Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою стягнути з [PERSON] 78300 гривень - основного боргу, 949,13 гривень - річних, передбачених ст..625 ЦК України, 7358,37 гривень - інфляційні витрати за період прострочення повернення позики, а всього: 86607,50 гривень та судові витрати в сумі 1015,60 гривень, в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 01.10.2013 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 01.08.2014 року. Однак, [PERSON] суму боргу в обумовлений договором строк не повернув, чим поставив [PERSON] та його сім'ю в скрутне становище. Звернення [PERSON] та вимоги щодо повернення допомоги грошових коштів та сплати процентів залишаються відповідачем без задоволення, він уникає зустрічі з [PERSON], ігнорує його телефонні дзвінки, що змушує [PERSON] звернутися за захистом свого права до суду. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, його представник - [PERSON], надав до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутністю, задовольнити уточнені позовні вимоги та врахувати клопотання про уточнення сум судових витрат та витрат на отримання правової допомоги. [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи сповіщалися. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, що 01 жовтня 2013 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що на дату уточнення позивачем своїх вимог складає 78300 гривень за офіційним курсом НБУ. Такі обставини підтверджуються розпискою, яку відповідач склав на підтвердження отримання ним коштів з зобов'язанням повернути суму до 01.08.2014 року. Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У встановлений термін, 01.08.2014 року відповідач не повернув позивачу позичені кошти та по сьогоднішній день не здійснив розрахунок по договору позики від 01.10.2013 року в жодній його частині, такі обставини представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, тому в суду не має сумнівів щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача повної суми заборгованості, яка складає 78 300 гривень (5 000 х 15,66 гривень за 1 долар США =78 300). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач представив суду зведений розрахунок 3% річних та розрахунок інфляції за несвоєчасне виконання зобов'язання, складений за методикою Держкомстату, лист від 13.02.2009 року № 11/1-5/73. Згідно з наданим розрахунком, сума 3% річних становить 949,13 гривень, а інфляційних витрат - 7358,37 гривень. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Згідно зі ст. 1 цього закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій та із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену суму при розгляді справи. На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надав договір про надання правової допомоги від 30.10.2014 року, укладений між ПП «Компанія «Велор» та [PERSON], квитанцію про оплату правових послуг, яка містяться в матеріалах справи та акт № 01-02/2015 про надання послуг. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне вимогу про стягнення коштів на надання правової допомоги у розмірі 5 000 гривень задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 1 015,6 гривень (650+122+243,6). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved