Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку ''ПриватБанк'' ( далі банк) про визнання недійсним кредитного договору ( заяви позичальника про відкриття рахунку) від 23.01.2007 року укладеного між ним та банком. В обґрунтування вимог вказує, що кредитний договір від 23.01.2007 року укладений нібито між ним та банком не підписував, кредитних коштів та картки не отримував. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, хоча про час та місце його були повідомленні належним чином. Попередньо представник позивача подав заява про слухання справи у їх відсутності. Позов підтримують та просять задовольнити. Представник банку у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав заява про слухання справи у їх відсутності, щодо задоволення позову заперечують. Судом встановлено, що 23.01.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 24 % на рік за користування коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оспорюваний кредитний договір складається із заяви [PERSON] про відкриття рахунку та видачу платіжної картки від 23.01.2007 року та умов і правил надання банківських послуг. Встановлено, що позивач будь-яких платежів за оспорюваним договором не здійснював, що підтверджується розрахунком заборгованості від 18.11.2013 року та позовною заявою банку до [PERSON]. поданою до Тернопільського міськрайонного суду від 25.11.2013 року . Висновком судової почеркознавчої експертизи за №830/14-22 від 17.09.2014 року наданої судовим експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ МЮ України встановлено, що два підписи у графі «Підпис» у заяві клієнта [PERSON] на відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 23 січня 2007 року виконано не [PERSON], а іншою особою. Допитаний в судовому засідання судовий експерт [PERSON] суду пояснив, що підтримує наданий ним висновок судової почеркознавчої експертизи за №830/14-22 від 17.09.2014 року, який відповідає вимог закону. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги пояснення судового експерта допитаного у судовому засіданні, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В силу вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на настання, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 205 ЦПК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю на настання відповідних правових наслідків. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Відповідно до вимог п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч, 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ч.ч.1,3, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам Закону, волевиявлення учасників правочину має бути вільним i відповідати їx внутрішній волі. Висновком судової почеркознавчої експертизи за №830/14-22 від 17.09.2014 року наданої судовим експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ МЮ України встановлено, що два підписи у графі «Підпис» у заяві клієнта [PERSON] на відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 23 січня 2007 року виконано не [PERSON], а іншою особою. Вказаний висновок відповідає вимогам Закону України "Про судову експертизу", Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 р., інших нормативних актів. Експерт попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Вказаний висновок є чітким та конкретним, обґрунтованим та належно мотивованим, виконаний на підставі відповідних методик, ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавстві, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом по справі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, зокрема, висновком судової почеркознавчої експертизи за №830/14-22 від 17.09.2014 року, що оспорюваний кредитний договір укладений між банком та [PERSON] від 23.01.2007 року, [PERSON] не підписував. Крім того, даний факт також підтверджується розрахунком заборгованості по кредиту від 18.11.2013 року з якого вбачається, що [PERSON] будь-яких платежів щодо погашення заборгованості не здійснював. Більше того, 25.11.2013 року банк пред'явив до [PERSON] позов про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором. Після надання судовим експертом висновку почеркознавчої експертизи за №830/14-22 від 17.09.2014 року, банк подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що укладення оспорюваного кредитного договору суперечило волевиявленню учасника правочину, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання кредитного договору від 23.01.2007 року укладеного між публічним акціонерним товариством комерційним банком ''ПриватБанк'' та [PERSON] недійсним. Суд не приймає до уваги доводи банку щодо застосування строків позовної давності, оскільки позивачу було відомо про оспорюваний договір ще 18 січня 2008 року з часу отримання копії судового наказу, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу вимог ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Згідно з вимогами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, перебіг позовної давності починаючи з дня пред'явлення вимоги банку про стягнення заборгованості в позовному провадженні, а не з дня отримання копії судового наказу. Крім того, судовий наказ на який посилання представник банку, у подальшому був скасований за заявою позичальника, на тій підставі, що останній його не підписував. Сам по собі факт існування оспорюваного кредитного договору, який позивач не підписував, без пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості, не є порушення прав позивача.

Outcome: approved