Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

21 січня 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача у якому зазначили, що [INFO] помер їх чоловік та батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 7.85 умовних кадастрових гектарів в землях КСП «Новоочаків». На момент смерті батька вони були зареєстровані та проживали разом з ним. Посилаючись на те, що нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, позивачі просили суд визнати за ними, в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в рівних частках по Ѕ частині кожному після смерті батька [PERSON] . Позивачі та їх представник - адвокат Запорожан О.І. в судове засідання не з`явились, представник позивачів до суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем у повному обсязі суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого повторно 14 січня 2020 року Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного - міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) слідує, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.11). Копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 14 січня 2020 року Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та про народження серії [NUMBER] виданого повторно 10 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області підтверджується, що [PERSON] був чоловіком та відповідно батьком позивачів (а.с.9-10). З довідки виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 11.11.2019 року № 265 убачається, що на момент смерті [PERSON] , а саме на [INFO] , разом з ним проживали та були зареєстровані, як спадкоємці першої черги за законом дружина та син померлого - позивачі по справі. Також з вказаної довідки убачається, що донька покійного [PERSON] на момент смерті батька з ним не проживала та зареєстрована не була (а.с.14). Згідно листа відділу Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області від 20.01.2019 року № 52/406 [PERSON] мав право на сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 7,85 умовних кадастрових гектарів у землі колективної власності КСП "Новоочаків" серії МК № 0122803 на підставі рішення Березнегуватської районної державної адміністрації № 356 від 06.12.1996 року, реєстраційний номер в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 487. Натомість із роз`яснення приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. від 15.01.2020 року № 5/02-17 убачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.12). З оголошення надрукованого у Березнегуватській районній газеті «Народна трибуна» № 108-109(9670) слідує що сертифікат МК № 007643 на земельну частку (пай) виданий Березнегуватською райдержадміністрацією Миколаївської області 15.05.1996 року [PERSON] втрачений ( а.с.13). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям`право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В силу ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, позивачі проживаючи на момент смерті разом з батьком, успадкували після його смерті спадкове майно, у тому числі і право на земельну частку (пай) як спадкоємці першої черги за законом. У позові позивачі зазначили, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено. Оскільки чинним законодавством не передбачено видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай) у разі втрати, пошкодження сертифікату на право на земельну частку (пай), або не отримання його за життя спадкодавцем, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай). Про вказане свідчить також частина 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» яка передбачає, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивачі відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України звернулися до суду за захистом порушеного права їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved