Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської із заявою, де заінтересованою особою вказала: Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області та просила встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , визнавши їх рідними сестрами. Ухвалою від 04 березня 2021 року у справі було відкрито провадження. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного провадження, із проведенням судового засідання та викликом учасників справи. 29 березня 2021 року о 09 годині 30 хвилин, в судове засідання сторони не з`явились, буди повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. У поданих заявах просили справу розглянути без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників справи. Позиція заявниці полягала у тому, що на тимчасово окупованій території померла її рідна сестра - [PERSON] , і після встановлення факту смерті її сестри у судовому порядку, було проведено державну реєстрацію смерті та видано свідоцтво про смерть державного зразка. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина в вигляді недоотриманої пенсії, і вважаючи себе єдиною спадкоємицею, вона, через свого представника, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримала відмову, оскільки нотаріусу не надано документу, необхідного для встановлення родинних відносин. Заінтересована особа заперечень проти задоволення заявлених вимог не надавала. Оцінка суду обставин у справі. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась заявниця - [PERSON] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). 29 листопада 1969 року, під час реєстрації шлюбу з [PERSON] , [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до довідки про народження виданої 15.09.2017 року, батьки заявниці ( [PERSON] та [PERSON] ) є також батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] (а.с. 9). Але під час реєстрації шлюбу 17 червня 1956 року з [PERSON] , [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.09.2020 року був встановлений факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Згідно довідки, виданої Мангушським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, після смерті [PERSON] , залишилась недоотримана пенсії у розмірі 74537 гривень 24 копійки (а.с 14). 04 лютого 2021 року, [PERSON] (яка діяла від імені [PERSON] ), звернулась до приватного нотаріуса Трубнікова А.О. Лиманського міського нотаріального округу Донецької області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , але постановою їй було відмовлено оскільки спадкоємцем не надано документу, необхідного для встановлення родинних відносин між рідними сестрами (а.с. 15). Суд констатує, що обставини щодо народження [PERSON] , встановлені судом на підставі наданих заявником письмових доказів у вигляді довідки про народження, яка видана закладом, що не зареєстрований за законодавством України, але знаходиться на території держави Україна, зокрема у місті Донецьку. Тут суд врахував, що місто Донецьк, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. А на підставі статей 1 та 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII та Указу президента України №32/2019 від 07 лютого 2019 року «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» - місто Донецьк, вважається тимчасово окупованою територією України. І фактично, що є загальновідомими обставинами, нині, знаходження на території міста Донецьк небезпечно як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року №462 «Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"». А це, об`єктивно свідчить про те, що на території міста Донецька, нині, жодний орган державної влади України працювати не може. Як наслідок, суд погоджується із аргументами заявниці про те, що отримати документи, встановленого законодавством України зразка і виданих компетентним Україною закладом для підтвердження народження [PERSON] , заявниця не може. Проте суд оцінює і сприймає надані йому докази як допустимі, виходячи з наступного. Як відзначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 10 травня 2001 року (справа Кіпр проти Туреччині), зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих де-факто органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (п.96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (п.92). А в рішенні від 23 лютого 2016 року (справа Мозер проти Республіки Молдова та Росії), Європейський Суд з прав людини вказав на те, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (п.142). Тому з огляду на обставини цієї справи та зобов`язання України, як однієї з Договірних Сторін Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поважати права людини, суд не бачить підстав аби не враховувати впроваджений Європейським судом з прав людини підхід. І саме тому, суд вважає, що надані заявницею письмові докази є належними, допустимими та достовірними. Оцінка суду щодо факту. Тож, з огляду на встановлені судом обставини у їх сукупності, суд не має жодних сумнівів у тому, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] . Цивільним судочинством України, в силу положень статті 2, частини 1 статті 4 і 5 та частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, захист цивільного права будь-якої людини можливий у тому числі і способом встановлення факту родинних відносин рішенням суду. І оскільки від встановлення факту того, що [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] , залежить виникнення у останньої права на її спадщину, яке не визнається нотаріусом, в силу положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, таке право підлягає захисту шляхом задоволення її заяви про встановлення факту родинних відносин. Отже,

Outcome: approved