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]укладений кредитний договір за № 11098810000, за яким АКІБ «УкрСиббанк»зобовязалось надати позичальнику кредит у розмірі 70\~000 дол.США зі сплатою 11, 53 % річних на строк до 19.12.2023 року. Виконання зобовязань позичальника за кредитним договору було забезпечено укладенням 19.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] іпотечного договору та договору поруки №78195 між банком та [PERSON] 27.08.2010 року банк звернувся до [PERSON] з вимогою №138/30-81/2857 про дострокову сплату суми боргу. За змістом вимоги ПАТ «УкрСиббанк» вимагало повного дострокового повернення кредиту в сумі 80888, 94 доларів США протягом 31 календарного дня з дати отримання цього повідомлення та зазначив, що у разі невиконання вимог, звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості. 05.11.2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 20.12.2013 року зазначений позов ПАТ «УкрСиббанк» залишений без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили. Залишення позовної заяви без розгляду відповідно до положень ЦПК України це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у звязку із виникнення обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунені в майбутньому. [PERSON] заява залишається без розгляду за наявності точно визначених в процесуальному законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації право на звернення до суду за захистом, можливість застосування яких не втрачена. Так, у разі залишення позовної заяви без розгляду, позивач має право повторного звернення із позовом до суду та вважається, що фактично звернення до суду не відбулось. 08.12.2011 року право вимоги за кредитами, зокрема, і за спірним кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується договором купівлі-продажу права вимоги від 08.12.2011 року та не оспорюється сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. В пункті 3.1 договору поруки № 78195 від 19.12.2006 року встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. В Постанові Верховного Суду України від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12 визначена правова позиція, за якою якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленням сторонами строку припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Так, зі змісту договору поруки вбачається, що ним не визначений строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки його умовами встановлено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору, ч.2 ст. 1050 ЦК України, п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк використав своє право вимоги дострокового повернення кредиту, надіславши [PERSON] та [PERSON] 27.08.2010 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів. Вимоги про дострокове виконання зобовязання отримані [PERSON] та [PERSON] 3.09.2010 року. Отримання такої вимоги підтверджується поштовими повідомленням №№ 650451093419 9, 650451093422 9. Так, банк, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14: предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Крім того, аналогічні висновки щодо зміни строку виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення вимоги про повне дострокове повернення кредиту були висловлені Верховним Судом України також в постановах від 21.05.2012 року у справі № 6-48цс11, від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, від 23.05.2012 року у справі № 6-33цс12, від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12, від 29.01.2014 року у справі № 6-155цс13, від 23.04.2014 року у справі № 6-29цс14, від 10.09.2014 року у справі № 6-28цс14, від 10.09.2014 року у справі № 6-32цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-6цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-41цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-125цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-170цс13, від 24.09.2014року у справі № 6-106цс14, від 08.10.2014 року у справі № 6-120цс14, від 26.11.2014 року у справі № 6-75цс14, від 06.07.2015 року у справі № 6-616цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-438цс15. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: - протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); -протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); -протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовується поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Суд погоджується із доводами позивача, про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Вказане підтверджується конструкцією зазначеної норми, викладеної в одному абзаці, подібністю правовідносин, які вона регулює, логічним тлумаченням змісту норми закону. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Так, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умова договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Так, застосоване в частині 4 статті 559 ЦК України поняття «строк чинності поруки» розглядається як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладеною в постановах від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, 06.07.2015 року у справі № 6-616цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-438цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-1085цс15, від 09.09.2015 року у справі № 6-933цс15 та в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-352цс15, згідно з якими закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року з дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд враховує, що суд може захистити порушене право особи, способом, встановленим статтею 16 ЦК України та спеціальними законами. Згідно із п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Виходячи з загальних засад судочинства, цивільного законодавства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав (статті 3,12-15, 20 ЦК України), суд погоджується із доводами [PERSON], що в разі невизнання кредитором прав поручителя, передбачених статтею 559 ЦК України на припинення зобовязання таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 статті 16 ЦК України. Так, право поручителя підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки чи шляхом припинення зобовязання за договором. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 21.05.2012 року у справі № 6-18цс11, від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11, від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, від 21.05.2012 року у справі 6-88цс 11, від 21.11.2012 року у справі №6-134цс12, від 05.12.2012 року у справі № 6-147цс12 та в постанові від 10.09.2014 року у справі № 6-32цс14. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем обраний правильний спосіб захисту порушеного права, а його вимоги є обґрунтованими та доведеними в процесі розгляду справи. Судові витрати на плату судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved