Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

16.11.2020р. ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з неї на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.07.2014р. по 30.04.2020р. заборгованості за послуги з централізованого опалення - 12 915,18грн., втрат від інфляційних процесів - 981,15грн. та 3% річних у розмірі 521,55грн., а також судовий збір у розмірі 2 102,00грн. В обґрунтування позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» посилалося на те, що 25.05.2020р. позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 12 915,18грн., втрат від інфляційних процесів - 981,15грн. та 3% річних у розмірі 521,55грн., а також 210,20грн. витрат по сплаті судового збору. 03.07.2020р. ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова ЛМКП «Львівтеплоенерго» відмовлено у видачі судового наказу за вищевказаними вимогами та роз`яснено право звернутися до суду із вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами у порядку позовного провадження. Відтак, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до [PERSON] з позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, втрат від інфляційних процесів та 3% річних. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та споживачем послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». За період з 01.07.2014р. по 30.04.2020р за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 12 915,18грн., інфляційні втрати - 981,15грн. та 3% річних - 521,55грн., які позивач просить стягнути з відповідача у примусовому порядку. Ухвалою від 18.11.2020р. відкрито провадження у справі правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача копію ухвали про відкриття провадження отримала 30.11.2020р., що підтверджується повідомленням про отримання рекомендованої кореспонденції. Копія позовної заяви з додатками, копія ухвали про відкриття провадження скерована відповідачу за вказаною у матеріалах справи адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернувся на адресу суду 08.12.2020 року з відміткою поштового відділення про повернення. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, суд вважає що відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи судом. У встановлений строк відзиву на позов не подала. Враховуючи наведене, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є власником і з 15.08.2014р. зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що стверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №36 від 18.05.2020р., виданою ЛМКП «Львівтеплоенерго». Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. [PERSON] є споживачем послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». За особовим рахунком відповідача № [NUMBER] станом на 30.04.2020р. утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 12 915,18грн. крім того, відповідачі нараховано інфляційні втрати - 981,15грн. та 3% річних - 521,55грн. Згідно з п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Відповідно до п.1, п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типового договору, визначено як обов`язок, а не як право споживача. 30.09.2020р. відповідачу було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення Договір приєднання до надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго». Таким чином, між відповідачем та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав послуги відповідачам, остання такими послугами користувалася, не відмовлялася від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводила, чим порушила ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005 р. а також п. 3.1 договору приєднання, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013р. при розгляді справи №6-59цс13. Таким чином, всупереч п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 п.18 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р., а також п.3.1 Договору приєднання відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення заборгованість [PERSON] станом на 30.04.2020р. складає 12 915,18 грн., інфляційні витрати - 981,15 грн., 3% річних - 521,55 грн. Враховуючи те, що відповідач частково здійснював оплату цих комунальних послуг, що свідчить про визнання зобов`язань, стягнення слід проводити за період, що виходить за межі позовної давності. Відповідачем не подано суду доказів про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості та застосовані ним тарифи проведено неправильно, не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження ненадання чи неналежного надання позивачем послуг за спірний період. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України якщо позов задоволено судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved