Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

20 березня 2018 року представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги мотивовані тим, що 28 жовтня 2008 року в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області помер чоловік позивача [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на спадкове майно, у тому числі на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,115 га та 0,812 га, розташованих на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлому на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041940 та № І-СМ № 038158 від 23 квітня 2002 року, виданих на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року № 90, зареєстрованих у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №№ 782, 1214 відповідно. За життя [PERSON] заповітного розпорядження не складав та до дня смерті проживав одиноко в [INFO]. З метою прийняття спадщини після смерті чоловіка, як спадкоємець першої черги, позивач звернулась до приватного нотаріуса, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки пропущений встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Своєчасно [PERSON] спадщину не прийняла у звязку із тяжкою хворобою та скрутним фінансовим становищем для оформлення спадщини. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатись спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що позивач не може реалізувати своє право на спадщину за законом, представник позивача просить визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після чоловіка [PERSON], який помер 28 жовтня 2008 року, тривалістю два місяці. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилась, її представник за дорученням [PERSON] надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 53 ). Представник відповідача [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився. Селищний голова письмовою заявою повідомив, що позов підтримує у повному обсязі, заперечень проти позову не мають, просить розглянути справу без участі представника селищної ради (а. с. 52). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] у підготовче засідання також не зявилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 50). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище позивача) [PERSON] народилась 17 листопада 1952 року. Її батьками були [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії ЯД № 846122 (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-АБ № 219276 після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БП № 091687 [PERSON] помер 28 жовтня 2008 року в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області (а. с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,115 га та 0,812 га, розташованих на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлому на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041940 та № І-СМ № 038158 від 23 квітня 2002 року, виданих на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року № 90, зареєстрованих у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №№ 782, 1214 відповідно (а. с. 8-9). За інформацією Верхосульського старостату [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області [PERSON] до дня своєї смерті - 28 жовтня 2008 року був зареєстрований та постійно проживав в [INFO] одиноко. За померлим значиться земельні ділянки, посвідчені Державними актами на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041940 та № І-СМ № 038158, виданих на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року за № 90, які знаходяться на території сільської ради. Від імені померлого [PERSON] виконкомом сільської ради заповіт не посвідчувався (а. с. 4). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту письмового розяснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 29 березня 2018 року № 485/01-16 вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], який помер 28 жовтня 2008 року, не вдається можливим у звязку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 31). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 10 квітня 2018 року, спадкова справа після [PERSON], який помер 28 жовтня 2008 року, не заводилась, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 49). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після чоловіка [PERSON] за законом, однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, отже право останньої підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. У відповідності до розяснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після спадкодавця у звязку із тяжкою хворобою та відсутністю коштів для оформлення спадкового майна (а. с. 12-14, 33). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про захист права позивача і вважає, що остання пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після спадкодавця з поважних причин, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved