Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає встановити факт його проживання у період з 06.04.1994 року по 11.10.2000 року за адресою: [ADDRESS] та факт відсутності у нього на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. Одночасно позивач прохає скасувати розпорядження органу приватизації Державного житлового фонду Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області №18-В від 27.07.2016 року про відмову у проханні [PERSON] щодо приватизації житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що на підставі ордеру на житлове приміщення [PERSON] заселився до кім.[ADDRESS], де фактично проживає по теперішній час. Маючи на меті приватизувати вказані кімнати позивач звернувся до органу приватизації Горішньоплавнівської міської ради, яким у наданні дозволу на оформлення передачі у приватну власність кімнат [ADDRESS] було відмовлено. Вважаючи підстави відмови у приватизації необґрунтованими, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права шляхом пред'явлення відповідного позову. Ухвалою суду від 06 липня 2017 року за згаданим позовом відкрито провадження у справі (а.с.14). Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони та представник позивача в судове засідання, призначене на 20.02.2018 року, не з'явились, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] прохав позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Представник позивача - адвокат [PERSON], наполягаючи на задоволенні заявлених вимог, пояснив що [PERSON] були зібрані всі необхідні документи для здійснення приватизації, проте відповідач у наданні відповідного дозволу відмовив. Підставою для відмови стала відсутність даних щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду за період 1994-2000 років та факт наявності у позивача на праві приватної власності квартири, розташованої у м.Рогатин. Додатково позивач [PERSON] зазначив, що будь-якого нерухомого майна у власності він не має, і протягом згаданого періоду він був зареєстрований та фактично мешкав у [ADDRESS], проте на даний час вказаний будинок проданий та не є житловим приміщенням. Відповідач позов не визнав, про що надав письмові заперечення (а.с.19-20). Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши надані сторонами докази, суд зазначає про наступне. Згідно із ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані, врегульовано Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року № 500-VI. Відповідно до ст.4 Закону №500-VI, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначено відповідним Положенням, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.09 року. У відповідності до пунктів 17,18 Положення, якими визначено перелік документів, що мають бути обов'язково подані громадянами до органу приватизації, одним з таких документів, є документ, що підтверджує невикористання особою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (пункт 20 Положення). Як убачається з матеріалів справи, розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради № 18-В від 27 липня 2016 року (а.с.7) у задоволенні прохання [PERSON] щодо приватизації жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] було відмовлено. Виходячи із змісту листа заступника міського голови, адресованого на ім'я [PERSON], останньому було відмовлено у передачі в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку у зв'язку із відсутністю довідки з попереднього місця проживання після 1992 року щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, а саме а період з 06.04.1994 року по 11.10.2000 року та наявністю запису у Реєстрі прав власності про реєстрацію за [PERSON] квартири [ADDRESS]. Виходячи із змісту приєднаної до справи довідки (а.с.8), 13.06.2008 року до реєстру було внесено запис щодо права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яке виникло на підставі договору дарування №988, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 30.04.2002 року. Між тим, суд зауважує, що згідно з Інформаційною довідкою з державних реєстрів сформованою 29.12.2017 року №109580518 (а.с.41), при здійсненні пошуку за параметрами повного співпадіння ПІБ та РНОКПП фізичної особи, відомості щодо позивача [PERSON] у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. Відповідно до ст.315 ЦПК України, у судовому поряду можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. За змістом позову та наданих позивачем пояснень в ході розгляду справи, у період часу з 06.04.1994 року по 11.10.2000 року він був зареєстрований та фактично мешкав у кімнаті [ADDRESS]. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що з 1994 року по 2000 рік вона працювала у ЖЕУ, позивач [PERSON] проживав і був зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS]. Кімнату йому було надано організацією «СУ-270», після того як підприємство розпалося гуртожиток продали, а мешканців розселили. За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факт проживання позивача у період з 06.04.1994 року по 11.10.2000 року за адресою: [ADDRESS] та факт відсутності у нього на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. З огляду на дане, враховуючи підстави, з яких у проханні позивача про приватизацію було відмовлено, та зважаючи на визначене Законом право громадян на приватизацію, суд вважає за необхідне розпорядження органу приватизації №18-В від 27.07.2016 року скасувати. На підставі викладеного та

Outcome: approved