Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 400 000,00 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 25.03.2014 року та 30 000,00 дол США, що згідно курсу НБУ станом на 22.11.2017 року становить 794 700,00 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 06.02.2015 року, мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 25.03.2014 року відповідач позичив в позивача грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн. та зобовязався повернути їх до грудня 2014 року. Крім того, 06.02.2015 року відповідач також позичив у відповідача 30 000,00 дол. США строком на два роки, про що написав відповідну розписку. На неоноразові вимоги про повернення вищезазнаних сум боргу, відповідач не відреагував, жодних дій по поверненню заборгованості не вчинив, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 400 000,00 грн. та 30 000,00 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 22.11.2017 року (день подачі позову до суду) становить 794 700,00 грн. в судовому порядку. Позивач, представник позивача в судове засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяву, відповідно до якої просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечили (а.с.54). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 30, 51-53). З урахуванням думки позивача, представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договорами позики з [PERSON] Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 25.03.2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору позики(розписки) відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн. та зобовязався повернути кошти до грудня 2014 року (а.с.16). Крім цього, 06.02.2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору строком на два роки з часу даної розписки та зобовязався їх повернути (а.с.17). Факт отримання відповідачем у позивача коштів в розмірі 400 000,00 грн. та 30 000,00 дол США підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], згідно яких встановлено, що [PERSON] неодноразово давав кошти [PERSON], писав боргові розписки та були присутні коли [PERSON] обіцяв повернути кошти в домовлений термін (а.с.55, 57). Проте, відповідач по даний час свої зобовязання згідно договорів позики(розписок) не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВС України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК (435-15) законним\~ платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При\~ стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Представником позивача проведено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики(розписки) від 06.02.2015 року станом на 22.11.2017 року (1 дол. США 26,49 грн.), відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі: 30 000,00 х 26,49 = 794 700,00 грн. і 400 000,00 грн. за договором позики від 25.03.2014 року, що становить усього 1 194 700,00 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену представником позивача суму заборгованості за вказаними договорами позики(розписками) та доводи представника позивача суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від справи судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 6 ЗУ Про судовий збір як інвалід II групи згідно пенсійного посвідчення №1985802531 Серія ААІ №974029 від 07.12.2016 року (а.с.6). Згідно вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається із матеріалів справи до стягнення підлягає 1 194 700,00 грн., таким чином 1 відсоток ціни позову 11 947,00 грн., а отже, з відповідача слід стягнути в дохід держави 8 810 грн. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved