Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

28.03.2016р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 23.01.2012р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує, що згідно умов зазначеного вище Договору такий складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, а також Тарифів банку, що викладені на сайті Приватбанку. Зазначає, що відповідач, уклавши з позивачем [PERSON] та отримавши грошові кошти, не виконує належним чином свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Станом на 31.12.2015р. відповідач [PERSON] заборгував Банку за вказаним кредитним договором кошти в сумі 15 379 грн. 94 коп., з яких: 1 924,15 грн. заборгованість за кредитом, 9 597, 22 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 650 грн. заборгованість за пенею та комісією та штрафи згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина); 708,57 грн. штраф (процентна складова). З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в розмірі 15 379 грн. 94 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що у звязку із важким матеріальним становищем не мав можливості своєчасно здійснювати погашення суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оскільки ніде не працює, постійного доходу немає, проживає разом з матірю та має на утриманні малолітню дитину. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 23.01.2012 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У ст.638 ЦК України зазначається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. [PERSON] укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає між ним та Банком [PERSON]. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У відповідності до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник на вимогу банку повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту (п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості\~\~за вищезгаданим кредитним договором, відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених договором, належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.12.2015 року має прострочену заборгованість перед банком на загальну суму 15\~379,94 гривень, з яких: 1 924,15 грн. заборгованість за кредитом, 9 597, 22 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 650 грн. заборгованість за пенею та комісією та штрафи згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина); 708,57 грн. штраф (процентна складова). На час розгляду справи в суді відповідач простроченої заборгованості по кредитному договору не погасив. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією анкети-заяви [PERSON] від 23.01.2012року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.4); довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.5,6); витягом із Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010року №СП-2010-256 (а.с.7-30); розрахунком заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №б/н від 23.01.2012року станом на 31.12.2015року (а.с.3); копією паспорта громадянина України відповідача [PERSON] (а.с.31); копією статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.35); копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 (а.с.34); копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011року (а.с.34). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, тобто положення про договір позики. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Виходячи з вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.ст. 611, 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Отже, у звязку із порушенням позичальником - відповідачем [PERSON] своїх договірних зобовязань перед позивачем, у такого виникло право на стягнення суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, тому з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 1924,15 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 9597,22 гривень, а також передбачені п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи за порушення позичальником строків платежів по договору: 500,00 гривень штраф (фіксована частина) та 708,57 гривень штраф (процентна складова). Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 2650,00 гривень, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково з таких міркувань. Так, із змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за пенею за несвоєчасне виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором складає 2650,00 гривень, в той час коли заборгованість за тілом кредиту становить 1924,15 гривень. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Разом із тим, згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 розяснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначено у Листі Верховного Суду України від 01.02.2013року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)» суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК). Враховуючи обставини справи, зокрема те, що розмір неустойки перевищує суму основного боргу за кредитним договором та беручи до уваги майновий стан відповідача [PERSON], який ніде не працює, постійного доходу немає, проживає разом з матірю та має на утриманні малолітню дитину, виходячи із положень ч.3 ст.551 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] з 2650,00 грн. до розміру суми заборгованості за тілом кредиту 1924,15 грн., що буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, принципам розумності, добросовісності та справедливості, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] в користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до стягнення сума боргу за кредитним договором №б/н від 23.01.2012року у розмірі 14\~654,09 гривень, з яких: 1924,15 гривень заборгованість за кредитом; 9597,22 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1924,15 гривень заборгованість за пенею, а також штрафи: 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 708,57 гривень штраф (процентна складова). Відповідно до розяснень, викладених у п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" у разі якщо суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. З урахуванням вищенаведеного та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в повному обсязі на суму 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved