Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

25 січня 2016 року Приватне підприємство «Білогірський край» (далі по тексту - ПП «Білогірський край») звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна - 2001» (далі по тексту - ТОВ «Україна - 2001»), [PERSON] про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), укладеного 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна - 2001» (а.с. 2-3). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між [PERSON] та ПП «Білогірський край» 10 березня 2015 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,0149 га, яка розташована на території Сивківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, кадастровий [NUMBER], строком на 7 років. На підставі вказаного договору реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області 19 вересня 2015 року було зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки за ПП «Білогірський край», а саме прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак, пізніше було з'ясовано, що 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001» був укладений договір оренди тієї ж земельної ділянки строком на 5 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему Білогірського району Хмельницької області в 2012 році. Зазначає, що початок перебігу п'ятирічного строку, на який укладено договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001», необхідно обчислювати з моменту укладення договору, тобто з 24 березня 2010 року, а не з моменту його державної реєстрації в 2012 році, оскільки з моменту реєстрації договір набирає лише юридичної сили і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Вказує, що згідно умов даного договору сторони ([PERSON] та ТОВ «Україна - 2001») дійшли згоди щодо істотних умов договору, скріпивши 24 березня 2010 року його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. За таких обставин, позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001» припинив свою дію після закінчення п'ятирічного строку, який розпочинається з моменту його укладення. Закінчення ж строку, на який було укладено договір, відповідно до ст. 141 ЗК України, ст. ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки припиненим. 11 березня 2016 року, до початку розгляду справи по суті, відповідачем ТОВ «Україна - 2001» було пред'явлено зустрічний позов до [PERSON], ПП «Білогірський край», реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), укладеного 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна - 2001», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), укладеного 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край», а також скасування рішення реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 вересня 2015 року № 44155324 (з послідуючими уточненнями - № 24575040) щодо державної реєстрації іншого речового права (права оренди земельної ділянки площею 2,0149 га, кадастровий [NUMBER]), прийнятого на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край» (а.с. 45-46). В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на те, що 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]) строком на 5 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему Білогірського району Хмельницької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 квітня 2012 року за № 682030004002660. Згідно акту приймання-передачі від 24 березня 2010 року [PERSON] передав, а ТОВ «Україна - 2001» прийняло вказану земельну ділянку в користування строком на 5 років. Зазначає, що у відповідності до п. 8.2 Договору оренди, після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 11 лютого 2015 року ТОВ «Україна - 2001» було вручено [PERSON] письмовий лист-повідомлення про поновлення вищевказаного договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди до нього, про отримання яких [PERSON] особисто розписався на примірнику листа товариства. Після закінчення терміну дії договору ТОВ «Україна - 2001» продовжує користуватися земельною ділянкою [PERSON], а саме використовує земельну ділянку за призначенням та сплачує орендодавцю орендну плату. Жодних повідомлень від орендодавця [PERSON] про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки орендарю ТОВ «Україна - 2001» не надходило. Натомість, після отримання [PERSON] письмового повідомлення від ТОВ «Україна - 2001» про намір продовжити договір оренди земельної ділянки, в період його дії (договір діяв до 25 березня 2015 року), 10 березня 2015 року орендодавцем [PERSON] був укладений договір з новим орендарем ПП «Білогірський край» на ту ж саму земельну ділянку, орендарем якої є ТОВ «Україна - 2001». Цього ж дня, тобто 10 березня 2015 року, між [PERSON] та ПП «Білогірський край» було укладено акт приймання-передачі земельної ділянки, за яким земельна ділянка передається від [PERSON] до ПП «Білогірський край», хоча фактично дана земельна ділянка перебувала в користуванні ТОВ «Україна - 2001» за договором, який на момент укладення та передачі земельної ділянки не був припиненим, а земельна ділянка у володінні та користуванні орендодавця не перебувала. Вважає, що в зв'язку з укладенням [PERSON] договору оренди з новим орендарем ПП «Білогірський край» в період дії договору з попереднім орендарем, при отриманні письмового повідомлення від попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право на поновлення договору, були порушені права ТОВ «Україна - 2001», які підлягають захисту в судовому порядку у відповідності до ст. 3, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Представник позивача ПП «Білогірський край» - Лукацький П.М. в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених в первісній позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити, зустрічний позов відповідача не визнав, зазначаючи, що оскільки договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Україна - 2001» належним чином зареєстрований не був, а тому він не підлягає пролонгації. Представник відповідача ТОВ «Україна - 2001» - Мініх І.М. в судовому засіданні позовних вимог за первісним позовом не визнала, просила задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві. Крім того, пояснила, що ПП «Білогірський край» не є стороною договірних відносин на підставі договору, укладеного 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна - 2001», а тому не є тією особою, яка має право звертатися до суду з позовом про припинення даного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення усіх позовних вимог покладається на розсуд суду, зазначивши, що підтримує позицію ПП «Білогірський край», оскільки дане підприємство є орендарем земельних ділянок більшості його односельчан, а тому він має бути з ними заодно. При цьому, зазначив, що орендну плату за 2015 рік він отримує як від ТОВ «Україна - 2001», так і від ПП «Білогірський край». Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судових засіданнях, які відбулися до 04 липня 2016 року, тобто до моменту скасування довіреності [PERSON] (а.с. 157), позовних вимог за первісним позовом не визнав. При цьому, повністю визнав позовні вимоги за зустрічним позовом, зазначивши, що його довіритель [PERSON], підписуючи договір оренди земельної ділянки з ПП «Білогірський край», бланк якого надала невідома для нього особа, був введений в оману, оскільки вважав, що він укладає нову угоду з ТОВ «Україна - 2001» згідно раніше врученого йому повідомлення про поновлення договору. Також, вказав, що його довіритель протягом 2010-2016 років належно отримує від ТОВ «Україна - 2001» орендні виплати, ТОВ «Україна - 2001» продовжує обробіток його земельної ділянки, а тому, не бажаючи змінювати орендаря, просить пролонгувати договір оренди земельної ділянки, який був укладений між ним та ТОВ «Україна - 2001». Представник реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав. Заслухавши учасників процесу, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1-6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), яка розташована на території Сивківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 24, 97). 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001» був укладений договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 5 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему Білогірського району Хмельницької області 06 квітня 2012 року за № 682030004002660 (а.с. 47-48). Згідно акту приймання-передачі від 24 березня 2010 року, на виконання умов укладеного договору оренди, [PERSON] передав, а ТОВ «Україна - 2001» прийняло вказану земельну ділянку в користування строком на 5 років (а.с. 49). Пунктом 8 вказаного Договору визначено, що після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 11 лютого 2015 року ТОВ «Україна - 2001» було вручено [PERSON] письмовий лист-повідомлення про поновлення вищевказаного договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди до нього, про отримання яких [PERSON] особисто розписався на примірнику листа орендаря (а.с. 50-51), що підтверджено в судовому засіданні представником [PERSON] В подальшому, в період дії договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001», 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край» був укладений договір оренди тієї ж самої земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), який зареєстрований реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області рішенням від 19 вересня 2015 року № 24575040 (а.с. 18-20, 88-108). Крім того, цього ж дня, тобто 10 березня 2015 року, між [PERSON] та ПП «Білогірський край» було укладено акт приймання-передачі земельної ділянки, за яким земельна ділянка була передана від [PERSON] до ПП «Білогірський край» (зворот а.с. 19, 95). Разом з тим, із наданих відповідачем ТОВ «Україна - 2001» податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2015 рік (форма № 1ДФ) (а.с. 52-64), звіту про підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду за 2015 рік (форма № 29-сг) (а.с. 65-69), відомостей про отримання [PERSON] орендної плати за 2014-2015 роки (а.с. 12--136), а також довідки Сивківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 30 березня 2016 року № 49 (а.с. 86) вбачається, що ТОВ «Україна - 2001», за взаємною згодою із орендодавцем [PERSON], продовжує користуватися належною йому земельною ділянкою площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]) відповідно до умов договору, укладеного 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001». При цьому, ТОВ «Україна - 2001», як орендар, на реалізацію переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», повністю дотрималося встановленої цією нормою процедури, необхідної для пролонгації договору оренди земельної ділянки, укладеного 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001». Таким чином, суд вважає, що укладенням орендодавцем [PERSON] договору оренди з новим орендарем ПП «Білогірський край» в період дії договору з попереднім орендарем ТОВ «Україна - 2001» та при отриманні ним письмового повідомлення від попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право на поновлення договору були порушені права орендаря ТОВ «Україна - 2001», тому з цих підстав та підстав наведених вище первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов в частині визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, укладеного 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001», є обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, з огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, суд вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України право орендаря ТОВ «Україна - 2001», передбачене ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного 10 березня 2015 року орендодавцем [PERSON] з іншим орендарем ПП «Білогірський край». Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14 та в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції. Таким чином, суд вважає, що зустрічний позов в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), укладеного 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край», також є обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню. Що ж стосується позовних вимог ТОВ «Україна - 2001» про скасування рішення реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 вересня 2015 року № 24575040, то суд виходить із наступного. Із змісту положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на вказане, в описаній вище ситуації, повний захист прав та інтересів ТОВ «Україна - 2001», як орендаря, який має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, можливий шляхом визнання правочину недійсним з одночасним скасуванням рішення про державну реєстрацію права оренди. Враховуючи той факт, що рішення реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області від 19 вересня 2015 року № 24575040 було прийнято на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край», який підлягає визнанню недійсним із-за неправомірних дій відповідачів [PERSON] та ПП «Білогірський край», а в силу ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тому позов в частині скасування рішення реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області від 19 вересня 2015 року № 24575040 також є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Таким чином, на підставі рішення суду про визнання недійсним правочину та скасування його державної реєстрації відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідний орган зобов'язаний внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі. При цьому, слід зазначити, що реєстраційна служба Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області не є стороною оспорюваного договору оренди земельної ділянки, укладеного 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край», вказаний договір лише зареєстрований нею відповідно до вимог законодавства, на підставі поданих відповідачами документів та є лише адміністративним актом, зовнішнім елементом щодо договору. Реєстраційна служба Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області, здійснюючи реєстрацію прав за договором оренди земельної ділянки, перевіряла подані документи лише на їх відповідність вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншим нормативно-правовим актам, при цьому, не маючи повноважень щодо перевірки достовірності поданих документів. Крім того, як вбачається з наданої суду реєстраційної справи, реєстраційна служба Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області, реєструючи правочин, укладений 10 березня 2015 року між [PERSON] та ПП «Білогірський край», вчинила всі необхідні дії на предмет недопущення повторної реєстрації договору оренди земельної ділянки, тобто в діях реєстраційної служби відсутні порушення законодавства при реєстрації даного договору (а.с. 88-108). До того ж, як слідує з положення про реєстраційну службу Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області, остання є структурним підрозділом територіального органу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру, а відтак не є юридичною особою і в силу положень ст. 30 ЦПК України не може бути відповідачем по справі (а.с. 147). Таким чином, суд вважає, що реєстраційна служба Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області не є належним відповідачем за даним позовом, про що в судовому засіданні у відповідності до ст. ст. 10, 33 ЦПК України судом наголошувалось представнику позивача за зустрічним позовом, однак клопотань про заміну неналежного відповідача до суду не надходило, а тому в задоволенні позовних вимог до реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області необхідно відмовити. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вищезазначених положень цивільно-процесуального законодавства, суд позбавлений можливості в збиранні доказів з власної ініціативи, а розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що показання свідка [PERSON] в тій частині, що він особисто не реєстрував договір оренди між [PERSON] та ТОВ «Україна - 2001», а також посилання представника позивача за первісним позовом Лукацького П.М. на те, що договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Україна - 2001» належним чином не був зареєстрований, виходить за межі позовних вимог і не є предметом розгляду даної справи. Разом з тим, на спростування доводів та заперечень представника ПП «Білогірський край» проти зустрічного позову і наданих ним доказів у вигляді довідки відділу Держгеокадастру у Білогірському районі Хмельницької області від 06 квітня 2016 року № 9-28-99.1-794/15-16 (а.с. 109) слід зазначити, що в судовому засіданні був оглянутий оригінал договору оренди земельної ділянки площею 2,0149 га (кадастровий [NUMBER]), укладений 24 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001» строком на 5 років, в якому є відмітка посадової особи із прикладенням «мокрої» гербової печатки, що даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Білогірському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 квітня 2012 року за № 682030004002660 (а.с. 47-48). Крім того, навіть невнесення інформації про зареєстроване право до поземельної книги, якщо це відбулось з вини суб'єкта владних повноважень, а не з вини особи, не може бути підставою для того, аби вважати таку реєстрацію відсутньою. У цьому випадку особа, яка подала документи для реєстрації договорів, а згодом отримала належним чином оформлений примірник договору з відміткою про державну реєстрацію, не могла знати або передбачити несумлінність поведінки відповідної посадової особи державного органу, яка з невідомих причин або у зв'язку з недбалістю належним чином не виконала свої посадові обов'язки і не внесла відомості у необхідні реєстри (поземельні книги). Дане обґрунтування узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 січня 2012 року «Рисовський проти України» зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи. Згідно ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами слід здійснити наступним чином. У відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Виходячи з наведеного, з відповідачів [PERSON] та ПП «Білогірський край» на користь позивача ТОВ «Україна - 2001» за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за одну із трьох позовних вимог немайнового характеру в розмірі по 689 грн. з кожного (1378 грн. : 2), сплата яких підтверджена платіжним дорученням від 10 березня 2016 року № 31159 (а.с. 44). Також, враховуючи те, що позивачем ТОВ «Україна - 2001» при подачі зустрічної позовної заяви не було сплачено судовий збір за дві інші вимоги немайнового характеру в загальній сумі 2756 грн. (1378 грн. ? 2), то вказана сума підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та ПП «Білогірський край» в дохід держави, а саме по 1378 грн. з кожного.

Outcome: approved