Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, та просив визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на наступне. З 27 грудня 2007 року по 21 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. За часів шлюбного життя у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . Після завершення процедури розірвання шлюбу, окремого питання щодо визначення місця проживання спільного сина - [PERSON] не підіймалося, оскільки на той час, між [PERSON] та [PERSON] не було спору щодо цього. На час розірвання шлюбу батьки вирішили, що дитина - [PERSON] буде проживати разом з матір`ю - [PERSON] . Вказаний факт, жодним чином не впливав на ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] , як батьки, продовжили сумісне виховання спільної дитини. Деякий час, після того, як подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] припинилося, вони намагалися вирішувати питання щодо участі кожного з них, як батьків в виховані спільного сина у договірній формі. [INFO] дитини - [PERSON] був зарахований до 1-го класу Одеської спеціалізованої школи № 35 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області. Як зазначає позивач, цілком зворушливим та незрозумілими для [PERSON] , стало те, що 24.06.2016 року [PERSON] без будь-якого попередження, узгодження із ним та без отримання від нього відповідного дозволу, як від батька, вивезла малолітнього [PERSON] до Російської Федерації, громадянкою якої вона є, а саме до міста Санкт- Петербурга . Після чергового приїзду дитини до батька в місто Одесу на канікули, малолітній [PERSON] виявив бажання залишитися проживати разом із позивачем про що повідомив [PERSON] . Через відсутність подальшого порозуміння між батьками з питання визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини, разом з ним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 27 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Управлінням РАЦС адміністрації МО "Всеволожський муніципальний район" Ленінградської області, відповідний актовий запис № 1042. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Калінінського району Комітету по справам РАЦС Уряду Санкт- Петербургу , відповідний актовий запис № 1161. 02.08.2013 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, видало малолітньому [PERSON] довідку за № [NUMBER] про реєстрацію особи громадянином України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянкою Російської Федерації та проживає в місті Санкт-Петербург. 13.08.2010 року відповідачці - [PERSON] була видана посвідка на постійне проживання на території України з безстроковим терміном дії за № 3232 ОД № 13263 з адресою реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] . Про зміну свого зареєстрованого місця проживання на території України, на день постановлення судового рішення, відповідачка не повідомляла, належні докази цього факту, суду не надавала. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2013 року по цивільній справі № 522/18970/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний. З матеріалів справи вбачається, що з 20.08.2010 року, зареєстрованим місцем проживання позивача - [PERSON] та малолітнього [PERSON] є квартира [ADDRESS] , що підтверджується довідкою-випискою з домової книги про склад родини та реєстрацію. За місцем проживання [PERSON] характеризується, як врівноважена, дружелюбна, контактна людина, яка не має шкідливих звичок, що підтверджується характеристикою від сусідів-мешканців будинку [ADDRESS] , яка засвідчена начальником дільниці № 2 та печаткою ЖКС «Фонтанський». До суду надані докази того, що малолітній [PERSON] , навчається в Одеській спеціалізованій школі № 35 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області. Судом встановлено, що позивач працевлаштований в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укрстройсервіс» та обіймає посаду менеджера (управителя) із зовнішньоекономічної діяльності. З характеристики з місця роботи [PERSON] від 23.01.2018 року вбачається, що позивач охарактеризував себе, як людина з високим професіоналізмом, пунктуальністю та правильними життєвими орієнтирами. До суду також були надані докази того, що позивач отримує дохід, достатній для належного матеріального забезпечення дитини. На підставі ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку від 23.06.2018 року за № 365022, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, вважає доцільним визначення місця мешкання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . На засіданні ради опіки та піклування був присутній малолітній [PERSON] , [INFO] , який висловив свою думку, щодо бажання проживати з батьком, [PERSON] . З висновку також вбачається, що позивачем створені всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Згідно до висновку спеціаліста із психологічного дослідження дитини від 27.11.2017 року за № ED-2521-4-871.17, виданим судовою незалежною експертизою України, малолітній [PERSON] , [INFO] , найбільшою мірою прив`язаний до батька, здатний приймати самостійні рішення, вільні від впливу з боку батьків. Поведінка батька здійснює позитивний психологічний вплив на психічний стан та розвиток малолітнього [PERSON] . Зазначено, що [PERSON] має необхідні для виховання дитини психолого-педагогічні якості. Суд погоджується з доводами Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, так як вони відповідають зібраним по справі доказам та відповідають інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] . Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. На виконання зазначених норм закону, для повного та всебічного з`ясування обставин справи, в судовому засіданні, яке відбулося 14.11.2019 року, судом була заслухана думка дитини - [PERSON] , який у присутності позивача та його представника, представника відповідача, шкільного психолога Дідик П.Б., класного керівника Недомовної В.Б., висловив свою думку щодо бажання проживати разом з батьком - [PERSON] . Своє бажання проживати разом з батьком, [PERSON] пояснив тим, що за два роки фактичного проживання з позивачем, він як батько, приділяє йому багато часу, він відчуває, що батько його кохає та постійно піклується про нього. [PERSON] також зазначив, що під час його проживання з відповідачкою в Російській Федерації, в місті Санкт-Петербург, він не відчував турботи з боку матері та її зацікавленості в його житті. [PERSON] поскаржився на те, що матір приділяє йому мало уваги. Малолітній [PERSON] також вказав, що він дуже прив`язаний до школи, де він навчається, зазначивши при цьому, що у своєму шкільному оточенні, він має близьких друзів. З`ясовуючи обставини дотримання вимог законодавства щодо встановлення місця проживання дитини, судом встановлено, що дитина більш схильна до спілкування та проживання з батьком, [PERSON] виповнилося 11 років, внаслідок чого він набув право на висловлення особистої думки щодо визначення місця свого проживання. Судом встановлено, що дитина навчається в Одеській спеціалізованій школі № 35 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області та має усталене коло оточення за місцем свого проживання. Як регламентовано ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ст.160 СК України, передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такими чином, враховуючи встановлені судом обставини, що свідчать про те, що [PERSON] проживає з батьком, який належно ним опікується і утримує, діючи насамперед в інтересах малолітньої дитини, з урахуванням особистого бажання дитини проживати з батьком, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved