Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

20 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що у провадженні Березнегуватського районного суду перебуває цивільна справа за позовом відповідача до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2005 року в сумі 32 680 грн. 17 коп. Про існування договору SAMDN23000003614128 про відкриття карткового рахунку і обслуговування кредитної картки від 23.08.2005 року він дізнався після отримання із суду позовної заяви, але такий кредитний договір він з відповідачем не укладав і не підписував, а кредитну картку та кошти в сумі 5000 грн. не отримував. Посилаючись на невідповідність кредитного договору вимогам ст.ст. 203,215 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] (на підставі договору про надання послуг адвокатом) позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, підстави заперечень проти позову до суду не надав. Своїми правами та обов'язками визначеними ст.ст. 27,31 ЦПК України, в тому числі і щодо ознайомлення з матеріалами цивільної справи, експертним висновком, належним чином не скористався. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи суд доходить наступного. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України кредитний договір визначено як договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, та підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що 23 серпня 2005 року «Приватбанк» було підписано договір SAMDN23000003614128 про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної картки, за яким Банк відкрив картковий рахунок з видачею кредитної картки строком на два роки, з встановленим кредитним лімітом в сумі 5000 грн. зі сплатою 36 % річних. Позичальником за вказаним договором зазначений позивач (а.с.6-7). Однак згідно експертного висновку № 649 від 03.10.2014 року проведеної у справі судово- почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у графі "Підпис" анкети - заяві позичальника від 23.08.2005 року виконано позивачем, однак підпис від імені позивача у графі «Заемщик» договору SAMDN23000003614128 про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної картки укладеного між сторонами 23.08.2005 року виконано не самим позивачем, а іншою особою (а.с. 59-62). Позивачем не оспорюється той факт, що він звертався до відповідача з приводу отримання кредиту та підписував анкету - заяву позичальника, однак за його поясненнями кредитний договір він не підписував та не отримував кредитну картку, доказів які б спростовували ці доводи позивача та свідчили про отримання ним кредитної картки та зняття ним коштів з рахунку матеріали справи не містять, та відповідачем надані не були. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено що суди, відповідно до статей 215 та 216 ЦК розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, як кожен окремо та у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та витрати за проведення судової експертизи в сумі 1771 грн. 20 коп.

Outcome: approved