Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

18 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 1,9031 га, що розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий Томашпільською районною державною адміністрацією 28 лютого 2003 року [PERSON], який проживав в смт Вапнярка і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 січня 2003 року № 34 є власником земельної ділянки площею 1,9031 га, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (показники: загальна площа 120,50 кв.м., житлова площа 68,70 кв.м., матеріал стін-камінь облицьований цеглою; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», веранда «а2», ганок «а1», тамбур «а», ганок «а3», сарай-літня кухня «Б», гараж «В», підвал «в», добудова сарай «в1»). Позов обґрунтовано наступним. [INFO] в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився позивачці чоловіком. Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку, що розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району, та домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS]. Позивачка вказує, що вищевказана земельна ділянка належала батькові її чоловіка [PERSON], після смерті якого син [PERSON] оформив свідоцтво про право на спадщину за законом, але не отримав на підставі цього свідоцтва у відділі земельних ресурсів державного акту на право власності на земельну ділянку на своє ім'я. Позивачка зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка, оскільки, крім неї, на протязі шестимісячного строку ніхто не подав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак при зверненні до нотаріальної контори в оформленні права власності на земельну ділянку нотаріусом їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Колоденської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак голова Колоденської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO]. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в смт.Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки сільського голови Колоденської сільської ради № 550 від 7 листопада 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], і земельної ділянки площею 1,9031 га, що розташована на території Колоденської сільської ради; спадкоємцем згідно закону залишилася [PERSON] (а.с.14). Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого [PERSON] 16 вересня 1989 року уклав шлюб із [PERSON], яка після реєстрації шлюбу в'яза прізвище [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 142 від 31 жовтня 2016 року про показники об'єкта нерухомого майна, відповідно до проведеної інвентаризації 26 жовтня 2016 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] має такі показники: загальна площа 120,50 кв.м., житлова площа 68,70 кв.м., матеріал стін-камінь облицьований цеглою; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», веранда «а2», ганок «а1», тамбур «а», ганок «а3», сарай-літня кухня «Б», гараж «В», підвал «в», добудова сарай «в1»; згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок не зареєстровано (а.с.10). Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], власником будинку значиться [PERSON] (а.с.7-9). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 лютого 2005 року, спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO], є син [PERSON] (а.с.12). Як вбачається із матеріалів справи, 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією було видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який проживав в смт Вапнярка і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 січня 2003 року № 34 є власником земельної ділянки площею 1,9031 га, що розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). Отже, чоловік позивачки [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, однак правовстановлюючі документи на своє ім'я не оформив. Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт або сертифікат на земельну частку (пай) на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимоги закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом або сертифікатом на земельну частку (пай). У разі втрати, пошкодження сертифіката на право власності на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до суду. Цивільний кодекс не встановлює граничних термінів звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але вказано, що дане свідоцтво може отримати спадкоємець, який прийняв спадщину після закінчення строку з часу відкриття спадщини, відсутність такого свідоцтва не позбавляє його права на спадщину спадкоємця. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець не мав свідоцтва про право власності на житловий будинок, який в даний час є предметом спадкування. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця (а.с.15). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], заведена за заявою [PERSON](а.с.19-20). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна після смерті чоловіка (а.с.25). Інші спадкоємці-діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після померлого батька, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви (а.с.21-23). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за законом на спадкове майно свого чоловіка [PERSON], яка спадщину прийняла, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Тобто позивачка [PERSON] набула права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті її чоловіка належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved