Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до Великоростівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву, щоб справу розглянули без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Великоростівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Дорощук Н.М., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 23.10.2001 року [INFO] в с. Велика Ростівка Оратівського району Вінницької області померла [PERSON]. Згідно із заповітом від 23.04.1991 року посвідченого секретарем Великоростівської сільської ради Оратівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.06.1957 року [PERSON] народився [INFO] матір'ю якого є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.04.1969 року [PERSON] народився [INFO] матір'ю якого є [PERSON] Сидорівна.Микола Васильович. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.10.2006 року [INFO] в с. Велика Ростівка Оратівського району Вінницької області помер [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 01.10.2013 року [INFO] в с. Велика Ростівка Оратівського району Вінницької області помер [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.10.2006 року [INFO] в с. Велика Ростівка Оратівського району Вінницької області помер батько позивача - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.03.1982 року [PERSON] народився [INFO] батьком якого є [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON], крім позивача є: [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини відмовились, написавши відповідні заяви. Спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини відмовились, написавши відповідні заяви. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) площею 2,96 га, посвідчену сертифікатом на земельну частку (пай) серії ВН №0123921 від 05.03.1997 року, що знаходиться на території Великоростівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Відповідно до виписки №271 від 17.02.2015 року відділу Держземагентства у Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "Колос" с. Велика Ростівка Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0123921 за порядковим №462 зареєстровано 07.03.1997 року на [PERSON], яка проживала на території с. В.Ростівка Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 2,96 га. Вартість земельної частки (паю) становить 91658 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 04.10.1996 року за №230. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON] [INFO] становить 30875 грн. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлений можливості, оскільки за життя спадкодавця був виготовлений сертифікат на земельну частку (пай), і у визначені законодавством строки для прийняття спадщини не звернулася до нотаріальної контори у зв'язку з браком коштів, і у зв'язку з відсутністю поважності причин пропуску шестимісячного строку, однак позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР (1963 р.) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 ЦК УРСР), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Outcome: approved