Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до заповіту [PERSON] від 24 січня 2005 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства. Спадщину прийняв позивач, оскільки вчасно подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. У зв`язку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року у справі призначено підготовче засідання. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 липня 2019 року у справі призначено судове засідання та залучено до участі у справі у якості третьої особи - [PERSON] (далі - третя особа). У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити (а.с. 28). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності представника (а.с. 30). Третя особа подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 29). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18 липня 2012 року серії [NUMBER] (а.с. 6). При житті [PERSON] , а саме 24 січня 2005 року склала заповіт, посвідчений секретарем Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Родик Н.І. та зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій під № 7, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла позивачу (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 16 липня 2019 року № 964 [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживалала одиноко та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно з довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 16 липня 2019 року № 963 за [PERSON] числиться житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , яким вона володіла до дня її смерті (а.с. 17). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю від 17 травня 2002 року серії [NUMBER] [PERSON] належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1450, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно зі змістом листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 23 липня 2019 року (вих. № 01-16) (а.с. 24), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 21), позивач та третя особа зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 24-26). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 15 березня 2019 року (вих. № 265/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 15). При цьому судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчений будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 12-13). Разом з тим позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачем та третьою особою, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved