Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~26 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його рідний дід [PERSON] . За життя померлим було складено заповітне розпорядження, посвідчене 27 вересня 2017 року, яким заповів все своє майно онуку [PERSON] позивачу по справі. Після смерті діда залишилася спадщина, яка складається з домогосподарства та земельних ділянок. 25 серпня 2020 року позивач подав заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Білопільського нотаріального округу Бойко О.І. була заведена спадкова справа №151/2020, номер у спадковому реєстрі 66309931. 04 вересня 2020 року донька спадкодавця, [PERSON] , подала заяву про прийняття спадщини як спадкоємиця за законом з правом на обов`язкову частку в спадщині, заяву долучено до спадкової справи. [PERSON] помер у віці 83 роки, тобто перед смертю він перебував у досить похилому віці та потребував сторонньої допомоги. Крім того, спадкоємець мав надто тяжкі захворювання, через які знаходився в безпорадному стані. Позивач зазначає, що відповідачка достовірно знала про важкий стан її батька, його потреби в фізичній, моральній та фінансовій допомозі, утриманню та догляду, однак відмовилася в наданні допомоги спадкодавцю. Посилаючись на викладені вище обставини позивач просить суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 05 квітня 2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено її до підготовчого засідання на 29 квітня 2021 року (а. с. 43-44). У підготовче засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Верем`юк Д.А. не з`явилися, представник направив до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності сторони позивача (а. с. 87 ). Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в своїй заяві відповідачка повністю підтвердила обставини, викладені в позові [PERSON] , просила позов задовільнити та розглянути справу без її участі (а. с. 39-41). Третя особа - приватний нотаріус приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бойко О.І. у підготовче засідання також не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутність (а. с. 49). У зв`язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~13,\~ч.\~1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено,\~що [INFO] в\~с.\~Олександрівка Білопільського\~району Сумської\~області помер\~рідний дід\~позивача по\~лінії батька\~ [PERSON] (а. с. 11-12, 56-58). Після смерті останнього відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на колгоспний двір, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на особисту власність, яке видане на підставі рішення Білопільської районної ради від 18 липня 1998 року №115, про що зроблено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №111 стр. 112 (а. с. 30). За даними Тучненського старостату Миколаївської селищної ради [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] . Поховання останнього здійснила його невістка та мати позивача [PERSON] . За життя [PERSON] потребував сторонньої допомоги. Донька останнього, [PERSON] , проживає зі своєю сім`єю в с. Товста Білопільського району Сумської області, інформацією щодо догляду останньою за батьком старостат не володіє (а. с. 22-23). Крім того, за даними сільської ради [PERSON] дійсно проживав зі своїм дідом [PERSON] до дня смерті останнього [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 82). Із копії дублікату заповіта, посвідченого 27 вересня 2017 року в.о. старости Тучненського старостату виконавчого комітету Миколаївської селищної ради, зареєстрованого в реєстрі за № 35, встановлено, що [PERSON] заповів все своє майно своєму онукові [PERSON] (а. с. 27). За життя [PERSON] протягом тривалого часу у зв`язку зі своїм тяжким станом здоров`я та віком не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, вказане підтверджується медичною документацією (а. с. 15-21). 25 серпня 2020 року приватним нотаріусом Білопільської районного нотаріального округу, за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, заведено спадкову справу №151/2020 після померлого [INFO] [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі 66309931. Також, 04 вересня 2020 року заяву про прийняття спадщини за законом подала [PERSON] (а. с. 50-73). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року N 7. Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт ухилення [PERSON] від надання допомоги батьку, який тяжко хворів, підтверджується матеріалами справи та її заявою про визнанням позову. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем на майно померлого [INFO] [PERSON] за заповітом, а відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні, як онук та донька вони були обізнані про стан здоров`я спадкодавця та потребу в допомозі, перебування останнього на лікуванні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд приймає до уваги те, що відповідач визнала позовні вимоги про усунення її від права на спадкування, які є обґрунтованими, а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи її інтереси. На підставі викладеного,

Outcome: approved