Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом і інтересах свого неповнолітнього сина-Тарасюка [PERSON], в якому зазначив, що [PERSON] помер 06.05.2010 року. Ще при житті він склав заповіт, яким після своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку площею 3.6687 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Краснобірської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею для ведення особистого товарного сільськогосподарського виробництва, але він право власності на земельну ділянку не оформив. Позивач та його представники свої позовні вимоги підтримали. Відповідач з позовом не згоден, вважає, що померлий [PERSON] не мав права складати заповіт на імя неповнолітнього [PERSON] Представник третьої особи - органу опіки та піклування в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просять слухати справу без їх участі. Представник третьої особи - відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був власником Державного акту ЖТ №115626 на земельну ділянку площею 3.6687 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] був одинокий, ні дружини, ні дітей не мав, тому при житті він склав заповіт, яким після своєї смерті заповів [PERSON] спірну земельну ділянку. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилались позивачі як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивачів на спадкове майно захистити неможливо, суд їх позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved