Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 25.02.2003 року вони зареєстрували шлюб у Клинівській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №1. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з відповідачем. Позивач вказує на те, що причиною розпаду сім'ї стало те, що за час його проходження військової служби в зоні АТО відповідачка створила нову сім'ю і проживає з іншим чоловіком. Подружні стосунки між ними припинились, спільно з відповідачем не проживають з серпня 2014 року, вважає, що сім'я розпалась остаточно, на примирення не згоден. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] та стягнути на його користь судовий збір. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій свої вимоги підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2003 року сторони зареєстрували шлюб у Клинівській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], повторно виданого 07 лютого 2017 року Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 6). Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], повторно виданого 28.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 25.10.2004 року виконавчим комітетом Клинівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 8-9). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, з серпня 2014 разом не проживають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., виходячи з розміру, встановленого п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved