Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 грудня 2018 року, виданого Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1097 від 26 грудня 2018 року. Факт родинного зв`язку позивача з померлою підтверджується наданими позивачем документами, копії яких є в матеріалах справи - паспортом, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді, зокрема, жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 11.10.2013 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2511, після [PERSON] , яка померла [INFO] , і прийняла спадщину. Позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй - доньці померлої, спадкоємцю за заповітом, у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок з надвірними будівлями листом від 30.07.2019 року № 947/02-17 було відмовлено, так як відсутній будь-який правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на жилий будинок. Барвінківське КПТІ довідкою від 27.06.2019 року № 110-19/3 повідомляє, що державна реєстрація прав власності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , не проведена. У зв`язку з викладеним вище у позивача виникли перепони для оформлення спадщини, тому він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , оскільки на зазначене нерухоме майно ніхто зі спадкоємців більше не претендує. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач теж подав до суду заяву, з якої вбачається, що він проти задоволення позову не заперечує і прохає суд розглядати справу без участі свого представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 грудня 2018 року, виданого Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1097 від 26 грудня 2018 року. Факт родинного зв`язку позивача з померлою підтверджується наданими позивачем документами, копії яких є в матеріалах справи - паспортом, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді, зокрема, жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] . З наданих позивачем і досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 11.10.2013 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2511, після [PERSON] , яка померла [INFO] , і прийняла спадщину. 15.01.2019 року [PERSON] подала до Барвінківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не заявив про відмову від неї. Позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй - доньці померлої, спадкоємцю за заповітом, у видачі свідоцтва на право на спадщину на жилий будинок з надвірними будівлями листом від 30.07.2019 року № 947/02-17 було відмовлено, так як відсутній будь-який правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на жилий будинок. З повідомлення державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори від 27.09.2019 року № 1228/01-16 вбачається, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 57709998 від 27.09.2019 у Барвінківській державній нотаріальній конторі 15.01.2019 заведена спадкова справа № 7/2019 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 30.07.2019 доньці спадкодавця [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю земельну ділянку площею 5,5603 га. З довідки Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 26.06.2019 року № 201 вбачається, що за [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно з записом в погосподарській книзі № 3 по селу Мечебилове, особовий рахунок № [NUMBER] , значиться жилий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , в якому вона проживала і була зареєстрована. Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений на ім`я [PERSON] за станом на 08 червня 2016 року Барвінківським комунальним підприємством технічної інвентаризації. Житловий будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,3270 га, переданій для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-02-11-088264, виданий Мечебилівською сільською радою Барвінківського району Харківської області 09.03.1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 202 на ім`я [PERSON] . Барвінківське КПТІ довідкою від 27.06.2019 року № 110-19/3 повідомляє, що державна реєстрація прав власності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , не проведена. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Крім того, відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З наведених вище доказів вбачається, що нерухоме майно - жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , дійсно належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Стаття 1268 ч. 5 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з наведених вище обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз`яснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє суб`єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved