Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

27.03.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомо майна квартири [ADDRESS] і Петрова у м. Одесі, який укладений 18.02.1997 року на Одеській товарній біржі між сторонами. При цьому позивач посилається на те, що вказаний договір виконано сторонами. Однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивач змушений звернутись до суду. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Одеської товарної біржі до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд проводить розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.02.1997 року між [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з іншої сторони, на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 19342 квартири [ADDRESS] і Петрова у м. Одесі, загальною площею 61,70 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 11.03.1997 року 128-стр.98-кн.221 пр. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна № 19342 [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] що вбачається із свідоцтва про народження позивача. 12.03.2017 року у віці 80 років померла [PERSON], актовий запис № 2866, що слідує із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 486044. Згідно довідки /виписки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 573 від 23.03.2017 року у квартирі [ADDRESS] і Петрова у м. Одесі зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За таких обставин, враховуючи, що у звязку із тим, що правовстановлюючий документ було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved