Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду за участю заявника [PERSON], представника заявника адвоката Башкова С.В., свідка [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті чоловіка - [PERSON]. В судовому засіданні заявник заяву підтримала повністю, просила її задовольнити та суду показала що [PERSON], [INFO], являється її чоловіком, був зареєстрований та постійно проживав по [ADDRESS] - на тимчасово окупованій території Україні. [INFO] року, перебуваючи на лікуванні в Донецькому клінічному територіальному медичному об»єднанні в м. Донецьк, помер від двосторонньої тотальної пневмонії. 13.06.2016 року Донецьким клінічним територіальним медичним об»єднанням Міністерства охорони здоров»я так званої Донецької Народної Республіки було видано медичне свідоцтво [NUMBER] про смерть [PERSON] форми № 106/у і 14.06.2016 року його було поховано на Центральноміському кладовищі № 1 м. Горлівка Донецької області. Заявник проживає у [ADDRESS], де зареєстрована як вимушений переселенець і звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про реєстрацію смерті чловіка. Але їй було відмовлено у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів. Враховуючи те, що встановлення вказаного факту їй необхідно для захисту спадкових прав вимушена звернутися до суду задля встановлення факту смерті [PERSON]. Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення заяви(а.с.24,30). Суд, вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що [PERSON], [INFO] року народження, який народився у с. Зирянівка Алапаївського району Свердловської області, громадянин України, являється чоловіком заявника, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 11.04.2002 року Центральноміським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області, копією свідоцтва про укладення шлюбу з заявникмо серії [NUMBER], виданого 22.06.1980 року Палацом одруження м. Горлівка Донецької областіпостійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS](а.с.9-11). [INFO] року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у Донецькому клінічному територіальному медичному об»єднанні в м. Донецьк, [PERSON] помер від двосторонньої тотальної пневмонії і факт його смерті, як і причину такої відображено в наданому заявником лікарському свідоцтві про смерть форми № 106/у за [NUMBER], виданому 13.06.2016 року Донецьким клінічним територіальним медичним об»єднанням Міністерства охорони здоров»я так званої Донецької Народної Республіки(а.с.12). Заявник [PERSON] проживає в [ADDRESS] де зареєстрована як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, тому звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті [PERSON], однак орган своїм рішенням від відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством(а.с.8,13). Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Цей Закон набув чинності 21 лютого 2016 року (з дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34). Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно являється чоловіком заявника [PERSON], [INFO](а.с.6-7,9-11). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть форми № 106/у [NUMBER] від 13.06.2016 року, виданого Донецьким клінічним територіальним медичним об»єднанням Міністерства охорони здоров»я так званої Донецької Народної Республіки, [PERSON] помер [INFO] року в м. Донецьк так званої ДНР від двосторонньої тотальної пневмонії(а.с.12). В судовому засіданні заявник підтвердила факт смерті [PERSON] [INFO] року у м. Донецьк Донецької області та його поховання 14 червня 2016 року на Центральноміському кладовищі № 1 м. Горлівка Донецької області. Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засідання підтверджено як власними поясненнями заявника, поясненнями її представника, так і поясненнями свідка [PERSON], яка була присутня на сороковинах у зв»язку зі смертю [PERSON], відвідувала Центральноміське кладовище № 1 м. Горлівка Донецької області де особисто бачила могилку [PERSON], похованого поруч з його батьком, а також наданими заявником договором замовленням ритуальної служби № 793 від 14.06.2016 року на поховання [PERSON] і фото місця поховання померлого з відображенням даних про собу, які повністю співпадають з даними померлого, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.9-10,14,31). Тобто відомості про смерть [PERSON] в м. Донецьк Донецької області, викладені у лікарському свідоцтві форми № 106/у [NUMBER] від 13.06.2016 року, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області їй було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у зв»язку з тим, що надане нею лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER] від 13.06.2016 року, видане Донецьким клінічним територіальним медичним, не породжує правових наслідків(а.с.13). Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецьк Донецької області тимчасово призупинено. Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], який помер [INFO] року в м. Донецьк Донецької області - на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків. Але не зважаючи на це, представник заінтересованої особи своїм листом від 30.08.2016 року не заперечував проти задоволення заяви та підтвердив відсутність у Державному реєстрі цивільного стану громадян актового запису про реєстрацію смерті [PERSON].(а.с.24). Але факт смерті [PERSON] саме [INFO] року в м. Донецьк Донецької області, та його поховання на Центральноміському кладовищі № 1 м. Горлівка Донецької області, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими заявником доказами. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м. Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пуктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Але, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 & 142). «Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, & 142). Крім того Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для послідуючого прийняття спадщини, соціальних пільг. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON] Тому суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved