Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним право приватної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а саме 1/3 частину житлового будинку, в порядку спадкування за законом після померлого брата [PERSON] , який помер [INFO] в с. Поташня Гайсинського району Вінницької області, 1/3 частину житлового будинку, в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] , яка померла - [INFO] в с.Поташня Бершадського (теперішнього Гайсинського) району Вінницької області та 1/3 частину житлового будинку, що належить [PERSON] , як члену колишнього колгоспного двору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер брат [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , житель с.Поташня Бершадського (Гайсинського) району Вінницької області. При житті [PERSON] належала 1/3 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] . Вказаний будинок був збудований у 1976 році матір`ю позивача - [PERSON] , 1945 року народження, яка проживала у ньому, вела господарство колгоспного двору, але за життя не здійснили його технічної інвентаризації та державної реєстрації, оскільки померла [INFO] . Згідно даних погосподарської книги житловий будинок [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору: [PERSON] , 1945 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1981 року народження. Позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину після померлого брата [PERSON] , інших спадкоємців немає, проте, постановою приватного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не подано оригіналу правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця. Разом із тим, Позивач є спадкоємцем 1/3 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованому у [ADDRESS] , що належала його матері [PERSON] , 1945 року народження, яка померла [INFO] у віці 48 років, оскільки на момент її смерті був зареєстрований та проживав із матір`ю у житловому будинку по [ADDRESS] . Та, у відповідно до статті 549 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин), прийняв спадщину, оскільки, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме користувалася майном померлої, здійснював догляд за майном, житловим будинком та присадибною ділянкою. Позивач станом на 15 квітня 1991 року проживав у вищевказаному житловому будинку та був членом колгоспного двору, виходячи із рівності часток членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, тому йому належить 1/3 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованими у [ADDRESS] . Таким чином, позивач, який є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , 1945 року народження та брата [PERSON] , 1981 року народження, яким при житті у рівних частках належало по 1/3 частини спірного житлового будинку, прийняв спадщину після їх смерті, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини та змушений звернутися до суду для захисту свого невизнаного права. Представник позивача адвокат Ткач І.І. надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просив слухати справу в її відсутність. Представник відповідача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив слухати справу в його відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер брат [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , житель с.Поташня Бершадського (Гайсинського) району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . При житті [PERSON] належала 1/3 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] . Вказаний будинок був збудований у 1976 році матір`ю позивача - [PERSON] , 1945 року народження, яка проживала у ньому, вела господарство колгоспного двору, але за життя не здійснили його технічної інвентаризації та державної реєстрації, оскільки померла [INFO] . Згідно даних погосподарської книги Поташняньської сільської ради Бершадського району Вінницької області №7, особового рахунку [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору: [PERSON] , 1945 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1981 року народження. Позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину після померлого брата [PERSON] , інших спадкоємців немає, проте, постановою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Матвієнко Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки Позивачем не подано оригіналу правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця. Позивач є спадкоємцем 1/3 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованому у [ADDRESS] , що належала його матері [PERSON] , 1945 року народження, яка померла [INFO] у віці 48 років ( згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] ), оскільки на момент її смерті був зареєстрований та проживав із матір`ю у житловому будинку по [ADDRESS] . Та, у відповідно до статті 549 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин), прийняв спадщину, оскільки, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме користувалася майном померлої, здійснював догляд за майном, житловим будинком та присадибною ділянкою. Позивач станом на 15 квітня 1991 року проживав у вищевказаному житловому будинку та був членом колгоспного двору, виходячи із рівності часток членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, тому йому належить 1/3 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованими у [ADDRESS] . Таким чином, позивач, який є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , 1945 року народження та брата [PERSON] , 1981 року народження, яким при житті у рівних частках належало по 1/3 частини спірного житлового будинку, прийняв спадщину після їх смерті, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини та змушений звернутися до суду для захисту свого невизнаного права. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст. 25, 346, ЦК України, ст. ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved