Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] (далі - Відповідач - 2), [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності належало по 50/100 частини домоволодіння [ADDRESS] кожному. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2006 року були змінені ідеальні частки у вказаному домоволодінні за [PERSON] визнано право власності на 52/100 частин вищевказаного домоволодіння. Далі позивач зазначає, що [INFO] року [PERSON] помер, залишивши заповіт, яким заповідав позивачу [PERSON] та [PERSON] належну йому частину домоволодіння [ADDRESS] в рівних частинах кожній. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 52/100 частини спірного домоволодіння, які позивач вказує, що вона, [PERSON], разом із [PERSON] успадкували в рівних частках, тобто по 26/100 частин спірного домоволодіння кожний (52/100 :2 = 26/100). Далі позивач зазначає, що вона разом із відповідачем-2, як спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] протягом шестимісячного строку звернулись до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Однак, на сьогоднішній день свідоцтво про право власності, посвідчене 28.11.1989 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 3-4026, втрачене. Таким чином, позивач вказує, що після зверненні до нотаріальної контори, державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. їй, [PERSON], було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій від 27.11.2013 року, та якою було роз'яснено, що для оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивачу необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, який втрачено. У зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду та просити суд, визнати за нею, [PERSON], право власності на 26/100 частини домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, у судових дебатах участі не приймала, у судове засідання з цього приводу не з'явилася, до суду надала заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідача-1 - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідача-2 - [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, у судових дебатах участі не приймала, у судове засідання з цього приводу не з'явилася, до суду надала заява, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Так, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 28.11.1989 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 3-4026, належало по 50/100 частини домоволодіння [ADDRESS] кожному. Судом також встановлено, що 01.02.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений заповіт [PERSON], яким він заповідає [PERSON] (тобто позивачу по даній цивільній справі) та [PERSON] в рівних частках кожній належну йому частину домоволодіння [ADDRESS]. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2006 року були змінені ідеальні частки у вказаному домоволодінні, та за [PERSON] визнано право власності на 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 11-13). Означене рішення набуло чинності у встановленому законом порядку. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що речове право на 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] зареєстровано у встановленому порядку не було. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова Верхового суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України, суд доходить висновку, що [PERSON] набув право власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2006 року на 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Оглядом технічного паспорту, виготовленого уповноваженою особою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на вказане домоволодіння судом встановлено, що останнє складається із житлового будинку А-1 приміщення 2-1, 2-2, житловою площею 24,0 кв.м., прибудови А- 1, тамбура а2-1, ганка а3, житлова площа квартира № 2 24,0 кв.м., загальною площею приміщень 39,1 кв.м., загальна площа 36,0 кв.м., допоміжна площа 12,0 кв.м., літної кухні Б, тамбуру б, гаража В, оглядової ями, душу Н, вбиральні О, колодязя К, споруд № 1,6,7,8,11, ІІ, у загальному користуванні споруди № 2,3,5,І, а в цілому домоволодіння складається із житлового будинку А-1, загальною площею приміщень 81,1 кв.м., загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., допоміжною площею 26,3 кв.м., літньої кухні літ. Б, з тамбуром б, гаражу літ. В., літньої кухні літ. Г., сараю літ. Д, входу у погріб літ. Е., сараю літ. Е, сараю літ. И., душу літ. Л, вбиральні літ. М., душу літ. Н., вбиральні літ. О., колодязя літ. К., споруд № 1-11, І-У. Не узаконене самочинне будівництво відсутнє (а.с. 17-20). Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, про що Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 25.03.2010 року у Книзі реєстрації смерті було зроблено відповідний актовий запис № 2158 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз цивільного законодавства в контексті права на спадкування свідчить, що успадковуються виключно ті права та обов'язки, які виникли та належали спадкодавцеві ще за життя; до складу спадщини входять права та обов'язки, які не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. За вищевказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що в даному випадку після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у тому числі на 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що після смерті [PERSON] у передбачений законом строк до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] (дата звернення 09.04.2010 року) та [PERSON] (дата звернення 13.04.2010 року). Свідоцтво на спадщину за заповідальним розпорядженням видано лише [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно у вигляді на 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS] органом нотаріату не видавалось (а.с. 70-71). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб незалежно від сімейних відносин. У відповідності до вимог частин 1, 3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі , із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами , визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, наведений порядок дотримано при посвідченні вказаного заповіту. Укладений заповіт відповідає вимогам Закону, оскільки складений у письмовій формі та посвідчений службовою особою визначеною ст.1251 ЦК України. За положеннями ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із урахуванням норм ст.1296 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що 22.06.2012 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Є.Л. Циганок була надана письмова постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії у вигляді видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння [ADDRESS] після померлого [INFO] року [PERSON]. Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Таким чином, з огляду на вказані вимоги закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем [PERSON] право власності на 26100 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Також на підставі норми ст. 88 ЦПК України, враховуючи предмет та підставу даного цивільного спору, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 508 (п'ятсот вісім) грн. 56 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 236, 328, 1216, 1218, 1120, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-61, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved