Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права на земельну ділянку (сіножаті) порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що вони [PERSON] та [PERSON] , є дочками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , копією про народження Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] 08 грудня 2003 року мати позивачів [PERSON] померла в селі Вишняки Хорольського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про її смерть Серія [NUMBER] . З довідки виконкому Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 10.09.2020 року за № 1104 слідує, що [PERSON] , дійсно проживала та була зареєстрована по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з покійною проживав і був зареєстрований її чоловік [PERSON] . [PERSON] у сільській раді заповіт не складала і не посвідчувала. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на її спадкове майно, тобто земельну ділянку розміром 2, 98 га, з яких 0, 52 га сіножатей, цільове призначення для с/г використання, що розташована на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області та належала останній на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія РЗ № 682203, що доводиться копією вказаного Державного акта та довідкою відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11.09.2020 року за № 623/116-20. [INFO] батько позивачів [PERSON] помер в селі Вишняки Хорольського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . З довідки виконкому Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 10.09.2020 року за № 1103 слідує, що [PERSON] , дійсно проживав та був зареєстрований по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з покійним ніхто не проживав і не був зареєстрований. [PERSON] у сільській раді заповіт не складав і не посвідчував. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно:- земельну ділянку розміром 2, 98 га, з яких 0, 52 га сіножатей, цільове призначення для с/г використання, що розташована на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, яку він прийняв у якості спадкоємця першої черги за законом померлої [INFO] дружини [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04.08.2004 року державним нотаріусом Хорольської держнотконтори Вовк А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1437, що належала останній на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія РЗ № 682203; - земельну ділянку розміром 2, 98 га, з яких 0, 52 га сіножатей, цільове призначення для с/г використання, що розташована на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області та належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія РЗ № 649730 та довідки відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11.09.2020 року за № 623/116-20. В судове засідання позивачі не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача\~ Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України позивачі, [PERSON] та [PERSON] , є спадкоємцями першої черги за законом померлого [INFO] [PERSON] , які прийняли його спадщину, тому мають рівне право на вказане спадкове майно, тобто по 1/2 частці кожен із спадкоємців. З повідомлення державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори від 11.09.2020 року за № 608/01-16 слідує, що 11.05.2007 року у вказаній держнотконторі на підставі поданих заяв позивачів про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу № 171/2007 до майна [PERSON] , дата смерті- [INFO] . Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у даній спадковій справі немає. 15.08.2007 року [PERSON] та [PERSON] , отримали у Хорольській державній нотаріальній конторі по спадковій справі № 171/2007 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області площею 4, 84 га, з кадастровим номером 5324881200:00:003:0034, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ПЛ № 155148, виданого Хорольською райдержадміністрацією 16.01.2006 року на підставі розпорядження голови Хорольської райдержадміністрацією від 04.10.2004 року №353, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01065630751. [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] , спадщину якої як спадкоємець першої черги за законом прийняв [PERSON] ( спадкова справа № 422/2004. 04.08.2004 року [PERSON] отримав у Хорольській держнотконторі по спадковій справі №422/2004 свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №1437 на земельну ділянку, розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області площею 2, 46 га та площею 0, 52 га, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія РЗ № 682203, виданого 16.10.2002 року Вишняківською сільською радою Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 462, у якому був відсутній кадастровий номер земельної ділянки у зв`язку з тим, що земельне законодавство, яке діяло до 2004 року, не передбачало присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів). У зв`зку з тим, що до Державного акту на право власності на землю ПЛ № 155148, виданого Хорольською райдержадміністрацією 16.01.2006 року на підставі розпорядження голови Хорольської райдержадміністрацією від 04.10.2004 року №353, виданого [PERSON] , не було включено дві земельні ділянки сіножатей площею по 0, 52 га кожна за Державними актами на право власності на земельну ділянку Серія РЗ № 649730 та Серія 682203, а також відсутності правовстановлюючих документів на них, позивачі не мають можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку, що слідує з вказаного повідомлення державного нотаріуса, яким роз`яснено необхідність звернутись до суду з відповідним позовом. Отже, після смерті [INFO] батька [PERSON] , не успадкованими залишилась дві земельні ділянки сіножатей площею по 0, 52 га кожна за Державними актами на право власності на земельну ділянку Серія РЗ № 649730 та Серія 682203. Таким чином, кожен з позивачів повинен успадкувати по 0,52 га сіножатей. Таким чином, з урахуванням наведених обставин, належним способом захисту права позивачів є визнання права на Ѕ частку земельної частки ( паю) за кожною з позивачів у поряду спадкування за заповітом майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. \~Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~У відповідності до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. \~Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). \~Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. \~Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. \~Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. \~При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,\~під способами\~захисту суб`єктивних\~цивільних прав/інтересів\~розуміють закріплені\~законом матеріально-правові\~заходи примусового\~характеру,\~за допомогою\~яких проводиться\~повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. \~Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. \~У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. \~Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. \~ \~Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved