Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору найму та виселення. Позивач заявлені вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 21 грудня 2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності він є власником квартири [ADDRESS], про що наймачу вказаної квартири [PERSON] стало відомо 31.01.2017 року. У даній квартирі на умовах договору найму на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 05.10.1993 року № 224 та ордеру від 21.10.1993 року № 666 проживають відповідачі. 16.01.2017 року у зв'язку з відсутністю свого житла, в порядку ч.3 ст. 825 ЦК України, він письмово попередив відповідачів про розірвання договору найму та виселення. 31.01.2017 року відповідачі повідомили про відмову звільнити квартиру. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 серпня 2017 року позивачу відмовлено в позові до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору найму спірної квартири та їх виселення, який було пред'явлено з підстав необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. 14.11.2017 року [PERSON] отримав вимогу позивача про укладення письмового договору оренди, який було запропоновано підписати та вносити орендну плату за відповідними реквізитами. 18.11.2017 року [PERSON] надав письмову відповідь про відмову укласти договір оренди, де також визнав, що з 25.11.1993 року він проживає в квартирі [ADDRESS] на підставі договору житлового найму, набутого на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 05.10.1993 року № 224. Також позивач зазначає, що з дати договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року він став наймодавцем вказаної квартири для наймача [PERSON] та членів його сім'ї, тому відповідно до ст. 814 ЦК України до позивача як до нового власника перейшли права наймодавця на отримання плати за користування житлом, а [PERSON] відмовляється її сплачувати, тому позивач вважає, що відповідно до ч.2 ст. 825 та ст. 826 ЦК України договір найму житла між ним та відповідачем [PERSON] на квартиру [ADDRESS] має бути розірваним, а відповідачі підлягають виселенню. Позивач [PERSON] просить договір найму, набутий [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 05.10.1993 року № 224 та ордеру від 21.10.1993 року № 666 на квартиру [ADDRESS] розірвати та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житла. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Наполягав, що відносини у даній справі регулюються не нормами Житлового кодексу УРСР, а нормами цивільного кодексу України. Також представник позивача зауважив, що спірна квартира знаходиться на обслуговуванні Дочірнього підприємства «Соціально-побутового управління» ПрАТ «Чернігівоблбуд», і згідно довідки цього підприємства, відповідачі сплачують тільки плату за житлово-комунальні послуги, а саме за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, плату за користування житлом (квартирну плату) сім'я [PERSON] не сплачує. Посилаючись на вимоги ст. 814, ч.2 ст. 825, ст. 826 ЦК України, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити, договір найму, набутий [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 05.10.1993 року № 224 та ордеру від 21.10.1993 року № 666 на квартиру [ADDRESS] розірвати та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житла, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати: судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000грн. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] заперечував у повному обсязі, в обґрунтування заперечень посилався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Зауважив, що 23 серпня 2017 року рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова було відмовлено повністю у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про розірвання договору найму та виселення. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року вказане рішення суду залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, з підстав ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням не потребують повторного доведення. Позивач повторно звернувся до суду з вимогою розірвання договору найму і виселення відповідачів, тільки цього разу він послався на приписи ч.2 ст. 825 Цивільного кодексу України. Також зазначив, що позивачем не надано жодного доказу порушення відповідачами приписів ч.2 ст. 825 ЦК України, більш того відповідачі надали документи, з яких вбачається, що вони продовжують добросовісно та вчасно сплачувати плату за користування житлом, заборгованість відсутня. Крім того, відмова відповідачів, які є безстроковими користувачами квартири, в якій мешкають та зареєстровані, укласти з позивачем договір оренди житла не є підставою для розірвання договору найму та їх виселення з квартири. Просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю, а також стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені ним витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5000 гривень. Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд встановив наступні факти і правовідносини та прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з такого. У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи видно та не оспорюється сторонами, 23 серпня 2017 року рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова у цивільній справі № 751/1840/17, провадження № 2/751/747/18 було відмовлено повністю у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про розірвання договору найму та виселення (а.с.12-13). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року вказане рішення суду залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.40-44), таким чином, рішення суду першої інстанції набрало законної сили. Встановлені наведеним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова обставини не підлягають доказуванню у даній справі та приймаються судом згідно приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України, а саме: «судом встановлено, що ПАТ «Чернігівоблбуд» являючись власником квартири за адресою [ADDRESS] було наймодавцем, а [PERSON]І - наймачем, [PERSON] та - [PERSON] - членами сім'ї наймача вказаної квартири. 21.12.2016 року між ПАТ «Чернігівоблбуд» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. З вищенаведеного вбачається, що правомірне володіння квартирою у відповідачів виникло раніше, ніж право власності у ПАТ "Чернігівоблбуд" та [PERSON] З договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року вбачається, що позивач набуваючи право власності на квартиру адресою [ADDRESS], також набуває права та обов'язки наймодавця по відношенню до відповідачів, які вселені безстроково на підставі ордеру від 21.10.1993 року. Відповідачі вселилися у спірне приміщення на підставі договору найму, який має місце в силу ст. 61 ЖК УРСР, з правом постійного проживання у цьому приміщення, і на момент розгляду справи цей договір є дійсним. Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Дане положення поширюється на позивача до якого перейшли права та обов'язки наймодавця за укладеним договором, оскільки ці права та обов'язки вже існували на момент укладення договору купівлі-продажу від 21.12.2016. …Позивачем не доведено належними доказами про його реальну потребу проживати у спірному житловому приміщенні.» (а.с. 12-13). Позивач [PERSON], звертаючись з даним позовом про розірвання договору найму та виселення до тих самих відповідачів, підставами позову зазначив частину 2 статті 825 ЦК України, згідно якої договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. При судовому розгляді встановлено, що 14.11.2017 року [PERSON] отримав вимогу позивача про укладення письмового договору оренди, який було запропоновано в термін до 20 листопада 2017 року підписати та вносити орендну плату за відповідними реквізитами. 18.11.2017 року [PERSON] надав письмову відповідь про відмову укласти договір оренди, де зазначив, що він та члени його сім'ї набули право користування квартирою [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м.Чернігова № 224 від 05.10.1993 року, а з 25.11.1993 року проживають у квартирі на підставі договору найму. Отже він є наймачем даної квартири і регулярно сплачує кошти обслуговуючій організації за утримання житла. (а.с.11). Згідно довідки Дочірнього підприємства «Соціально-побутового управління» Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» № 103 від 31 липня 2018 року, підтверджено, що будинок по [ADDRESS] знаходиться на обслуговуванні ДП «СПУ» ПрАТ «Чернігівоблбуд». В квартирі № 7 даного будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які сплачують підприємству за житлово-комунальні послуги, а саме за послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій в розмірі 235,26 грн./міс. Плату за користування житлом (квартирну плату) сім'я [PERSON] не сплачує, оскільки власником цієї квартири на даний час є [PERSON] (а.с.71). На підтвердження оплати за житлово-комунальні послуги мешканцями у кількості трьох осіб у квартирі [ADDRESS] в період з листопада 2017 року по червень 2018 року відповідачами надано квитанції (а.с. 45-46), а також повідомлення про призначення субсидії та перерахування коштів в період з грудня 2016 року по квітень 2018 року за житлово-комунальні послуги, зокрема квартплати підприємству «Чернігівоблбуд», видані Управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної ради у м.Чернігові (а.с. 94-98). Пунктом 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Виходячи з наведеної норми, суд вважає, що перебування та проживання осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, тобто користування ними, належить до поняття житлово-комунальних послуг, а тому враховуючи наведені вище докази, суд приходить до висновку, що відповідачі добросовісно та вчасно сплачують плату за користування житлом у квартирі [ADDRESS]. При цьому відмова відповідачів, які, як встановлено рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.08.2018 року у цивільній справі № 751/1840/17, провадження №2/751/747/18, є безстроковими користувачами спірної квартири, укласти з позивачем договір оренди житла не є підставою для розірвання договору найму та їх виселення з квартири в розумінні вимог ч.2 ст. 825 ЦК України. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачами умов договору житлового найму, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У відповідності до ст. 134, 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., оскільки вони підтверджені належними доказами (а.с. 33, 34, 36, 88). На підставі викладеного,

Outcome: approved