Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

25.11.2015р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання права користування майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме позивачка просила надати їй в користування строком на п'ять років автомобіль FORD FOCUS C307 реєстраційний номер [NUMBER], придбаний за час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 07.12.2015р. позивачка [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, в якій просить здійснити виділ частки майна - автомобіля FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом стягнення частини вартості майна в розмірі 79920,00грн.(а.с.33-34, 87). В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з 01 липня 1995 року по 26 листопада 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2012 року шлюб розірвано. Рішення набуло законної сили 07.12.2012 року. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею. За час сумісного проживання у шлюбі - 25 травня 2007 року ними було придбано автомобіль марки FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], який зареєстровано на відповідача [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого РЕЕ м. Красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області. Факт придбання даного майна підтверджується договором купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Богатовою І.О. 25 травня 2007 року. Нею також було надано письмову згоду на укладення договору застави автомобіля відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, кошти за яким використовувались на придбання автомобіля . Позивачка вважає, що зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Після розлучення він знаходиться у користуванні відповідача. Зважаючи на неможливість виділу частки з майна, вона вважає, що має право на грошову компенсацію своєї частки спільного майна, яка складає 1/3 від вартості автомобіля на час звернення до суду(після уточнення а.с.108) - 52 280грн. Просила виділити її частку автомобіля, який є спільним сумісним майном подружжя шляхом стягнення на її користь грошової компенсації її частки в сумі 52280 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду. В суді встановлено, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу з відповідачем і є спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до статті 60 СК України позивач є співвласником автомобіля і має право на виділ його частки. Її частка є рівною з часткою відповідача. Суд не застосував правила статей 370, 364, 183 ЦК України. Вона просила виділити їй 1/3 частину автомобіля у грошовому виразі враховуючи, що відповідач без неї сплачував решту кредиту. Судом помилково не прийнятий до уваги висновок про оцінку транспортного засобу. Сам відповідач вказану вартість автомобіля не спростував. Клопотання про проведення експертизи не заявляв. В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами. В заяві [PERSON] просила розглядати справу у її відсутність. Апеляційну скаргу підтримала. Про причини неявки відповідача в судове засідання не відомо. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність відповідача. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.07.1995р.(а.с.6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.11.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При розгляді справи судом було встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з травня 2010р..(а.с.8). Під час перебування в юридичному шлюбі на ім'я відповідача [PERSON] за кредитні кошти в сумі 94065,00грн. було придбано автомобіль марки FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], що підтверджується кредитним договором № 32ДС/29/2007-Аклн від 25.05.2007р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанком» та [PERSON](а.с.8-10). Автомобіль FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, державний реєстраційний № [NUMBER] був заставним майном банку ВАТ «Крадитпромбанк», згідно договору застави № 32ДС/29/2007-Аклн від 25.05.2007р., на (а.с.11-12) . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 02.04.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна відмовлено в задоволенні зустрічних вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення половини суми, сплаченої за кредитним договором(а.с.35-36). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2013 року скасоване рішення Красноармійського міськрайонного суду від 02.04.2013 року, визнано спільною сумісною власністю частину майна - меблі та побутова техніка та виділено в натурі сторонам по справі. В решті позовних вимог, в т.ч. і зустрічному позові [PERSON] про поділ кредитних коштів відмовлено, оскільки вимоги про поділ самого автомобіля сторонами заявлені не були, також судом не враховано, що кредит повністю не погашений та за договором існували невиконані зобов'язання.(а.с.37-39). В 2014 році позивачка [PERSON] повторно зверталась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - автомобіля FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, державний реєстраційний № [NUMBER] та просила суд провести розподіл таким чином: стягнути з відповідача половину коштів, сплачених за кредитним договором від 25 травня 2007 року за період з 25.05.2007 року по листопад 2012 року, а також половину первісного внеску за придбаний автомобіль. Рішенням Красноармійського міськрайсуду від 27.08.2014 року, яке набрало чинності 09.09.2014 року(а.с.54-55) позивачці [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя (а.с.40-41). Звертаючись зараз в суд з позовом про розподіл спільного майна подружжя, позивач [PERSON] посилалась на те, що вказаний автомобіль придбаний сторонами під час юридичного шлюбу і вона відповідно до статті 70 Сімейного Кодексу України має право на ? його частину. Враховуючи, що відповідач сплачував частину кредиту без її участі, просила стягнути з відповідача на її користь вартість 1/3 частини автомобіля , розділивши автомобіль. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що з 2010 року вони припинили шлюбні відносини і зобов'язання за договором кредиту він виконував без участі позивача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за період з травня 2010 року(час коли сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини) і до 16.06.2014 року відповідач [PERSON] сплачував заборгованість за кредитним договором одноособово, позивачка [PERSON] не приймала ніякої участі в зобов'язанні відповідача по виплаті кредитних коштів. Жодних доказів того, яка сума за кредитним договором була сторонами сплачена за час їх спільного проживання (з 25 травня 2007 року по травень 2010 року) суду не надано. Посилання представника позивача на суму 63340,53грн., що була встановлена рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 02 квітня 2013 року є необґрунтованим, оскільки це рішення було скасоване Апеляційним судом Донецької області від 12 червня 2013 року з постановленням нового рішення, яким також було відмовлено в задоволенні вимог в частині автомобіля. Акт про оцінку транспортного засобу від 04.12.2015 року, яким встановлена ринкова вартість автомобіля FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, за відсутності спірного автомобіля, станом на грудень 2015 року в розмірі 159 840 грн., на думку суду, не може бути належним доказом в даних правовідносинах, оскільки відсутні докази того, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2014 року, яке набрало чинності 09.09.2014 року(а.с.54-55) позивачці [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо через те, що він суперечить вимогам закону та встановленим фактам. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено в статті 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приведені норми закону дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, державний реєстраційний № [NUMBER] придбаний під час юридичного шлюбу подружжя [PERSON], є їх спільним сумісним майном. Тому і позивачу, як і відповідачу відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України належить право власності на ? частину вказаного автомобіля. Той факт, що автомобіль придбаний на кошти, що отримані сторонами за договором кредиту, у даному випадку не має правового значення через те, що в розумінні вимог статті 57 Сімейного Кодексу України спірний автомобіль не є особистою приватною власністю відповідача [PERSON]. Висновки суду про те, що раніше суд ухвалював рішення про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя є безпідставними . Факт вирішення позовів [PERSON] рішеннями Красноармійського міськрайонного суду від 02 квітня 2013 року, Красноармійського міськрайсуду від 27.08.2014 року у даному випадку не може бути підставою для відмови позивачу у задоволені її нових позовних вимог про виділ частки у спільному сумісному майні подружжя. В попередніх рішеннях йшлося про розподіл автомобіля шляхом поділу і стягнення на користь позивача коштів, що сплачені відповідачем за договором кредиту і первісного внеску на придбання автомобіля. В позові, що розглядається зараз, йдеться про розподіл автомобіля шляхом стягнення на користь позивача вартості її частки майна у спільному сумісному майні. Таких позовних вимог судом не розглядалось. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, неправильно вирішив спір, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Пленум Верховного Суду України у пункті 22 своєї постанови від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У пункті 25 цієї постанови Пленум Верховного суду України також роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Позивач [PERSON] згодна на отримання грошової компенсації за її частку у спільному сумісному майні подружжя. І на підтвердження її розміру надала суду акт про оцінку транспортного засобу FORD FOCUS C307, 2007р. випуску, державний реєстраційний № [NUMBER] суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця [PERSON] За цим актом вартість спірного автомобіля згідно строку його експлуатації 159840 грн. (а.с. 68-75). При цьому з акту видно, що автомобіль для огляду оцінювачу відповідачем наданий не був. Тому якщо б відповідач надав вказаний автомобіль для огляду, його ціна могла бути зменшена. Апеляційний суд приймає до уваги вказаний акт, як належний доказ по справі. Вказаний доказ відповідачем не спростований. Ним питання про проведення авто товарознавчої експертизи не порушувалось. Тому апеляційний суд виходить з ціни спірного автомобіля у 159840 грн. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу позивач має право на половину автомобіля і її частка дорівнює: 159 840 грн. : 2 = 79 920 грн. Проте, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просила суд в своїй уточненій вимозі стягнути з відповідача на її користь її частку у розмірі 53 280 грн., що в межах вартості її частки у спільному сумісному майні. Тому апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача саме таку суму. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач при подачі позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1071 грн. При подачі апеляційної скарги вона сплатила судовий збір в сумі 606.33 грн. Загальна сума судового збору складає 1677.32 грн. Вказана сума відповідно до статті 88 ЦПК України має бути повернута позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved