Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові позивач зазначив, що [INFO] в с. Трудолюбівка Братського району Миколаївської області помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS]. Після смерті батька є спадкоємцем першої черги за законом. Однак, в нотаріальній конторі не має можливості оформити спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташовані по [ADDRESS], так як з'ясувалось, що відсутній будь-який правовстановлюючий документ на даний житловий будинок. В нотаріальну ж контору для оформлення спадщини необхідно представити оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання не з'явився позивач, позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання не з'явився представник відповідача, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. [INFO] в с. Трудолюбівка Братського району Миколаївської області помер [PERSON] (а.с. 6). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, окрім іншого, з житлового будинку [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53055922 від 22.08.2018 року, після смерті [PERSON], померлого [INFO], була заведена спадкова справа № 148/2009 (а.с. 36). Син [PERSON] прийняв спадщину за законом, син [PERSON] - відмовився від прийняття спадщини (а.с. 34). Згідно витягів з погосподарських книг Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області за 1977-1979 р.р., 1980-1982 р.р., 1986-1990 р.р.,1991-1995 р.р., 1996-2000 р.р., 2001-2005 р.р., 2006-2009 р.р., головою вищевказаного домогосподарства, побудованого в 1960 році, вказаний [PERSON] (а.с. 13-26). Первинна інвентаризація вказаного будинку виготовлена на ім'я [PERSON], якому 21.10.1989 року був виданий технічний паспорт, що містить технічну характеристику даного будинку (а.с. 7-9). Рішеннями виконавчого комітету Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 12.01.2014 року № 2, житловому будинку в с. Трудолюбівка Братського району Миколаївської області, що належить [PERSON] присвоїли назву [ADDRESS] (а.с. 27). Проте, незважаючи на вказане, померлий [PERSON] за своє життя право власності в БТІ на житловий будинок не зареєстрував. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міста і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, вбачається, що останній придатний до експлуатації та не відноситься до категорії самовільного (самочинного) (Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель"). Таким чином, вищезазначені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про те, що спадкодавець за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва на право власності на житловий будинок, але цього не здійснив. При цьому, виникнення у спадкодавця права власності на спірний житловий будинок не пов'язано з здійсненням державної реєстрації цього права, оскільки дані правовідносини виникли до набрання чинності діючого ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved