Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

4 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із цією позовною заявою, уточнивши яку остаточно просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається з адміністративно-виробничої будівлі, битовки, корівників, огорожі та трансформатора, розташованих по [ADDRESS], укладеного між сторонами 10 вересня 2002 року № 7 на товарній біржі "Нерухомість Н". В обґрунтування своїх вимог вказував, що 10.09.2002 року придбав у відповідача вищевказане нерухоме майно, при цьому через юридичну необізнаність та протиріччя законодавчих актів, а саме: положень ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», згідно якої - угоди, укладені товарними біржами подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали, вищевказаний договір сторони не посвідчували нотаріально. Між ними було досягнуто та виконано всі умови договору. Після укладення договору ним зареєстровано за собою право власності щодо вищевказаного майна на своє ім'я в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, де він отримав реєстраційне посвідчення від 16.09.2002 року. Проте, через недотримання вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, нині позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому вищевказаним нерухомим майном, отже порушено його права як власника, тому він був змушений звернутися до суду із цим позовом, та просить визнати дійсним зазначений договір купівлі-продажу спірного майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вищевикладене. Представник відповідача Власюк Г.П. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, пояснила, що вказаний договір дійсно мав місце, та сторонами договору його умови виконали в повному обсязі, однак останній нотаріально не посвідчувався. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зі змісту договору, укладеного у простій письмовій формі 10 вересня 2002 року між продавцем спілкою громадян співвласників (пайовиків) «Капустине» в особі голови спілки Власюк Г.П., яка діяла на підставі Статут, договору про спільне володіння та доручення від 25.09.2001 року та покупцем [PERSON], останній придбав нежитловий об'єкт, розташований по [ADDRESS], що складається з адміністративно-виробничої будівлі літ. А площею 284,30 кв.м., битовки літ. Б площею 12,8 кв.м., корівника літ В площею 1515,5 кв.м., корівника літ. Г площею 262, 0 кв.м., огорожі № 3, 4 та трансформатору № 5 (а.с. 8). За даними копії свідоцтва про реєстрацію 24 лютого 2001 року Коларівською сільською радою було зареєстровано об'єднання громадян - Спілка громадян співвласників «Капустине», створене відповідно до рішення зборів її засновників від 21.02.2001 року, що підтверджується даними Статуту. Належність проданого майна вказаній спілці підтверджується рішенням виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 13 від 25 квітня 2002 року та даними свідоцтва про право власності від 27 червня 2002 року. Згідно реєстраційного посвідчення, на підставі вищевказаного договору право власності за [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 16.09.2002 року за № 78 (а.с. 13). За даними цього ж бюро та даних технічного паспорту, виготовленого на ім'я [PERSON], вказаним будівлям присвоєно нові літери відповідно А-1, Б-1, В-1 та Г-1, номери огорожі та трансформатору не змінено (а.с. 14-42). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України (в редакції 2001 року), право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи вказане, а також встановивши, що сторони договору узгодили всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі й ціну, та виконали його, проте нотаріальне посвідчення цього договору нині неможливе у зв'язку з проведенням реєстрації права власності щодо цього майна з [PERSON] ще в 2002 році, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, адже недотримання нотаріальної форми цього договору перешкоджає йому в здійснені своїх прав як власника цього майна в повному обсязі.

Outcome: approved