Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивований тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя 11 березня 1996 року [PERSON] склала заповіт на користь позивача. Спадщину позивач прийняв у передбачений законодавством строк шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом - дочки спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття належної їм частки за законом в користь своєї сестри - матері позивача [PERSON] . Проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця. Тому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився. Його представник подав заяву, в якій позов підтримує. Просить справу розглядати без їх участі. Судові витрати покласти на позивача. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Сереховичівської сільської ради. З позовом згідний. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи № 46/2013, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (а.с.31). За життя 11 березня 1996 року склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла своєму онукові - позивачу [PERSON] (а.с.28). Спадкодавець постійно проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . На день смерті проживала разом з позивачем [PERSON] . Спадщину прийняв позивач [PERSON] шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.33). Дочки спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовилися від належної їм частки у спадковому майні в користь своєї рідної сестри - дочки спадкодавця [PERSON] . Про що подали відповідні заяви (а.с.12,19,24). Проте суд не бере до уваги зазначені заяви, оскільки згідно заповідального розпорядження [PERSON] від 11 березня 1996 року (а.с.28) все спадкове майно було заповідано позивачу [PERSON] . А згідно статті 1241 ЦК України вони не відносяться до осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, яка належала б кожній у разі спадкування за законом (обов"язкова частка). Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином судом з`ясовано, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, зокрема на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесена відповідна постанова (а.с.41). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Випискою з погосподарської книги № 1 по с.Солов"ї за 2016-2023 роки (а.с.32) підтверджується право [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . Позивачем виготовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.34-38). Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] . Із заяви, поданої до суду вбачається, що відповідачем позовні вимоги визнаються в повному обсязі (а.с.62). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Тому необхідно визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Клопотання представника позивача про залишення за позивачем судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. задовольнити.

Outcome: approved