Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

28 серпня 2015 року [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON], звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно її баби [PERSON], яка померла [INFO] в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] Даний позов обґрунтуваний наступним. [INFO] в с.Олександрівка Томашпільського району померла баба [PERSON] [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] який остання успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Представник позивачки зазначає, що відповідно до діючого на момент смерті [PERSON] законодавства, [PERSON] прийняла спадщину, оскільки зверталася до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Окрім того, представник позивачки вказує, що за життя, а саме 4 квітня 2002 року, [PERSON] склала заповіт у Олександрівській сільській раді, яким все своє майно, в тому числі і зазначений вище будинок, заповіла [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, однак представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова Олександрівської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] у с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON]. Згідно довідки Олександрівської сільської ради № 300 від 6 червня 2011 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом залишилася внучка [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно заповіту, складеного 4 квітня 2002 року, [PERSON] заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, в тому числі житловий будинок, сертифікат на право на земельну частку (пай), цінні папери, [PERSON]. Як убачається з матеріалів справи позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] Як вбачається із довідки про показники об'єкта нерухомого майна КП Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, відповідно до проведеної інвентаризації від 7 серпня 2015 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Будинок зареєстровано за [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області. Згідно довідки Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 92 від 19 червня 1993 року, [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] і спільно проживали до 1992 року. Згідно довідки Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 326 від 29 вересня 2015 року, [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO], спадщину прийняла, а саме залишилася проживати у будинку по [ADDRESS] До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК України, При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Із вищезазначеного вбачається, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON]. Відповідно норм Цивільного кодексу України, при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про права на спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 29 вересня 2015 року, спадкова справа після смерті [PERSON], не заведена. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивачка [PERSON] набула права та обов'язки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останньої належить позивачці, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, визнання відповідачем позову не порушує права та законні інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON], до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved