Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

31 липня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Луганська із позовом до [PERSON], Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позову зазначив, що із оголошення в мережі Інтернет йому стало відомо, що відповідач [PERSON] продає автомобіль марки ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий седан, р.н. [NUMBER]. 10 серпня 2007 року між ним та відповідачем було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж вказаного транспортного засобу, та відповідач оформив на ім'я позивача довіреність з правом розпоряджатися ним, яка була завірена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач сплатив відповідачу повну вартість автомобіля у сумі 30 000,00 грн., про що відповідачем було складено розписку та відповідно передано автомобіль позивачу разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та комплектом ключів. Позивач зазначає, що протягом 10 днів не мав фінансової можливості переоформити автомобіль. Та у липні 2013 року, коли це стало можливим, він звернуся до органів ВРЕР з метою переоформити авто на своє ім'я та дізнався, що відповідно до постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції від 02 серпня 2011 року ВП 24592271 на авто накладено арешт. На момент укладання договору будь-яких заборон на спірний транспортний засіб встановлено не було. Вважає, що фактично між ним та відповідачем відбувся договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий седан, р.н. [NUMBER], а тому змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий седан, р.н. [NUMBER]. Скасувати арешт з автомобіля марки ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий седан, р.н. [NUMBER], накладений державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції Фарапоновою О.Ю. 02 серпня 2011 року. Позивач в судове засідання не з'явився, суду причини неявки не повідомив, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про явку судове засідання був повідомлений належним чином. Представник відповідача Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, письмових заперечень до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд, оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши позовні вимоги та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інщих обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. Як вбачається зі звіту № 101-231 від 24 липня 2013 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21103, р.н. [NUMBER], № [NUMBER], складає 29 641 грн. 55 коп. (а.с. 14-13). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] (а.с.4). 10 серпня 2007 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль ВАЗ 21103, р.н. [NUMBER] (а.с. 10) та видав довіреність на [PERSON] з правом керування, часткового чи повного передоручення, тимчасового виїзду за кордон (а.с. 9). Разом з тим, на даний час позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на транспортний засіб, оскільки згідно до постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції Фарапонової Ю.О. ВП24592271 від 02 серпня 2011 року, на автомобіль марки ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий седан, р.н. [NUMBER] накладено арешт на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганська про стягнення з [PERSON] боргу (а.с. 8). Факт накладення арешту підтверджується також наданою до суду відповіддю начальника ВРЕР ДАІ з з обслуговування м. Луганська (а.с. 7). Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 205 ч. 1 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інще не встановлено законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає чи зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покуттю), а покупець приймає чи зобов'язується прийняті, майно (товар) та оплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, тощо) що стосується товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору або активів цивільного законодавства. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність, набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не передбачено законом або договором. Якщо договір про відчуження майна підлягає нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з моменту такого посвідчення та/або реєстрації відповідно. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; одним із способів захисту права є його визнання. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту. У разі прийняття судом рішення про знаття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобілю. Зокрема, сторонами було погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, такі як предмет, ціна, а також вчинено дії на виконання умов договору, у сторін відсутні будь-які претензії у зв'язку із укладенням даного договору та виконанням його умов. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивач отримав у користування автомобіль, володіє ним протягом тривалого часу, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на вказане майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21103, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1499 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий седан, р.н. [NUMBER], та скасувати арешт вказаного автомобіля. На підставі викладеного,

Outcome: approved