Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2014 року [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок протиправних дій відповідача виникла ДТП, в результаті якої постраждав велосипедист [PERSON], батько позивача, який від отриманих травм помер. Цими діями відповідачем позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних, психічних стражданнях, пов'язаних зі смертю батька, самої близької людини, внаслідок чого він став більше втомлюватись, розратовуватись, порушився нормальний ритм його життя. Крім того, оскільки батько за життя працював, тому стабільно постійно допомагав позивачу матеріально. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] в його користь 500000 грн. моральної шкоди. Згідно поданої представником позивача [PERSON] заяви - позивач зменшив розмір позовних вимог до 100 000 гривень, просив проводити розгляд справи у його відсутності та просив задоволити позовні вимоги у зміненому розмірі та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Судом встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2014 року, відповідача [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як вбачається зі змісту даного вироку, 23.07.2014 року близько 17 год. [PERSON], керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля марки «Volvo FH 12», номерний знак [NUMBER], та причіпа марки «Kogel», номерний знак [NUMBER], при виїзді із АЗС «Укрнафта», що в с. Жабка Ківерцівського району Волинської області, виконуюючи маневр повороту ліворуч на автодорогу Р-14, сполученням Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП «Дольськ», проявив безпечність та неуважність, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, виявивши велосипедиста [PERSON], який рухався по правій смузі для руху зі сторони м. Ківерці в напрямку м. Луцьк, не надав переваги в русі останньому та продовжив рух, і при виконанні обгону частково виїхав на ліву смугу для руху у протилежному напрямку, наїхавши на суцільну лінію дорожньої розмітки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух, не забезпечивши безпечного бокового інтервалу до велосипедиста, який рухався у попутному напрямку, і при виконанні маневру перестроювання на праву смугу руху, допустив наїзд причепом автомобіля на велосипедиста [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 82 від 20.08.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер на місці ДТП. В прямому причинному зв'язку з виникнення даної ДТП і її наслідками стало грубе порушення водієм [PERSON] п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2, 10.3, 11.10, 12.3, 13.3, 34.1.1 ПДР України. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, частиною 1 ст. 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивачу внаслідок смерті батька була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних переживаннях, втраті часу та фізичних сил, порушення нормального ритму життя, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. Проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а також стягнти в дохід держави судовий збір. На підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України, ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України,

Outcome: approved