overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за грудень 2012 року і лютий-грудень 2013 року. Позов обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Проте, відповідач не виплачує йому заробітну плату. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому заборгованість по зарплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати зарплати та моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн. В судове засідання сторони не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує в частині стягнення заборгованості по зарплаті в сумі 9179,78 грн., в решті позовні вимоги просить не розглядати. При попередньому розгляді справи позивач вказував, що був звільнений з роботи з 06 березня 2014 року, а тому відповідач повинен сплатити йому заборгованість у вказаному розмірі згідно поданої представником відповідача довідки. Представник відповідача - Бурмас Ю.Р. у поданій заяві не заперечив проти стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому. Таким чином судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи з 06 березня 2014 року і станом на час звільнення не отримав розрахункових коштів в загальній сумі 9179,78 грн., проти чого сторони не заперечували. З огляду на вказане, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 11860,51 грн. Позов обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. Проте, відповідач при звільненні не виплатив йому його заробітну плату. В судове засідання сторони не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їхній відсутності Позивач позов підтримує, представник відповідача з приводу задоволення позову не заперечує. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Так, статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому. Матеріалами справи встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. Починаючи з грудня 2012 року по день звільнення - листопад 2013 року включно заробітна плата позивачу не виплачувалась і заборгованість складає 11860,51 грн. (довідка №434 від 19.06.2014 року), а відтак, середньомісячний заробіток позивача складає 928,70 грн. (для розрахунку середньомісячного заробітку взято заробітну плату позивача за 2 останні місяці роботи: (1407,49 грн. + 449,91 грн.) / 2 = 928,70 грн.) Таким чином судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи у листопаді 2013 року і на час звільнення не отримав розрахункових коштів в сумі 11860,51 грн., а тому позов підлягає до задоволення. Рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку на користь позивача в сумі 928,70 грн. необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 15272,62 грн., посилаючись на те, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Проте, починаючи з грудня 2012 року і по даний час відповідач не виплачує йому заробітної плати. В судове засідання сторони не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує. Представник відповідача з приводу задоволення позову не заперечує. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Так, вимогами ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Починаючи з грудня 2012 року по квітень 2014 року включно заробітна плата позивачу не виплачувалась і заборгованість складає 15272,62 грн. (довідка №395 від 10.06.2014 року), а відтак, середньомісячний заробіток позивача складає 1048,99 грн. (для розрахунку середньомісячного заробітку взято заробітну плату позивача за 2 останні місяці роботи: (1107,15 грн. + 990,84 грн.) / 2 = 1048,99 грн.) У відповідності до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином судом встановлено, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, з грудня 2012 року по квітень 2014 року включно на отримував заробітну плату в загальному розмірі 15272,62 грн., а тому позов підлягає до задоволення. Рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку на користь позивача в сумі 1048,99 грн. необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 15792,34 грн., посилаючись на те, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Проте, починаючи з грудня 2012 року і по даний час відповідач не виплачує йому заробітної плати. В судове засідання сторони не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує. Представник відповідача з приводу задоволення позову не заперечує. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Так, вимогами ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Починаючи з грудня 2012 року по квітень 2014 року включно заробітна плата позивачу не виплачувалась і заборгованість складає 15792,34 грн. (довідка №399 від 10.06.2014 року), а відтак, середньомісячний заробіток позивача складає 1048,99 грн. (для розрахунку середньомісячного заробітку взято заробітну плату позивача за 2 останні місяці роботи: (1107,15 грн. + 990,84 грн.) / 2 = 1048,99 грн.) У відповідності до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином судом встановлено, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, з грудня 2012 року по квітень 2014 року включно на отримував заробітну плату в загальному розмірі 15792,34 грн., а тому позов підлягає до задоволення. Рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку на користь позивача в сумі 1048,99 грн. необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 8045,41 грн., посилаючись на те, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Проте, починаючи з червня 2013 року і по даний час відповідач не виплачує йому заробітної плати. В судове засідання сторони не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує. Представник відповідача з приводу задоволення позову не заперечує. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Так, вимогами ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Починаючи з червня 2013 року по квітень 2014 року включно заробітна плата позивачу не виплачувалась і заборгованість складає 8045,41 грн. (довідка №400 від 10.06.2014 року), а відтак, середньомісячний заробіток позивача складає 906,46 грн. (для розрахунку середньомісячного заробітку взято заробітну плату позивача за 2 останні місяці роботи: (955,95 грн. + 856,97 грн.) / 2 = 906,46 грн.) У відповідності до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином судом встановлено, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, з червня 2013 року по квітень 2014 року включно на отримував заробітну плату в загальному розмірі 8045,41 грн., а тому позов підлягає до задоволення. Рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку на користь позивача в сумі 906,46 грн. необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вони з відповідачкою [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.08.1994 року, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося через непорозуміння, тому позивач просить суд розірвати шлюб, а неповнолітню доньку залишити на виховання та проживання при відповідачці. В судове засідання сторони не з"явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримав, а відповідач - визнала (а.с. 11,12). Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 13.08.1994р, який зареєстровано Заможненською сільською радою Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 2. Сторони від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Шлюб носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, отже, збереження даної сім"ї є недоцільним та неможливим, тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини суд приходить до висновку про визначення місця її проживання з відповідачкою - [PERSON] На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 жовтня 1998 року, шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського МУЮ у Житомирській області, актовий запис № 1638, від даного шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до того, що сторони близько трьох років разом не проживають та не ведуть спільного господарства, почуття поваги, любові та довіри між ними не збереглися, тому позивач просить суд розірвати вказаний шлюб. В судове засідання позивач не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с. 11). Відповідач в судове засідання не з"явилася. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява відповідача про розгляд справи без її участі, в якій вона позов визнала повністю та не заперечувала проти розірвання шлюбу (а.с. 5). Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1998 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського МУЮ у Житомирській області, актовий запис № 1638 (а.с. 4), від даного шлюбу дітей не мають. Шлюб носить формальний характер, оскільки сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, збереження даної сім`ї є недоцільним та неможливим, тому суд приходить до висновку, що даний шлюб підлягає розірванню. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04.02.2009 року. Від шлюбу мають доньку [INFO] Шлюбні відносини припинені протягом тривалого часу. Почуття любові та поваги втрачено, мешкають окремо. Майнового спору не має. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, згідно наданої суду заяви, просила справу розглянути у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.02.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, про що зроблено запис за №25. Сторони не проживають однією сім"єю, мають малолітню дитину, яка проживає разом з відповідачем, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, що привело до фактичного розпаду сім"ї. Майнового спору між сторонами на час розгляду справи немає. Враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про те, що сторони прийшли до стійкого переконання про необхідність розірвання шлюбу, оскільки судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи вище наведене позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, у якій просить встановити факт помилки в зазначені площі ділянки в державному акті на право власності на землю. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що має земельну ділянку на праві приватної власності, яка розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, площею 3,29 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11 серпня 2014 року заявник надав до реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, однак рішенням №15251093 від 19 серпня 2014 року йому було відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки, з тих підстав що у державному акті площа земельної ділянки складає 3,29 га, а згідно відомостей про площу земельної ділянки - 3,2813 га. У зв'язку з чим, заявник змушений був звернутись з вказаною заявою до суду. Заявник у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.19). Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 грудня 2004 року на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації №848/204 від 15 листопада 2004 року [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 3,29 га, розташованої на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5-6). 11 серпня 2014 року заявник звернувся до Реєстраційної служби Біляївського МУЮ в Одеській області з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, однак рішенням №15251093 від 19 серпня 2014 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку з тих підстав, що у Державному акті площа земельної ділянки складає 3,29 га, а згідно відомостей про площу земельної ділянки - 3,2813 га (а.с. 8). Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наказом Держкомзему України від 02 листопада 2009 року №573, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2010 року за №157/17452 "Про затвердження Вимог до структури, змісту та формату оформлення результатів робіт із землеустрою в електронному вигляді (обмінного файлу)" встановлено, що при винесені даних до автоматизованої системи Державного земельного кадастру площа земельних ділянок зазначається у квадратних метрах або гектарах, тобто з точністю до 0,0001 га. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, яку вмотивував тим, що його син [PERSON] В 'ячеслав Іванович, [INFO] вийшов з дому 11.03.2013 року, за адресою постійного проживання та реєстрації [ADDRESS], і додому більше не повернувся. З часу зникнення його ніхто не бачив. Працівниками міліції за заявою було проведено розшукові заходи, які не дали позитивних результатів та місце перебування [PERSON] не встановлено. Не знайдено його також в медично-лікувальних закладах та моргу. До цього часу не встановлені обставини його зникнення та не знайдено тіло. Визнання сина безвісно відсутнім необхідне для зняття його з реєстрації в житловому будинку, оскільки таке тягне ряд обмежень при сплаті комунальних послуг, отриманні субсидії, переоформлення права власності та інше. В судовому засіданні заявник та його представник доводи заяви підтримали, просили її задовольнити. Зацікавлена особа подала заяву в якій просила розгляд заяви провести за відсутності їх представника. Свідок [PERSON], проживаючий по сусідству, підтвердив, що [PERSON]І знав, але з 2013 не бачив його по даній адресі. Як підтвердив свідок [PERSON] сусідка, що [PERSON]І по місцю проживання родичів, не прожаває. Вже довготривалий час по місцю проживання не з'являвся. Вислухавши пояснення заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до копії заяви КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" №01-20/10097 від 21.03.2017 р. де зазначено, що [PERSON] фактично не проживає за адресою свого постійного проживання та реєстрації. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] зник з постійного місця проживання у 2013 року, тобто близько 3 років тому. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для зняття з реєстрації в житловому будинку, що тягне за собою обмеження по нарахуванні плати за комунальні послуги, розрахунку субсидії тощо. Таким чином, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозвязку, достовірно підтверджують, що [PERSON] дійсно відсутній з 11 березня 2013 р. за місцем свого постійного та жодних відомостей про його місце перебування немає. На підставі викладеного, ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved