Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про встановлення факту належності 1/2 частини житлового будинку, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку в порядку спадкування за законом. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що за життя його мати - [PERSON] була власником частини житлового будинку по [ADDRESS] [INFO] року [PERSON], померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Зазначає, що після відкриття спадщини він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та користується ним по теперішній час. Після смерті матері позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, але отримати його не зміг оскільки, у нього відсутні правовстановлюючі документи на будинок. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд: - встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року, 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]; - встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] на належну їй 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], який має загальну площу - 158,6 кв.м., житлову площу - 100,2 кв.м. у порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явився, направши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.04.1993 року, яке міститься в матеріалах справи. Вбачається, що за життя мати позивача - [PERSON] була власником частини житлового будинку по [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Позивач при зверненні до суду зазначав, що після відкриття спадщини він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та користується ним по теперішній час, також позивач зазначав, що після смерті матері, він звертався до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, але отримати його не зміг оскільки, у нього відсутні правовстановлюючі документи на будинок, в зв'язку з чим позивач просив про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що вступив в силу з 01.01.2004 року, норми даного кодексу застосовуються до відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли, або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, даний спір повинен вирішуватися за нормами ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин. Архівною довідкою № 885 від 02.12.2003 р. виданою Архівним відділом Києво - Святошинської РДА Київської обл., підтверджується те, що по документах архівного фонду „Жулянська сільська Рада" у погосподарських за 1986-1989 роки є особовий рахунок [NUMBER] [PERSON], проживаючої [ADDRESS]. У графі „Члени родини" значиться - [PERSON] 1965 р.н. - син. У технічному паспорті, на житловий будинок по [ADDRESS], виготовленому станом на 20.06.1991 року, у графі власник, зазначено - [PERSON] Відповідно до законодавства колишнього СРСР, а саме Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року (втратив чинність 13.12.95 року), реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. У сільській місцевості, до якої відносився м/р Жуляни м. Києва, на час будівництва спірного будинку (с. Жуляни приєднано до м. Києва на підставі Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 26.08.1988 року «Про розширення меж міста Києва»), оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом вчинення відповідного запису в господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Порівнявши Технічні паспорти на житлові будинки № 19 та [ADDRESS], що це є один і той же будинок. З листа Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.08.2014 року № 108-108/оп/к-1015-1601 вбачається, що відповідно до технічних паспортів, виготовлених КП Київське міске БТІ, 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] складають один цілий житловий будинок. Також, вбачається, що в зв'язку з тим, що відсутній факт розподілу житлового будинку під літерою «А» на два окремі, існує один житловий будинок, який має поштову адресу: [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] була власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідно вважає встановленим факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року, 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Статтею 525 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 527 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визначено осіб, що можуть бути спадкоємцями, а саме: спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 р., визначено першу чергу спадкоємців за законом, а саме: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 р., визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини так, зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у вищевказаній статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Таким чином, відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства вбачається, що позивач прийняв спадщину фактично вступивши у володіння спірним майном. Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, достатність і їх взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved