Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Алексеєнко В.П. звернувся до суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування\~позову,\~позивач посилається\~на те, що 27.07.1999р., між ним, [PERSON] , та TOB\~«Тензор» були укладені договори купівлі-продажу нерухомості, згідно яких [PERSON] придбав частини комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, згідно одного договору він придбав будівлю станції технічного обслуговування, позначеною на плані літерою «Д-2», а згідно іншого договору будівлю складу, позначеною на плані літерою «Г-1» У цей же день директор TOB «Тензор» [PERSON] передав [PERSON] ключі від всіх об`єктів розташованих на території та технічні документи, а [PERSON] розрахувався з підприємством за придбаний об`єкт сплатив до каси підприємства обумовлені грошові кошті. У 2000р. зазначені об`єкти були виділені в окрему адресу, в наслідок чого ним була присвоєна адреса: [ADDRESS] . 01.04.2004р. при отриманні свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з`ясувалось, що до частини придбаного комплексу будівель та споруд не вийшла невелика\~споруда « [INFO] », яка\~знаходиться біля\~зазначених об`єктів\~та позначена\~на плані\~літерою «К-1». В наслідок цього, за [PERSON] було оформлене право власності ні на одну цілу частку об`єкту, а 999/1000 частки. Інші 1/1000частка залишилась у власності TOB «Тензор». 02.04.2004р. між [PERSON] та TOB «Тензор» був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, згідно якого [PERSON] придбав частину комплексу будівель та споруд, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] ) та складається з 1/1000частини комплексу будівель та споруд, позначеної на плані літерою «К-1». У 2011р. [PERSON] став власником земельної ділянки на якій розташовані всі вищезазначені споруди. Намагаючись належним чином оформити на себе право власності на спірну споруду, [PERSON] спробував розшукати нинішнє місцезнаходження TOB «Тензор». Однак, з`ясувалось, що у 2012р. підприємство припинило своє існування. Таким чином,\~оформити на\~себе спірний\~об`єкт\~загальним шляхом\~не представляється\~можливим,\~оскільки титульний\~власник майна\~ліквідований. Укладаючи з\~ [PERSON] \~договір про\~купівлю-продаж\~спірного об`єкту\~та здійснюючи\~дії на\~його виконання\~передачею майна\~та документів,\~TOB\~«Тензор» здійснило\~дії,\~які в\~розумінні ст.347\~ЦК України,\~свідчать про\~відмову від\~права власності\~на майно. Враховуючи добросовісність заволодіння та подальшого відкритого та безперервно володіння спірним майном протягом понад 19 років поспіль, є достатні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірний об`єкт. Тому на підставі викладеного, він просить суд визнати за ним, [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/1000частини комплексу будівель та споруд, яка складається з об`єкту позначеному на плані літерою «К-1» та знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - Мелітопольської міської ради - в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється\~на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи\~мають\~рівні права\~щодо\~здійснення\~всіх процесуальних\~прав\~та\~обов`язків,\~передбачених\~законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ч.1\~ст.\~82\~ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч.5\~ст.263\~ЦПК\~України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено\~в\~судовому\~засіданні та\~вбачається з\~матеріалів справи 27.07.1999р.,\~між [PERSON] \~та TOB\~«Тензор» були укладені договори купівлі-продажу\~нерухомості за р.№64413 від 27.07.1999р. та р.№64414 від 27.07.1999р., згідно яких [PERSON] придбав частини комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме: будівлю станції технічного обслуговування, позначеною на плані літерою «Д-2» та будівлю складу,\~позначеною на\~плані літерою\~«Г-1»,\~що підтверджується\~копіями зазначених\~договорів,\~актом прийому\~-\~передачі та\~схематичним планом\~від 27.07.1999р. (а.с.7-10). Згідно довідки Управління містобудування і архітектури №75 від 28.11.2001р. комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , була присвоєна нова адреса: [ADDRESS] (а.с.11). Так 01.04.2004 року за [PERSON] було оформлене право власності на 999/1000частки комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується копіями свідоцтв,\~витягу про\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно\~та інформаційною\~довідкою з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно від\~30.09.2019р. (а.с.12-14). Згідно позовної заяви було встановлено, що 01.04.2004р. при отриманні свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з`ясувалось, що до частини придбаного комплексу будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ), не увійшла споруда « [INFO] », яка знаходиться біля об`єктів позначених на плані літерою «Д-2» і «Г-1» та позначена на плані літерою «К-1», що складає 1/1000 частину комплексу будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ), та залишилась у власності TOB «Тензор». Так 02.04.2004р. між [PERSON] та TOB «Тензор» був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, згідно якого [PERSON] придбав частину комплексу будівель та споруд, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] ) та складається з 1/1000 частини комплексу будівель та споруд, позначеної на плані літерою «К-1», що підтверджується копіями зазначеного договору, актом прийому передачі (а.с.15-16). Крім того у 2011 році [PERSON] став власником земельної ділянки на якій розташовані всі комплекси будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ),\~що підтверджується\~копією державного\~акту на\~право власності\~на земельну\~ділянку від\~13.07.2011р. (а.с.17). Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив, що при оформленні права власності на спірну споруду за адресою: [ADDRESS] ) яка складається з 1/1000 частини комплексу будівель та споруд, позначеної на плані літерою «К-1», було встановлено, що TOB «Тензор» у 2012р. припинило своє існування, а тому оформити загальним шляхом право власності не представляється можливим, оскільки титульний власник майна ліквідований, що підтверджується\~роздруківкою з\~порталу безкоштовного\~пошуку відомостей\~у Єдиному\~державному реєстрі\~юридичних осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань Державного\~реєстру (а.с.18-20). Судом згідно позовної заяви та матеріалів справи було встановлено, що між TOB\~«Тензор» в особі директора Тараненко Т.О. та [PERSON] у при укладенні договору купівлі-продажу від 02.04.2004 року було дотримано всі умови, а саме договір було укладено у письмовій формі, та сторони фактично повністю виконали умови цього договору, оскільки всі наявні у TOB «Тензор» документі та ключі від об`єкту позначеного на\~плані літерою\~«К-1» були передані\~ [PERSON] \~ще 27.07.1999р.\~після укладання\~попередніх договорів від 27.07.1999р., а [PERSON] сплатив обумовлену в договорі суму до каси підприємства. Згідно ч.1\~ст.317 ЦПК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2\~ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1\~ст.321 ЦПК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.328 ЦПК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1, 2 ст.344\~ЦПК \~України, особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом.\~Право власності\~на нерухоме\~майно,\~що підлягає\~державній реєстрації,\~виникає за\~набувальною давністю\~з моменту\~державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1\~ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~ст. 344 ЦК України\~є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved