Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

16 липня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-комунальне господарство «Геолог» свої вимоги мотивувало тим, що надає житлово-комунальні послуги та обслуговує гуртожиток, що перебуває на його балансі та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний гуртожиток є державною власністю, приватизовані кімнати відсутні. Позивач зазначає, що даний гуртожиток перебуває на його балансі на підставі Актів приймання-передачі від 01.09.2016 року та 01.03.2004 року. ТОВ «Житлово-комунальне господарство «Геолог» в своїй позовній заяві також стверджує, що належним чином здійснює надання житлово-комунальних послуг, забезпечує водопостачання, водовідведення та опалення, надає послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території. Згідно довідки про склад сім`ї виданої ТОВ «ЖКГ «Геолог» від 11.03.2015 року №732 в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані громадяни: мати - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06.08.2002 року; син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 17.05.2007 року; син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06.08.2002 року. Відповідачі зареєстровані в даній кімнаті на підставі ордеру отриманого 25.07.2002 року Відповідачем - [PERSON] від ВТБ ВАТ «Північукргеологія» (колишній балансоутримувач будинку) на проживання в кімнаті [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проживають у вищевказаному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що представниками обслуговуючої організації ТОВ «ЖКГ «Геолог» складено Акти про проживаючих осіб в кімнаті [ADDRESS] : 1) Акт №б/н від 26.02.2018 року; 2) Акт №б/н від 26.02.2018 року; 3) Акт №б/н від 26.02.2018 року та 1) Акт №б/н від 27.06.2019 року; 2) Акт №б/н від 27.06.2019 року; 3) Акт №б/н від 27.06.2019 року. ТОВ «ЖКГ «Геолог» стверджує, що відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, кімнатою не цікавляться. Станом на 01 червня 2019 року, борг Відповідачів зі сплати житлово-комунальних послуг по вищевказаній кімнаті становить: 11 655 грн. 60 коп. (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень шістдесят копійок). ТОВ «ЖКГ «Геолог» зазначає, що відповідно до отриманих ними Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за відповідачем - [PERSON] , зареєстровано право власності як мінімум на чотири житлові будинки, у зв`язку з цим позивач просить вважати, що Відповідачі проживають за іншою адресою, не виписавшись з попередньої адреси реєстрації проживання. ТОВ «ЖКГ «Геолог» зазначає, що перешкод в користуванні кімнатою Відповідачам не чинилося, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад шість місяців без поважних причин. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] понад один рік ТОВ «ЖКГ «Геолог» підтверджує свідками: 1) [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; 2) [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; 3) [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного Позивач вважає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] втратили право користування кімнатою [ADDRESS] , на підставі чого ТОВ «ЖКГ «Геолог» просив суд позбавити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування кімнатою [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача ТОВ «ЖКГ «Геолог» не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутністю представника Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та просив суд розглядати справу за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-комунальне господарство «Геолог» надає житлово-комунальні послуги та обслуговує гуртожиток, що перебуває на його балансі та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний гуртожиток є державною власністю, приватизовані кімнати відсутні. Так ч.3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що сфера його дії поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей). Згідно довідки про склад сім`ї виданої ТОВ ЖКГ «Геолог» від 11.03.2015 року №732 в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані громадяни: мати - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06.08.2002 року; син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 17.05.2007 року; син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06.08.2002 року. Відповідачі зареєстровані в даній кімнаті на підставі ордеру отриманого 25.07.2002 року Відповідачем - [PERSON] від ВТБ ВАТ «Північукргеологія» (колишній балансоутримувач будинку) на проживання в кімнаті [ADDRESS] . Позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, позивач обґрунтував тим, що вони більше одного року без поважних причин не мешкають у спірній кімнаті гуртожитку і вибули на постійне проживання в інше житлове приміщення. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу положень ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною та за загальним правилом не може перевищувати шести місяців. Не має значення причина відсутності особи, якщо вона тривала більше шести місяців. Суд має право визнати громадянина таким, що втратив право користування житлом, якщо буде доведено, що він не користується цим житловим приміщенням більше шести місяців. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проживають у вищевказаному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що представниками обслуговуючої організації ТОВ «ЖКГ «Геолог» складено Акти про проживаючих осіб в кімнаті [ADDRESS] : 1) Акт №б/н від 26.02.2018 року; 2) Акт №б/н від 26.02.2018 року; 3) Акт №б/н від 26.02.2018 року та 1) Акт №б/н від 27.06.2019 року; 2) Акт №б/н від 27.06.2019 року; 3) Акт №б/н від 27.06.2019 року. ТОВ «ЖКГ «Геолог» зазначено, що відповідачі по справі не проживають в даній кімнаті, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, кімнатою не цікавляться. Станом на 01 червня 2019 року, борг Відповідачів зі сплати житлово-комунальних послуг по вищевказаній кімнаті становить: 11 655 грн. 60 коп. (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень шістдесят копійок). Також ТОВ «ЖКГ «Геолог» було надано суду копії Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до яких за відповідачем - [PERSON] , зареєстровано право власності як мінімум на чотири житлові будинки. Судом встановлено, що ТОВ «ЖКГ «Геолог» перешкод в користуванні кімнатою Відповідачам не чинилося, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад шість місяців без поважних причин. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] понад один рік ТОВ «ЖКГ «Геолог» підтверджується актами про проживаючих осіб в кімнаті [ADDRESS] , а саме Актом №б/н від 26.02.2018 року; Актом №б/н від 26.02.2018 року; Актом №б/н від 26.02.2018 року та Актом №б/н від 27.06.2019 року; Актом №б/н від 27.06.2019 року; Актом №б/н від 27.06.2019 року, які були складені у присутності свідків [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; та свідка [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області 24 вересня 2019 року направлено запит до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області щодо надання допомоги у встановлені фактичного місця проживання відповідача [PERSON] .. Співробітниками Національної поліції було опитано гр. [PERSON] та встановлено, що у зв`язку з неналежними умовами проживання у гуртожитку за місцем її реєстрації: [ADDRESS] , вона разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , винаймає житло за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою гр. [PERSON] направлено запрошення з`явитися до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської державної адміністрації Київської області та надати пояснення по справі. Проте, рекомендований лист повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Таким чином, аналізуючи надані докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перестали проживати в спірному житловому приміщенні за власним бажанням. Відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні понад строки, встановлені, ст. 71 ЖК України, що має наслідком визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Слід врахувати, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, яка визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її батьків. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітній син [PERSON] не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, через що і був зареєстрований за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] . Суду був наданий висновок Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 17.01.2020 року №07-21/186, згідно з яким з метою захисту житлових прав неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 17.01.2020 року №07-21/186, він взагалі нічим не обґрунтований. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч.1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування кімнатою в гуртожитку, добровільно залишивши дане житло і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнання їх такими, що втратили право користування кімнатою № [NUMBER] в гуртожитку який перебуває на балансі ТОВ «ЖКГ «Геолог», який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 41. Оскільки суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , дитина залишила дане місце проживання разом із своєю матір`ю, і на даний час проживає разом з нею за іншою адресою, суд приходить до висновку про можливість позбавлення малолітнього сина відповідачки [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Право проживання та користування цим приміщенням інших членів сім`ї є похідним від права наймача. Разом з цим відповідачі фактично не проживають в спірному приміщенні з 2018 року і по теперішній час, про що свідчать акти про не проживання останніх. Згідно вимог ст. 127 ЖК України під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані для цієї мети жилі будинки, які можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою про вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Суд враховує, що право користування житловим приміщенням неповнолітньої дитини є похідним від права її батьків. Та обставина, що відповідачі, обравши собі інше місце проживання, залишилися перебувати на реєстраційному обліку у гуртожитку, значення для вирішення даного спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. Відповідачі відсутні у житловому приміщенні позивача більше шести місяців без поважних причин згаданих у ст.ст. 71, 72 ЖК України. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю. Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду України у постанові по справі №653/1096/16-ц від 04.07.2018 у якій Верховний Суд сказав, що службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові відносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники. Статею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) 02.12.2010 року в контексті вище зазначеної статті Конвенції визначив поняття «житло», яке не обмежується приміщенням, в якому проживає особа на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, тобто існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Пунктом 36 рішення 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський Суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або у встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Окрім цього, у справі «Прокопович проти Росії» №58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Таким чином, визначення, чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить виключно від фактичних обставин, а саме наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем, тобто наявність всіх доказів, що особа використовувала приміщення. У той же час, під час судового розгляду встановлено, що відповідачі з 2018 року по даний час в спірній кімнаті не проживають, а відтак останні є такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Більше того, суд звертає увагу, що незаконне утримання відповідачами вказаної кімнати у гуртожитку позбавляє можливості державу забезпечити житловою площею працівників ТОВ «ЖКГ «Геолог», які потребують поліпшення житлових умов, чим спричиняється шкода їх законним інтересам та правам, а також інтересам держави в частині можливості забезпечення останніх службовими житловими приміщеннями. З огляду на вище наведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає а відповідачів сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved