Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

19 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розподіл майна подружжя, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою з 15 вересня 2012 року, у грудні 2018 року остання звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між ними. За період шлюбу вони придбали за договором купівлі-продажу квартиру за вищевказаною адресою. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру було оформлено на ім'я дружини. Оскільки сторони не досягли згоди щодо розподілу майна, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Просив розподілити між ними спірну квартиру, шляхом виділення йому Ѕ її частки. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, а також просив розглядати справу в його відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Суд, оглянувши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2012 року. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 06.12.2018р. було відкрито провадження у справі №265/9761/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, за час знаходження у шлюбі сторонами було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 31 липня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1457. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 липня 2013 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В керівних роз'ясненнях п. 23,24,25 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, судом встановлено факт набуття квартири [ADDRESS] під час шлюбу сторін. В той же час, визнання позову відповідачкою свідчить про безспірність факту, що джерелом набуття вказаної квартири були спільні сумісні кошти подружжя. З огляду на наведене, суд дійшов переконливого висновку, що спірна квартира підлягає розподілу по 1/2 частці кожному із подружжя.

Outcome: approved