Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

29 грудня 2020 року позивач - Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги з відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що між Першотравенським МЖКП та відповідачем встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Боржник не відмовлявся від споживання послуг у встановленому порядку, але не виконує зобов`язання з оплати. Відповідач у справі мешкає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, які надаються Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством. У листопаді 2019 року відповідач звернувся до Першотравенського МЖКП із заявою про реструктуризацію заборгованості, яка на той час становила 53 717,56 гривень. Заява була задоволена, укладено договір №44 від 21 листопада 2019 року, відповідно до його умов реструктуризація надавалася на 54 місяці: з 21 листопада 2019 року по 31 травня 2024 року, з сумою щомісячного платежу 995 гривень. Відповідач не належним чином виконував зобов`язання за цим договором, внаслідок чого, заборгованість зросла до 60 626,82 гривень. Згідно даних бухгалтерського обліку абонентського відділу позивача сума заборгованості станом на 01 грудня 2020 року становить 60 626,82 грн. Послуги були надані в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу підприємства не надходило. Отже, споживач зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а виконавець має право вимагати від боржника виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач повинен оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Позивачем неодноразово здійснювались заходи досудового врегулювання спору: щомісячно на адресу відповідача надсилається рахунок з детальним поясненням нарахувань за поточний місяць, де зазначена сума накопиченої відповідачем заборгованості. Вказані заходи не дали жодних результатів. Відповідач продовжує ігнорувати свої зобов`язання. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за спожиті комунальні послуги в розмірі 60 626,82 гривень, з яких: за опалення - 38 545,33 гривень; за опалення - умовно-постійна частина - 123,26 гривень; внески за обслуговування ВКО - 22,41 гривні; за водопостачання - 15 319,61 гривень; за водовідведення - 6 237,45 гривень; за поводження з побутовими відходами - 378,76 гривень, а також стягнути судові витрати по справі. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовільнити, додатково пояснивши, що вказана квартира є комунальною власністю, відповідач зареєстрований в ній з 2001 року, скарг та заяв від відповідача стосовно неналежних чи не в повному обсязі наданих комунальних послуг не надходило. Борг на 2019 рік становив 53 717,56 гривень. В 2019 році йому було припинено надання послуг з водопостачання. Він уклав договір реструктуризації, сплатив якусь заборгованість, було відновлено водопостачання, але відповідач знову перестав оплачувати комунальні послуги. В даному випадку строк позовної давності не сплинув, оскільки договір реструктуризації, яким відповідач визнав свій борг, укладено в листопаді 2019 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач помилково вважає, що відповідачем є він на підставі особового рахунку, який відкритий не на нього та не ним. В довідці про склад сім`ї вказані особи, які входять до складу сім`ї/зареєстрованих за вказаною адресою, але в ній не вказано з якої дати зареєстровані всі ці особи, що має значення для справи. 28 лютого 2019 року він звертався до керівника Першотравенського МЖКП із заявою стосовно того, що за даною адресою він не проживав та боргів не робив, просив списати борги, застосувавши строк позовної давності, однак йому було відмовлено, фактично примусивши укласти договір реструктуризації боргу, якого він не робив. Договір реструктуризації не замінює договору про надання послуг, між ним та позивачем не має жодних цивільно-правових відносин щодо надання, користування та оплати житлово-комунальних послуг. Незрозуміло, чому позивач посилається на норми неіснучої держави - Української РСР, а саме: на Житловий кодекс не України, а Української РСР. Позивач не надав жодного доказу його провини у виникненні боргу, не довів доказів своїх повноважень та факту надання та споживання послуг, на які посилається в позові. Просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні доповнив, що підписав договір реструктуризації, бо їм не давали дозвіл на приватизацію, так як борги по квартирі. Ця квартира була його бабусі, він в ній зареєстрований з народження, тому підписав договір реструктуризації. Писав заяву про списання частини боргу по воді та водовідведенню, бо не було лічильника, йому відмовили, його дружина зверталася, бо він з дружиною та дитиною проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Його син зареєстрований з моменту народження разом з ним. Коли відмовили в списанні боргу, вони поставили лічильник на воду. Він платив комунальні послуги, доки в суд не подали, щомісячно, в принципі, цим дружина займалася, він не знає в які дні вона платить. З позовом не згідний, бо водою і каналізацією не користувався. МЖКП його ніколи не попереджувало, що відріжуть водопостачання. В квартирі ніхто не проживає з 2019 року, коли померла бабуся, він й до цього там не проживав. Із заявою до МЖКП про те, що він з сином не проживає в квартирі - не звертався, а в договорі про реструктуризацію писав, напевно, що не проживає. За опалення від боргу не відмовляється. Не згідний з водопостачанням та водовідведенням. За вивіз відходів побутових хтось платив. Лічильник на воду встановили в кінці 2020 року - початок 2021 року. 18 лютого 2021 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дійсно, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №239610738 підтверджується, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності нікому не належить, тобто є комунальною власністю. В даній квартирі з 24 травня 2001 року зареєстрований відповідач [PERSON] та з 29 липня 2008 року син відповідача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №9497 від 16 грудня 2020 року та довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію. Затрати на утримання та обслуговування вказаного будинку по наданню відповідачам комунальних послуг, а саме: централізованої подачі питної води, централізованого опалення, водовідведення та вивіз ТПВ несе Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство. Розрахунком по абоненту 02392 - квартири [ADDRESS] [PERSON] підтверджується, що заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг станом на 01 грудня 2020 року становить 60 626,82 гривень. Розрахунок надано за період: з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року. Відповідач не відмовлявся від споживання вказаними послугами у встановленому порядку. 28 лютого 2019 року відповідач звертався до позивача із заявою про списання боргу в зв`язку із закінченням строку позовної давності, однак 06 березня 2019 року йому було відмовлено. 21 листопада 2019 року позивач та відповідач уклали договір №44 про реструктуризацію заборгованості, згідно якої підприємство надало боржнику розстрочку у погашенні заборгованості за комунальні послуги по вказаній квартирі на суму 53 717,56 гривень, терміном на 54 місяці, з 21 листопада 2019 року по 31 травня 2024 року, сума щомісячного платежу становить 995 гривень. Підприємство має право приймати рішення про дострокове розірвання договору про реструктуризацію у разі дострокового погашення боргу та несвоєчасного або не в повному обсязі погашення боргу. Відповідно до\~статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів за місцем проживання відповідачів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положеньст.360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі\~ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.5 ч.3\~ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідність ст.ст.256, 257 та 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У випадку укладення договору про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги, строк позовної давності рахується не від кінцевої дати договору, а від кожної конкретної дати розрахунку згідно схеми реструктуризації. Договір про реструктуризацію заборгованості має графік сплати періодичних платежів та по кожному платежу у разі не сплати позивач мав змогу звернутись до суду, якою він скористався. Початок обчислення строку позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Таким чином, позовна давність за вимогами кредитора про повернення несплачених коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Розрахунок заборгованості підтверджує наявність боргу відповідача перед позивачем за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року. Договір про реструктуризацію боргу укладено сторонами 21 листопада 2019 року, внаслідок чого, строк позовної давності перервано фактичним визнанням відповідачем боргу. Договір має графік сплати періодичних платежів: з 21 листопада 2019 року по 995 гривень щомісячно, до 31 травня 2024 року. Відповідач з листопада 2019 року по січень 2020 року включно сплачував за договором реструктуризації суму боргу, з січня 2020 року виконував зобов`язання не в повному обсязі. Лютий 2020 року - строк погашення чергового платежу, позовна давність за вимогами позивача про повернення несплачених коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Першотравенське МЖКП звернулося до суду з позовом 29 грудня 2020 року, тому трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, відрахований з лютого 2020 року ними не пропущено. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті комунальні послуги становить 60 626,82 гривень. Суд вважає за необхідне стягти з відповідача на користь Першотравенського МЖКП борг за спожиті комунальні послуги в розмірі 60 626,82 гривень. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір по справі, сплачений ним при пред`явленні позову до суду, в розмірі 2 102 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved