Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

18.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму заподіяних внаслідок ДТП матеріальних збитків в розмірі 123.900 грн. 44 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 10.01.2017 року приблизно о 16 годині 20 хвилин на перехресті бул. Перова - вул. Кібальчича в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.р.н. [NUMBER] , а також автомобіля «Mitsubishi», д.р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні вищевказаної ДТП. Згідно звіту № 805-1/01/17Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 23.02.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.р.н. [NUMBER] , становить 230.348 грн. 63 коп., з яких 14.322 грн. - вартість ремонтних робіт, 16.602 грн. 31 коп. - вартість матеріалів ремонту, 187.267 грн. 64 коп. - вартість замінюваних деталей, 12.156 грн. 68 коп. - величина втрати товарної вартості автомобіля. Вартість проведення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди становила 2.000 грн. Згідно Акту виконаних робіт від 01.07.2017 року СТО ФОН [PERSON] , загальна вартість виконаних ремонтних робіт, матеріалів та замінюваних деталей становить 209.743 грн. 76 коп., з яких: 19.860 грн. вартість робіт та матеріалів, 209.743 грн. 76 коп. вартість запчастин і матеріалів, яка була сплачена [PERSON] . У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi», д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», страхова компанія сплатила страхове відшкодування у розмірі 100.000 грн. шляхом перерахування на рахунок СТО ФОП [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає, що оскільки страхового відшкодування, виплаченого ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» у розмірі 100.000 грн. виявилося недостатньо для відшкодування завданої йому шкоди, відповідач [PERSON] повинен сплатити різницю між фактичним розміром і здійсненою страховою виплатою у розмірі 123.900 грн. 44 коп. (209.743 грн. 76 коп. вартість ремонту + 2.000грн. вартість оцінки шкоди +12.156 грн. 68 коп. втрата товарної вартості автомобіля - 100.000 грн. виплаченого страхового відшкодування). Як вказує позивач, 25.07.2017 року відповідачу була направлена претензія, відповіді на яку він не дав та на даний час не сплатив різницю між фактичним розміром шкоди і здійсненою страховою компанією виплатою, через що він змушений звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року заочне рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року було скасовано. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протягом судового розгляду справи представник позивача вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Протягом судового розгляду справи представник відповідача вимоги позову не визнав, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Додатково пояснив, що при проведенні дослідження експертом - спеціалістом Абрамкіним Б.П. було порушено право його довірителя бути присутнім під час огляду автомобіля. Також, представник заявив про незгоду в визначеним розміром шкоди та обраним позивачем порядок її відшкодування. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року клопотання відповідача про призначення судового авто товарознавчої експертизи було задоволено. 16 липня 2020 року до суду експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Волошиним А.А. було надано повідомлення № 4401/4402/20-54 про неможливість надання висновку авто товарознавчої експертизи. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 10.01.2017 року приблизно о 16 годині 20 хвилин на перехресті бул. Перова - вул. Кібальчича в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.р.н. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , а також автомобіля «Mitsubishi», д.р.н. [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] . Вина [PERSON] в даному ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року, згідно якої відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) (а.с. 5). Згідно Звіту № 805-1/01/17Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 23.02.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.р.н. [NUMBER] , становить 230.348 грн. 63 коп., з яких 14.322 грн. - вартість ремонтних робіт, 16.602 грн. 31 коп. - вартість матеріалів ремонту, 187.267 грн. 64 коп. - вартість замінюваних деталей, 12.156 грн. 68 коп. - величина втрати товарної вартості автомобіля. Вартість проведення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди становила 2.000 грн. (а.с. 6-26, 27, 28, 29). Згідно Акту виконаних робіт від 01.07.2017 року СТО ФОН [PERSON] , загальна вартість виконаних ремонтних робіт, матеріалів та замінюваних деталей становить 209.743 грн. 76 коп., з яких: 19.860 грн. вартість робіт та матеріалів, 209.743 грн. 76 коп. вартість запчастин і матеріалів, яка була частково сплачена [PERSON] в сумі 109.743 грн. 76 коп. (а.с. 30-33, 35). У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi», д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», страхова компанія сплатила страхове відшкодування у розмірі 100.000 грн. шляхом перерахування на рахунок СТО ФОП [PERSON] (а.с. 34). Отже суд вирішує позов у відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України у межах заявлених вимог. Мотиви суду. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач [PERSON] вважає, що оскільки страхового відшкодування, виплаченого ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» у розмірі 100.000 грн. виявилося недостатньо для відшкодування завданої йому шкоди, відповідач [PERSON] повинен сплатити різницю між фактичним розміром і здійсненою страховою виплатою у розмірі 123.900 грн. 44 коп. (209.743 грн. 76 коп. вартість ремонту + 2.000 грн. вартість оцінки шкоди +12.156 грн. 68 коп. втрата товарної вартості автомобіля - 100.000 грн. виплаченого страхового відшкодування). Враховуючи, що згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року відповідач [PERSON] визнаний винуватим у скоєнні ДТП, яка мала місце 10.01.2017 року, а також те, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 123.900 грн. 44 коп., яка становить собою різницю між визначеною вартістю ремонту 209.743 грн. 76 коп. + 2.000 грн. вартість оцінки шкоди +12.156 грн. 68 коп. втрата товарної вартості автомобіля, за вирахуванням виплаченого страхового компанією відшкодування у розмірі 100.000 грн., суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 123.900 грн. 44 коп. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з Відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 3191,95 грн., в задоволенні ж вимог про стягнення заборгованості по відсоткам слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог в сумі 2102 грн.

Outcome: approved