Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

19.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 46/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , укладений 28.08.1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони на Універсальній товарній біржі "Виконт-Т" за №1354, посилаючись на те, що спірний договір не був нотаріально посвідчений, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості оформити спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка - [PERSON] Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2019 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, надала згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Заяв, клопотань, заперечень від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 28.08.1998 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив 46/100 частин домоволодіння зі спорудами і будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був оформлений на Універсальній Товарній біржі від 28.08.1998 року за № 1354, а також 16.10.1998 року у МБТІ. Нотаріально даний договір не посвідчувався. [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ). Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивач звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки договір купівлі-продажу спірного домоволодіння не був нотаріально засвідчений. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягнене дійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Згідно ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Тобто, діючі на час укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та відповідачем норми Закону передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини домоволодіння є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved