Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

15 липня 2016 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, відділу Держгеокадастру в Дунаєвецькому районі Хмельницької області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності (ціна позову 46340,13 грн.),посилаючись на те, що 17 січня 2011 року на її імя Дунаєвецькою районною державною адміністрацією був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №252181, земельна ділянка розміром 2,1240 га та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В державному акті зазначено кадастровий номер: 6821881500:05:013:0099. Відповідно до повідомлення начальника відділу Держгеокадастру в Дунаєвецькому районі, аналогічний кадастровий номер раніше присвоєно земельній ділянці, що належить [PERSON], права власності на яку встановлювалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №757963, який виданий 29 грудня 2007 року. Вищезазначена помилка не може бути виправлена шляхом внесення зміни до державно акту. [PERSON], 24 квітня 1997 року отримав сертифікат про право на земельну частку (пай), земельна ділянка була виділена йому в натурі у 2010 році. Тому позивачка через помилки в документах не може реалізувати своє право власності на земельну ділянку, в звязку з цим змушена звернутись до суду про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила проводити розгляд справи у її відсутності. Представники відповідачів: Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, Дунаєвецької райдержадміністрації Хмельницької області, відділу Держгеокадастру в Дунаєвецькому районі Хмельницької області в судове засідання не зявилися, однак надали суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представників та визнання позову. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Судом встановлено, що розпорядженням Дунаєвецької райдержадміністрації №588/2010-р від 26.08.2010 р про надання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на території Воробіївської сільської ради, [PERSON], 17.11.2011 року виданий державний акт серії ЯК № 252181 на право власності на земельну ділянку площею 2,1240 га, кадастровий номер № 6821881500:05:013:0099, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воробіївської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (за межами населеного пункту», як власниці сертифіката серії ХМ №064690. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.02.2015 р. року на надану позивачці відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА земельну ділянку площею 1,3446 га, нормативно грошовою оцінкою 12317 грн. видно, що виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок, присвоєно кадастровий номер6821882600:002:0113, дата державної реєстрації земельної ділянки 13.02.2015 року. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку позивачка набула права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивачка не може, оскільки встановлено, що на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 20 серпня 2007 року №895/2007-р, [PERSON], 29.07.2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №757963, яка знаходиться на території Воробіївської сільської ради, земельна ділянка площею 2,12 га, кадастровий номер 6821881500:05:013:0099, як власнику сертифіката серії ХМ №067025, що підтверджується відповідною копією розпоряджання та копією державного акта. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 13.10.2001 року та спадщину після смерті спадкодавця на спадкове майно, в тому числі і право на земельну частку (пай) посвідчену сертифікатом серії ХМ №064690, виданого Дунаєвецької райдержадміністрацією 24.04.1997 року, розміром 2, 00 в умовних кадастрових гектарах оформила його дружина, позивачка по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2010 року. Згідно повідомлення від 02.02.2016 р. відділу Держземагентства у Дунаєвецькому районі видно, що на земельну ділянку кадастровий номер 6821881500:05:013:0099 виготовлено два державні акта серії ЯК №252181 від 17.11.2011 року, що належить на праві власності [PERSON] та державний акт серії ЯГ 757963 від 29.12.2007 року, який належить на праві власності [PERSON]. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Необхідність визнання державного акту недійсним в судовому порядку обумовлюється ще й тим, що державний акт на право власності на землю підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №252181, площею 2,1240 га, кадастровий номер 6821881500:05:013:0099 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Воробіївської сільської ради (за межами населеного пункту) та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 682188151000450, виданий 17 листопада 2011 року на підставі розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації № 588/2010-р. від 26 серпня 2010 р. на імя [PERSON] порушує права позивачки, не відповідає вимогам закону, оскільки існує земельна ділянка з присвоєним таким же кадастровим номером, а тому суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved