Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Генічеського району, третя особа без самостійних вимог [PERSON] , в якому посилається на те, що розпорядженням сільського голови Стрілківської сільської ради Генічеського району №3 від 01.02.2013 року він був прийнятий на роботу інструктором зі спорту виконавчого комітету Стрілківської сільської ради з 02.02.2013 року на 0,25 ставки і увесь цей час перебував у трудових відносинах з Відповідачем, фактично виконуючи роботу пов`язану з веденням дитячої секції боротьби дзюдо. 26.04.2019 року його було ознайомлено з рішенням сесії Стрілківської сільської ради «Про внесення змін до штатного розпису виконкому Стрілківської сільської ради» № 934 від 22.03.2019 р. та на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України повідомлено про те, що з 01.04.2019 р. було внесено зміни до штатного розпису Виконкому Стрілківської сільської ради та вилучено посаду «Інструктора зі спорту» та введено нову посаду - «Тренер з дзюдо». Скорочення посади мало відбутися після закінчення двох місяців з дня вручення цього повідомлення, а саме 22.06.2019 р. ' Посилаючись на ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, Відповідач запропонував йому перевестись на посаду «Тренер з дзюдо». У разі прийняття пропозиції про переведення, його просили протягом трьох робочих днів з дня вручення повідомлення подати заяву до виконавчого комітету Стрілківської сільської ради. У разі відмови - в той самий термін, повідомити про прийняте рішення і зробити відповідну відмітку на другому примірнику повідомлення. Після отримання повідомлення він заявив службовим особам відповідача, що не заперечує проти переводу, оскільки переводу на іншу роботу фактично не відбувалось, а лише змінювалась штатне найменування посади, а характер роботи залишався той самий - тренер дзюдо. Після цього він вважав, що питання про його подальшу роботу вирішено, оскільки в триденний термін він повідомив Відповідача про згоду на переведення, тому продовжував виконувати свої трудові обов`язки, отримуючи за це заробітну плату. 11.06.2019 року його дружина, [PERSON] повідомила йому, що під час її перебування цього ж дня в приміщенні Стрілківської сільської ради, її запросила до кабінету юрист Відповідача, [PERSON] , і посилаючись на рішення органу місцевого самоврядування № 934 від 22.03.2019 року з метою вирішення питання його працевлаштування, попросила від його імені написати дві заяви, - одну про звільнення з посади, а іншу про прийняття на посаду тренера дзюдо з 12.06.2019 року. Оскільки працівник відповідача переконував його дружину, що написання заяв це формальний акт, так як ніяким чином не вплине на його трудові відносини, дружина погодилась і того ж дня зареєструвала в приймальні сільської ради написані нею власноруч і нею ж підписані на ім`я сільського голови дві заяви від його імені, - одну про звільнення з наступним змістом: «прошу звільнити мене з посади інструктора спорту з 11.06.2019 року» і другу, - про прийняття на роботу тренером дзюдо з 12.06.2019 року. Повернувшись до дому, дружина повідомила його про дії, які вона вчинила самостійно і без погодження з ним. Оскільки це не узгоджувалось із раніше досягнутими між ним і відповідачем домовленостями під час вручення йому повідомлення про зміну штатного розпису, і він зі свого боку не уповноважував свою дружину на написання заяв від його імені, цього ж дня, тобто 11.06.2019 року, на ім`я сільського голови ним було подано письмову заяву, в якій він підтвердив раніше надану ним згоду на переведення тренером дзюдо. Не зважаючи на вказані обставини та відсутність будь якої заяви про звільнення за власним бажанням, 11.06.2019 року сільський голова видав наказ про його звільнення за ст. 38 КЗпП України, чим грубо порушив його трудові права. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані у позові обставини, просять суд визнати розпорядження сільського голови Стрілківської сільської ради Генічеського району № 7 від 11.06.2019 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України незаконним та скасувати. Поновити позивача роботі на посаді тренера дзюдо згідно штатного розпису Виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Генічеського району з 12.06.2019 року, стягнувши з Відповідача на його користь середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу. Представник відповідача Жигайло А. позов не визнала, вважає, що звільнення позивача було здійснено відповідно до положень законодавства, на підставі поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням. Дійсно Стрілківською сільською радою 22.03.2019 року було прийнято рішення № 934 , що з 01.04.2019 року внесено зміни до штатного розкладу виконкому Стрілківської сільської ради та вилучено посаду» інструктора зі спорту» та введено посаду «Тренер з дзюдо». 26.04.2014 року [PERSON] був повідомлений під розпис про це. До сільської ради 11.06.2019 року надійшла спочатку заява про звільнення з посади інструктора по спорту за підписом [PERSON] , потім його ж заява про прийняття його на посаду тренера з дзюдо.Також надійшла заява позивача того ж числа про переведення його з посади інструктора по спорту на посаду тренера з дзюдо. Всі заяви до сільської ради були принесені дружиною позивача . Так як у сільського голови та [PERSON] були особисті неприязнені стосунки, тому позивача було запрошено нею для з`ясування обстанин трьох різних заяв, він не з`явився. Сільським головою було прийнято рішення про задоволення заяви про звільнення за власним бажанням, тому що вона надійшла першою. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Розпорядженням сільського голови Стрілківської сільської ради Генічеського району №3 від 01.02.2013 року позивач був прийнятий на роботу інструктором зі спорту виконавчого комітету Стрілківської сільської ради з 02.02.2013 року на 0,25 ставки, фактично виконуючи роботу пов`язану з веденням дитячої секції боротьби дзюдо. Розпорядженням голови Стрілківської сільської ради від 31.01.2014 року №4 [PERSON] переведено інструктором зі спорту з 0,5 на 0,75 ставки. Стрілківською сільською радою 22.03.2019 року було прийнято рішення № 934 , що з 01.04.2019 року внесено зміни до штатного розкладу виконкому Стрілківської сільської ради та вилучено посаду» інструктора зі спорту» та введено посаду «Тренер з дзюдо». 26.04.2019 року позивача було ознайомлено з рішенням сесії Стрілківської сільської ради «Про внесення змін до штатного розпису виконкому Стрілківської сільської ради» № 934 від 22.03.2019 р. та на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України повідомлено про те, що з 01.04.2019 р. було внесено зміни до штатного розпису Виконкому Стрілківської сільської ради та вилучено посаду «Інструктора зі спорту» і введено нову посаду - «Тренер з дзюдо». Скорочення посади мало відбутися після закінчення двох місяців з дня вручення цього повідомлення, а саме 22.06.2019 р. ' Посилаючись на ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, Відповідач запропонував позивачу перевестись на посаду «Тренер з дзюдо» з чим останній погодився, так як ніяких заперечень ні в усній ні в письмовій формі відповідачу не подавав, оскільки переводу на іншу роботу фактично не відбувалось, а лише змінювалась штатне найменування посади, а характер роботи залишався той самий - тренер дзюдо. Представник відповідача не заперечував в судовому засіданні, що дві заяви, датовані 11.06.2019 року, одну на звільнення, іншу на прийняття на роботу було принесено від імені позивача його дружиною і зареєстровано у виконавчому комітеті. Цього ж дня до виконавчого комітету надійшла заява від [PERSON] про перевід його на роботу тренером дзюдо. Відповідно до ст. 38 КЗпП працiвник має право в будь-який час розiрвати трудовий договір, письмово попередивши роботодавця про звiльнення за два тижні. Звільнення за власним бажанням без поважної причини відбувається, якщо трудовий договiр укладений на невизначений строк. . Крім того, роботодавець не має права звiльнити працiвника до закiнчення двотижневого строку пiсля подання ним заяви про звiльнення, якщо вiн про це не просить, оскiльки згiдно з ч.2 ст.38 КЗпП, якщо працiвник пiсля закiнчення строку попередження про звiльнення не залишив роботи i не вимагає розiрвання трудового договору, роботодавець не має права звiльнити його за поданою ранiше заявою, крiм випадкiв, коли на його мiсце запрошено iншого працiвника, якому вiдповiдно до законодавства не може бути вiдмовлено в укладеннi трудового договору. Також работодавцем при наявності трьох заяв різного характеру особисто не з`ясовано волю працівника щодо намірів праці, пояснення представника відповідача про те, що вона йому телефонувала суд не може прийняти до уваги як належний доказ. Крім того такий намір можливо було з`ясувати шляхом надсилання поштового листа з повідомленням, або безпосередньо на робочому місці позивача, чого не було зроблено. Як встановлено судом позивач не подавав відповідачу заяви про звільнення за власним бажанням. Заява подана і підписана його дружиною також не містила вимоги про звільнення позивача за власним бажанням, тому видання відповідачем наказу про його звільнення з підстав передбачених ст. 38 КЗпП України за даних обставин не відповідало вимогам трудового законодавства. Крім того, звільнення працівника з підстав передбачених ст. 38 КЗпП могло мати місце лише за наявності чітко висловленої волі працівника. За даних обставин, коли 11.06.20019 року Відповідач мав три різні за змістом заяви про наміри позивача щодо вирішення питання його подальшої роботи, відсутність такої волі була очевидною, що свідчило про відсутність у позивача наміру розірвати трудовий договір за власним бажанням. Таким чином, дії Відповідача щодо звільнення позивача носили явно протиправний характер, що потягло за собою порушення його трудових прав і незаконного звільнення з роботи. Твердження представника відповідача про те, що заяви позивача розглядались в порядку їх реєстрації ( заява про звільнення була зареєстровано у виконавчому комітеті першою) судом до уваги не приймається, оскільки не відповідають вимогам КЗпП України і не стосуються дійсного волевиявлення позивача, як сторони у трудовому договорі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також судом встановлено, що такі заяви виникли у зв`язку з повідомленням про скорочення штатного розкладу на підставі рішення № 934 , що з 01.04.2019 року внесено зміни до штатного розкладу виконкому Стрілківської сільської ради та вилучено посаду» інструктора зі спорту» та введено посаду «Тренер з дзюдо». Представник пвідповідача не заперечувала про це, також пояснила, що постійно через дружину передавали прохання [PERSON] визначитись з подальшою роботою. 26.04.2014 року [PERSON] був повідомлений під розпис про це. Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України - підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Отже, при змінах в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен додержуватися такого порядку дій:- Видати відповідний наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому розкривається зміст цих змін, утворюються комісії з проведення ліквідації або реорганізації, яким доручається здійснити заходи, пов`язані з ліквідацією або реорганізацією підприємства; - Скласти і затвердити в установленому порядку новий штатний розпис; - Видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів або інший відділ підприємства, на який покладено здійснення функції відділу кадрів (далі - відділ кадрів), провести необхідні заходи в зв`язку зі звільненням працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення), включаючи ознайомлення працівників з наказом під розпис та вручення письмового повідомлення про звільнення. Вірішення питання щодо звільнення/ переведення [PERSON] з посади інструктора з дзюдо у зв`язку зі змінами в штатному розкладі повинні були бути проведенні протягом двох місяців з дня внесення змін до штатного розкладу з 01.04.2019 до 01.06.2019 року включно, а не з дня повідомлення позивача про це, чого зроблено не було. Фактично до 11.06.2019 року працював на своїй посаді інструктора зі спорту, тобто трудовий договір продовжувався, будь-яких фактичних змін в організації виробницва не відбулось. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови від 06 листопада 1992р. за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,- Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. Можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу. Відповідно до ч.3ст. 36 КЗпП України - у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України). Частиною 1 ст. 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до Постанови КМУвід 8 лютого 1995 р. N 100 « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»- Для розрахунку працівникам вихідної допомоги при звільненні необхідно визначити розмір середньомісячної заробітної плати відповідно Розмір середньої заробітної плати, нарахування виплат провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки Стілківського сільського голови середнньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці складає 3129,75 грн. Середньоденна складає 149 гривень, тому середня заробітна плата за вимушений прогул складає робочі дні 10 в червні,23 в липні, 21 в серпні,21 у вересні,22 в жовтні,12 в листопаді * на 149грн=16241 гривню.

Outcome: approved