Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

30 листопада 2017 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні обставини. 10.11.2006 р. вона зареєструвала шлюб зі [PERSON] у виконкомі Десантненської сільсь- кої ради Кілійського району Одеської області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Хоча вони прожи- вають за однією адресою, сімейні стосунки не підтримують, діти знаходяться на її повному утрима- нні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не піклується про їх добробут, не забезпечує необхідними речами. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по матеріальному забезпеченню дітей, просила стягувати з нього аліменти на їх утримання. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, по- зовні вимоги підтримала. Відповідач до суду за викликом не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за мі- сцем реєстрації сповіщався належним чином рекомендованим листом повідомленням (а.с.11). В судове засідання на 03.01.2018 р. [PERSON] не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації сповіщався належним чином рекомендованим листом з пові- домленням (а.с.14). Тому його викликано до суду шляхом опублікування оголошення в пресі на 01. 02.2018 р. на 14 год.00 хв. Але відповідач до суду за викликом не зявився, тому суд вважає можливим розглянути спра- ву за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Також суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи наявність до- статніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням заочного рішення у відповід- ності до ст.ст.280-282 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотан- ня про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які во- на посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 035118 (а.с.2) видно, що 10.11.2006 р. виконавчим комітетом Десантненської сільської ради Кілійського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 08. Згідно копій свідоцтв про народження серії 1-ЖД № 096704 та 1-ЖД № 273400 (а.с.5-6), у сторін по справі народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Довідкою виконавчого комітету Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Оде- ської області від 27.11.2017 р. (а.с.7) підтверджується, що на утриманні [PERSON] знаходяться діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихо- вання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчан- ня, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, го- тувати її до самостійного життя та праці. Статтею 27 Конвенції «про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР Ук- раїни № 789-ХІІ від 27.02.1991 р.) передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки, або інші осо- би, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібнос- тей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) при- суджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з бать- ків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не мо- же бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у п.17 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3, розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд п винен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей, які знаходиться на утриманні матері, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на їх ут- римання. Тому суд вважає за можливе та необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь пози- вача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення ни- ми повноліття. Як передбачено ст.191 СК України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку з 30.11.2017 р. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 704,80 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик ос- таннього до суду в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved