Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

18 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини. Просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду від 30.01.2019 року, по справі № 541/2263/18. В обгрунтування позовної заяви зазначає, що він є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 30.01.2019 року , по справі № 541/2263/18, з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина. Сімейні відносини з дружиною не склалися на підґрунті психологічної несумісності характерів і близько одного року вони з дружиною не проживають разом. Малолітня дитина постійно проживає з ним в селі Черевки Миргородського району, Полтавської області . В цьому ж населеному пункті дитина відвідує дитячий садок В зв`язку з вищевикладеним, змушений звернутися до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] , які стягуються на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду від 30.01.2019 року , оскільки дитина на утримання якої стягуються аліменти, проживає з ним та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Ухвалою судді від 24 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 20 травня 2020 року зупинено провадження у справі до вирішення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області цивільної справи № 541/403/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини - поновлено. Представник позивача, адвокат Чернюк В.Д. в судовому засіданні пояснив, що відповідач вчиняла насильство щодо членів сім`ї , неналежно виховує дитину, притягалася до кримінальної відповідальності. В 2021 році рішенням суду було визначено місце проживання малолітнього сина з батьком, позивачем по дані справі. Батько піклується про дитину, однак аліменти отримує [PERSON] відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року. Враховуючи вищевикладене існують підстави для припинення стягнення аліментів з [PERSON] м на користь [PERSON] , тому позов просив задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення представника, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою місця проживання (а.с. 69-71). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.03.2017 (а.с.4). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 27 листопада 2015 року (а.с.73). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.71-72). 09.12.2019 Миргородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування надала висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] за місцем його проживання (а.с.29). У якому зазначено, що [PERSON] , проживає зі своїми батьками у будинку за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа будинку 72 метрів квадратних, а житлова - 69 м кв. Житлові кімнати обставлені меблями, у дитячій кімнаті створені умови проживання для дитини відповідного віку. У будинку газове та пічне опалення, вода підведена в житловий будинок; користуються земельною ділянкою - 0,23 га; у підсобному господарстві утримують птицю. [PERSON] працює в ТОВ "Агротех-Гарантія" водієм автотранспортних засобів. З колегами на роботі підтримує добрі стосунки. Приймає активну участь у громадському житті села, приємний у спілкуванні, з повагою відноситься до людей (а.с. 5). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов [PERSON] від 31.01.2020 в домогосподарстві створено всі належні умови для проживання дитини (а.с.6). За довідкою дирекції Черевківського дошкільного навчального закладу «Струмочок» до запровадження карантину [PERSON] , [INFO] відвідував цей дошкільний заклад (а.с.7). Відповідно до довідок та характеристики виданих ТОВ «Агротех-Гарантія» [PERSON] забезпечений постійною роботою водія у цьому Товаристві та має стабільну заробітну плату. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.34,35,36). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 06 вересня 2021 року визначено місце проживання малолітнього, [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] (а.с.47-50). Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються на користь того із батьків або законних представників, разом з яким вона проживає. Разом з тим, рішенням Миргородського міськрайонного суду від 06 вересня 2021 року визначено місце проживання малолітнього, [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] (а.с.47-50). Тобто [PERSON] на користь якої з позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, разом із сином не проживає, дитина з 2019 року проживає з батьком, позивачем по справі, місце проживання дитини визначено з батьком, що є підставою для припинення стягнення з нього аліментів за рішенням суду від 30.01.2019. На підставі вищевикладеного, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, те, що утримання дітей є обов`язком обох батьків, місце проживання дитини визначено з батьком, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормами статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що випливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 23 Постанови №3 від 15.05.2006 Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за положеннями ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені положення, аліменти, що стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання сина вважаються припиненими не з моменту звернення до суду, а з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - що зумовлює стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави 908 гривень 00 копійок судового збору пропорційно до задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved