Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, вказавши, що [PERSON], який помер 09.12.2004 року, належав житловий будинок з господарськими побудовами, розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг, вул. Кубинська, буд. 98. Спадщину на вказаний будинок прийняла дружина померлого - [PERSON], яка продовжила проживати у будинку, проте нотаріально спадщину вона не оформлювала. 10.11.2007 року [PERSON] померла, та після її смерті спадщину на вказаний будинок прийняв її рідний син - [PERSON], який продовжив проживати у будинку, проте спадщину не оформлював. 23.12.2009 року [PERSON] помер, та він як син померлого у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку із тим, що на вказане нерухоме майно відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця, а також відсутній факт прийняття спадщини [PERSON] У звязку із вказаним він змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кубинська, 98. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, його представник [PERSON] раніше зверталася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшла заява, у якій просять розглядати справу за відсутності їхнього представника. Заперечень щодо вимог позивача не мають, у разі відсутності інших спадкоємців, та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом \~ встановлено, що позивач після смерті свого батька [PERSON], який помер 23.12.2009 року є спадкоємцем на спадкове нерухоме майно - житловий будинок з господарськими побудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кубинська, 98 . 17.08.2018 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 23.12.2009 року [PERSON] на вказаний житловий будинок оскільки відсутні документи, які встановлюють факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] та відсутністю правовстановлюючого документа, оформленого належним чином на спадкове майно. Державним нотаріусом було встановлено факт смерті [PERSON], померлого 23.12.2009 року на підставі наданого свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.9). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку. Факт того що померлий [PERSON] є батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с. 16). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьками [PERSON], [INFO] (помер 23.12.2009 року) є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] помер 09.12.2004 року, [PERSON] померла 10.11.2007 року (а.с. 11,12). При винесені даної постанови державним нотаріусом було встановлено, що житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кубинська, буд. 98, належав [PERSON] який помер 09.12.2004 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого 20.06.1963 року Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2608 та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих Дзержинського району м. Кривого Рогу № 19/352 від 07.07.1978 р. З інформації Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори від 26.09.2018 року № 2174/02-14, вбачається, що 30.03.2005 року після смерті [PERSON], з заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого - [PERSON], яка на момент подання заяви була зареєстрована за адресою: [INFO]. З вищевказаної постанови державного нотаріуса від 17.08.2017 року також вбачається, що [PERSON], прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та померла 10.11.2007 року. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з паспорту [PERSON] він був зареєстрованим за адресою: [INFO], тобто у спадковому нерухомому майні а тому є спадкоємцем після смерті своєї матері (а.с. 15). Відповідно до положень\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3ст.1296 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На замовлення позивача КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації » 14.09.2018 року було виготовлено технічну документацію за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кубинська, 98. При проведенні інвентаризації було встановлено, що обєктом інвентаризації є житловий будинок «А» загальною площею 71,4 м.кв., житловою площею - 49,6 м.кв., літня кухня «Б», вбиральня «В», погріб «Г», огорожа №1, хвіртка № 2, вимощення І. Згідно із ст. ст.\~41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому\~ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст.\~1268, статей\~1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст. 9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції»\~і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістомст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права [PERSON] неможливо, суд також приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та вважає їх такими, що підлягають захисту в зв'язку з чим,позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач по справі звільнений від сплати судового збору, а відтак судовий збір по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved