Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д. В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. В обґрунтування\~доводів позовних\~вимог зазначено,\~що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 2537 (далі Виконавчий напис) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором в сумі 17 800,00 грн. Виконавчий напис набрав чинності і був пред`явлений до виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Тернопільської області Вариводі В. Д. за заявою відповідача про примусове його виконання. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 66377592 від 03 серпня 2021 року, в ході якого накладено арешт на кошти та майно позивача. [PERSON] вважає виконавчий напис таким, що не підлягає до виконання, оскільки: 1) нотаріусом не дотримано вимог п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, зокрема позивачем не було укладено жодного договору, на підставі якого йому передавали кошти та при порушенні якого могла б виникнути заборгованість, а тим паче кредитного договору № 02519006 від 06 листопада 2019 року; 2) нотаріус не повідомив позивачу про те, що до нього звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач, відповідно позивач не мав змоги ніяким заперечувати проти нарахованих сум; 3) нотаріусом не було перевірено безспірність вимог кредитора; 4) нотаріус не перевірив додержання вимог щодо документів, які надались із заявою про вчинення виконавчого напису, не надав цим обставинам відповідної оцінки. З огляду на зазначене, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. від 01 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2537, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості в сумі 17 800,00 грн за кредитним договором № 02519006 від 06 листопада 2019 року: Ухвалою судді від 11 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д. В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Також 11 серпня 2021 року ухвалою суду заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 2537, вчиненого 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості у сумі 17\~800,00 гривень у виконавчому провадженні № 66377592 від 03 серпня 2021 року. 30 серпня 2021 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву представника відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що 06 листопада 2019 року між TOB «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №02519006, відповідно до умов якого, Кредитор взяв на себе зобов`язання надати грошові кошти (кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки. TOB «Укр Кредит Фінанс» неодноразово зверталося до [PERSON] з письмовими вимогами про повернення боргу, які направлялись на поштову адресу, зазначену під час укладення кредитного договору, а саме: [ADDRESS] , але всі вимоги були проігноровані. 12 квітня 2021 року TOB «Укр Кредит Фінанс» черговий раз звернулося до [PERSON] з вимогою погашення боргу в добровільному порядку та повідомило про намір, у випадку відсутності оплати боргу, стягнути борг в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Оскільки, після спливу встановленого строку для добровільного погашення боргу, заборгованість не була оплачена та жодних заперечень, в тому числі щодо не визнання боргу, не визнання розміру заборгованості чи відмови від сплати боргу не отримано, то такі дії позивача розцінено відповідачем, як згода на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №02519006 від 06 листопада 2019 року. TOB «Укр Кредит Фінанс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі №02519006 від 06 листопада 2019 року. На підставі поданої заяви, 01 червня 2021 року нотаріусом вчинено виконавчий напис № 2537. Протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 07 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по справі № 607/14013/21 та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. У відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, надіслав на адресу суду заяву, у якій просив слухати справу за його відсутності та винести рішення згідно чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д. В. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання. У зв`язку\~з\~неявкою\~учасників справи,\~з\~підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи наступного. 12 квітня 2021 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надіслав повідомлення про вчинення виконавчого напису [PERSON] за адресою [ADDRESS] із вимогою про сплату заборгованості у розмірі 17\~800,00 грн. 01 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. вчинив виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2537 про звернення стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження Тернопільська обл., м. Тернопіль, реєстраційний номер облікової платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце роботи: ТОВ "Санінбев Україна", який(а) є Боржником за Кредитним договором № 02519006 від 06 листопада 2019 року, укладеним з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, буд. Лесі Українки, буд. 26. офіс 407, Рахунок у форматі IBAN: [NUMBER] , далі іменоване Стягувач. заборгованості за Кредитним договором № 02519006 від 06 листопада 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором № 02519006 від 06 листопада 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 листопада 2019 року по 12 травня 2021 року, заборгованості становить 17\~800,00 грн. 20 липня 2021 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надіслав приватному виконавцю заяву № 20.07/21769 про примусове виконання на підставі виконавчого напису № 2537 від 01 червня 2021 року. 03 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. відкрито виконавче провадження № 66377592 на підставі виконавчого напису № 2537, виданого 01 червня 2021 року; в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанови про арешт майна та коштів боржника [PERSON] від 03 серпня 2021 року. З врахування встановлених обставин суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» розяснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14ц. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. \~Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до\~висновків Великої\~Палати Верховного\~Суду за\~результатами розгляду\~справи №916/3006/17,\~які викладено\~у постанові\~від 02\~липня 2019\~року,\~вирішуючи спір\~про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Суд встановив,\~що вчинення\~нотаріусом спірного\~виконавчого напису\~відбулося на\~підставі звернення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Позивач заперечує факт підписання кредитного договору з ПАТ «Укр Кредит Фінанс», а відповідач такі його доводи не спростував, не надав суду належно посвідченої копії кредитного договору № 02519006 від 06 листопада 2019 року, як і не повідомив суду про нотаріальне посвідчення цього договору. Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису) у розмірі, який відображено у виконавчому написі нотаріуса, яка була залишена боржником без виконання. В матеріалах справи наявне повідомлення від 12 квітня 2021 року, яке адресоване позивачу, однак суду не надані докази щодо надсилання чи отримання вказаного повідомлення [PERSON] . Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У виниклому спорі заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач не визнає факту укладення кредитного договору та самого розміру виниклого боргу шляхом звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису за реєстровим номером № 2537, вчиненого 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 17\~800,00 за кредитним договором № 02519006 від 06 листопада 2019 року таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про відшкодування судових витрат суд встановив наступне. 21 вересня 2021 року судом зареєстровано заяву позивача, у якій він просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 4\~000,00 грн. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першоючетвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Згідно з\~частиною 3\~статті 141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес;\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§\~55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. 04 серпня 2021 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Лекс Вектор» укладено договір про надання правової допомоги № 96. Як вбачається із акту про надання послуг № 16 відповідно до договору про надання правової допомоги № 96 від 14 вересня 2021 року адвокатським об`єднанням були надані наступні послуги: 1.позовна заява 2\~000 грн; 2.заява про забезпечення 1\~000 грн; 3.адвокатський запит від 06 серпня 2021 року 500 грн; 4.адвокатський запит від 06 серпня 2021 року 500 грн. Всього: 4\~000,00 грн. Рахунком № 10Х від 14 вересня 2021 року та квитанцією № 0.0.2266110546.1 від 15 вересня 2021 року вбачається, що позивачем [PERSON] здійснено оплату за юридичні послуги АО Лекс Вектор у сумі 4 00,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідач на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України з ТОВ «УКР\~КРЕДИТ ФІНАНС»на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved