Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

30 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення орендної плати та звільнення приміщення. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування земельної ділянки від 21 квітня 2009 року. На вказаній земельній ділянці розміщені належні йому торгівельні павільйони - магазин «[INFO]» та магазин «[INFO]». 01 серпня 2014 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір оренди приміщення магазинів, згідно якого передав відповідачу в оренду приміщення вказаних магазинів на строк 2 роки 11 місяців з оплатою в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно. Оскільки договір набирає чинності з дня підписання, то з 01 серпня 2014 року відповідач користується магазинами та здійснює в них підприємницьку діяльність, проте, з березня 2015 року не сплачує орендну плату. На вимоги позивача сплатити заборгованість по орендній платі, розірвати договір оренди та звільнити приміщення від торгівельного обладнання та майна [PERSON] відповідає відмовою. 21 серпня 2015 року позивач направив відповідачу повідомлення про відмову від договору оренди, яке остання отримала 09 вересня 2015 року, і з цієї дати на підставі ч. 2 ст. 782 ЦК України договір оренди вважається розірваним. В зв'язку з тим, що позивач грубо порушила умови договору оренди, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач, просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по орендній платі в сумі 43 199,72 грн., три відсотки річних за несвоєчасне повернення грошових коштів в сумі 303,26 грн., інфляційні втрати в сумі 951,20 грн., судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а також зобов'язати [PERSON] звільнити торгівельні павільйони - магазин «[INFO]» та магазин «[INFO]», що розташовані за адресою: [ADDRESS] Чернігівської області, від належного їй торгівельного обладнання та майна і повернути зазначені торгівельні павільйони позивачеві. Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, відповідно до якої він підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити позов, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Поштові відправлення, направлені за місцем реєстрації відповідача, повернулися з відміткою: «за терміном зберігання» (а.с. 22, 37, 46). На підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України суд у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда\-ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України). Судом встановлено, що позивачеві [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, нотаріально посвідченого 21 квітня 2009 року, належить земельна ділянка площею 0,0058 га, розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої: для комерційного використання (а.с. 6). 01 серпня 2014 року позивач та відповідач уклали договір оренди приміщення магазину, згідно якого [PERSON] здав в оренду [PERSON] приміщення магазинів площею 50,0 кв. метрів, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], строком на 2 роки 11 місяців з оплатою в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно (а.с. 8). Договір набуває чинності з дня його підписання і нотаріального посвідчення не потребує. З березня 2015 року відповідач припинила сплачувати позивачеві орендну плату, а розірвати договір оренди та звільнити приміщення від торгівельного обладнання та майна відмовилась. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. 21 серпня 2015 року позивач направив [PERSON] повідомлення про відмову від договору оренди (а.с. 9), яке остання отримала 09 вересня 2015 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Отже, договір оренди приміщення магазинів за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 01 серпня 2014 року, припинений з 09 вересня 2015 року, і з цього часу на підставі ч. 2 ст. 653 ЦК України припинено зобов'язання сторін договору. За змістом ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Згідно ст. 786 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, у якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів на підтвердження сплати орендної плати за березень-листопад 2015 року та доказів звільнення приміщення відповідач до суду не надала. Таким чином, заборгованість відповідача по орендній платі за договором за період з 01 березня 2015 року по 16 листопада 2015 року, в тому числі сума неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю після розірвання договору, становить 43 199,72 грн. ((4 000,00 х 6) + (4 000,00 : 30 х 8) + (4 000, 00 : 30 х 22 х 2) + (4 000,00 х 2) + (4 000,00 : 30 х 16 х 2). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03 квітня 1997 року № 62-97р. для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, з яких складається відповідний період, перемножити між собою. Згідно роз'яснень, викладених в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (із змінами, внесеними згідно з Листом Вищого господарського суду України від 20 липня 2012 року №01-06/950/2012) з метою забезпечення правильної і однакової судової практики, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Таким чином, в зв'язку з тим, що в договорі оренди приміщення магазину від 01 серпня 2014 року не вказано, до якого саме числа місяця слід вносити орендну плату, слід вважати, що вона сплачується за кожен місяць до останнього числа цього місяця, при чому сума боргу за місяць індексується без врахування індексу інфляції за цей місяць. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (інфляційних втрат), нарахованих на заборгованість по орендній платі за березень, квітень, травень та серпень 2015 року, становить 951,20 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення = сума заборгованості х сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) за квітень 2015 року становить 114,0%; за травень - 102,2%; за червень - 100,4%; за липень - 99,0%; за серпень - 99,2%; за вересень - 102,3%. Сукупний індекс інфляції за період прострочення орендної плати за березень 2015 року = 114,0% х 102,2% х 100,4% х 99,0% х 99,2 % х 102,3% = 117,52%. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення орендної плати за березень 2015 року = 4 000 х 117,52% = 4 700,80 грн. Сума матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (інфляційних втрат) за період прострочення орендної плати за березень 2015 року = 4 700,80 - 4 000,0 = 700,80 грн. Сукупний індекс інфляції за період прострочення орендної плати за квітень 2015 року = 102,2% х 100,4% х 99,0% х 99,2 % х 102,3%= 103,09%. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення орендної плати за квітень 2015 року = 4 000 х 103,09% = 4 123,60 грн. Сума матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (інфляційних втрат) за період прострочення орендної плати за квітень 2015 року = 4 123,60 - 4 000,0 = 123,60 грн. Сукупний індекс інфляції за період прострочення орендної плати за травень 2015 року = 100,4% х 99,0% х 99,2 % х 102,3%= 100,87%. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення орендної плати за травень 2015 року = 4 000 х 100,87% = 4 034,80 грн. Сума матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (інфляційних втрат) за період прострочення орендної плати за травень 2015 року = 4 034,80 - 4 000,0 = 34,80 грн. Індекс інфляції за період прострочення орендної плати за серпень 2015 року = 102,3%. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення орендної плати за серпень 2015 року = 4 000 х 102,3% = 4092,00 грн. Сума матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (інфляційних втрат) за період прострочення орендної плати за серпень 2015 року = 4092,00 - 4 000,0 = 92,00 грн. Загальна сума інфляційних втрат за весь період прострочення відповідачем орендної плати = 700,80 + 123,60 + 34,80 + 92,00 = 951,20 грн. 3% річних розраховуються за формулою: сума санкції = сума заборгованості х 3% х кількість днів прострочення х : 365. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума 3% річних, нарахованих на заборгованість по орендній платі за березень-серпень 2015 року, становить 303,26 грн., проте згідно математичних розрахунків, здійснених судом, вищевказана сума становить 303,46 грн. (4 000 х 3% х 230 : 365) + (4 000 х 3% х 200 : 365) + (4 000 х 3% х 169 : 365) + (4 000 х 3% х 139 : 365) + (4 000 х 3% х 108 : 365) + (4 000 х 3% х 77 : 365). Відповідно до частин 1-2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи принцип диспозитивності в цивільному судочинстві, закріплений в ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі, яку просить позивач, не суперечить вимогам законодавства. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором оренди приміщення від 01 серпня 2014 року за період з 01 березня 2015 року по 16 листопада 2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 44 454,18 грн., з яких: 1) орендна плата, в тому числі неустойка у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю після розірвання договору - 43 199,72 грн., 2) 3% річних - 303,26 грн., 3) матеріальні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (інфляційні втрати) - 951,20 грн. За наведених обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved