Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

26 листопада 2018 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду з вказаним позовом до відповідача в якому зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок № 44 по вулиці Червоноармійській (перейменовано за рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 13.11.2015 року №6 на вулицю Армійську) в смт.Березнегувате Миколаївської області. В зазначеному будинку зареєстровані та проживають чоловік та син позивача, а відповідач зареєстрований, проте не проживає в будинку з квітня 2015 року. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, вона просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком. Позивач в судове засідання надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав (а.с.14-15). Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою, посвідченого приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області в реєстрі за №403, вбачається, що позивачу на праві власності належить житловий будинок зі всіма господарськими і побутовими спорудами та будівлями загальною площею 88,9 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м разом з земельною ділянкою площею 0,0780 га під житловою забудовою, кадастровий номер 4821155100:01:022:0057, що розташовані в смт.Березнегувате Миколаївської області по вулиці Червоноармійській № 44 (а.с.6-7). Відповідно до копії рішення Березнегуватської селищної ради від 13 листопада 2015 року № 6 "Про перейменування площі, вулиць та провулків розташованих на території Березнегуватської селищної ради" вулицю Червоноармійську перейменовано на Армійську (а.с.8). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 10.09.2018 року № 2201, у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідач, чоловік та син позивача (а.с.9). Однак з акту обстеження місця проживання, складеного та затвердженого депутатом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області сьомого скликання від 19 листопада 2018 року слідує, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає у вказаному будинку з квітня 2015 року. Фактично в будинку зареєстровані та проживають позивач, її чоловік [PERSON] та їх син [PERSON] (а.с.10). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку належному позивачу більше трьох років проте зареєстрований в ньому, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved