Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO]. помер його батько [PERSON], який за життя залишив заповіт, яким все своє майно заповів у власність дружині [PERSON] [INFO] померла матір позивача - [PERSON] За життя, матір позивача - [PERSON], не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 17.11.2008 року мати залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що цілий житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], який їй належав на праві приватної власності та грошовий вклад в ощадкасі №7289/022 на рахунках [NUMBER], [NUMBER] заповіла позивачу. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за заповітом державним нотаріусом Виноградівської держнотконтори йому було відмовлено, оскільки ним пропущено строк подачі заяви на прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Позивач вказує на поважність причин пропуску шестимісячного строку на подання заяви на прийняття спадщини, який закінчився 20.07.2014 року. Так, на початку липня 2014 року він звернувся до нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено у зв'язку з розбіжностями у написанні імені спадкодавця у документах. Рішенням суду від 30.07.2014 року встановлено факт родинних відносин. Після цього позивач захворів і з 06.08.2014 року по 08.09.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні, а 15.12.2014 року йому встановлено безстроково першу групу інвалідності від загального захворювання. Спадковий будинок завершений будівництвом і згідно довідки БТІ рахується за [PERSON], оскільки станом на 01.11.1954 р. такі договори не підлягали реєстрації. Позивач просить суд визначити йому додатковий трьохмісячний строк для подачі заяви до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок в [ADDRESS] Виноградівського району. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги та просить суд такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак він допитаний в порядку окремого доручення в судовому засіданні Советського районного суду Кіровської області 02.02.2017 року, в ході якого повідомив, що визнає позовні вимоги [PERSON], не бажає бути присутнім в судовому засіданні та просить розглянути справу без його участі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] в с.Черна Виноградівського району помер батько позивача - [PERSON]. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого Чернянською сільською радою Виноградівського району 23.10.1993 року. За життя, а саме 15.10.1993 року ним було оформлено заповіт, яким все своє майно заповів дружині [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Чорнянської сільради та зареєстрований в реєстрі за №226. Після смерті свого чоловіка, [PERSON] не зверталася із заявою до нотаріуса на прийняття спадщини. В шестимісячний строк після смерті чоловіка, батька позивача, вона лише прийняла спадщину так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, на день його смерті вона проживала і була зареєстрована у спадковому будинку. Дана обставина стверджується довідкою виконавчого комітету Чернянської сільської ради №326 від 04.04.2016 року [INFO] в с.Черна померла матір позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22.01.2014 року. За життя [PERSON] було оформлено заповіт, яким цілий житловий будинок в [ADDRESS] та грошові вклади, що знаходяться в ощадкасі №7289/022 на рахунках [NUMBER], [NUMBER] заповідала своєму сину [PERSON] Звернувшись у Виноградівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої матері [PERSON], йому було відмовлено, оскільки ним пропущено строк на прийняття спадщини та одноразово повідомлено про відсутність правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із положеннями ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач в установлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із ч. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач поважними причинами пропущення строку прийняття спадщини після смерті матері вказує наступні обставини. Строк подання заяви закінчувався 20.07.2014 року. На початку липня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу [PERSON], щоб подати заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з розбіжностями в написанні імені батька в свідоцтві про народження позивача та в свідоцтві про смерть батька. 11.07.2014 року позивачем подано до суду заяву про встановлення факту родинних відносин. З 06.08.2014 року і по 08.09.2014 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування інфекційного ендокардиту "Національного інституту серцево-судинної хірургії ім.Амосова" АМН України, що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №4238. 15.12.2014 року позивачу встановлено безстроково першу групу інвалідності, що стверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії АВ №0362456 від 15.12.2014 року. Суд визнає поважними наведені позивачем причини пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини, Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, то суд приходить до наступного. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як визначено ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а у відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 529 ЦК України (редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК). За ч. 2 ст. 553 ЦК вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини, якщо не вчинив жодної з дії, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [INFO]. помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Спадщину після його смерті прийняла його [PERSON], яка померла [INFO]. Спірний житловий будинок належав [PERSON], який помер [INFO], на підставі Договору купівлі-продажу від 01.11.1954 р., який зареєстровано в реєстрі за №3597. Згідно довідки виконавчого комітету Чернянської сільської ради №778 від 15.09.2015 року житловий будинок в [ADDRESS] рахується за [PERSON] на підставі погосподарської книги №2, особовий рахунок [NUMBER]. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом в порядку ст.529, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 ЦК Української РСР). На час смерті чоловіка вона проживав та була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], а тому вступила у фактичне володіння та користування спадковим майном. Після смерті матері [PERSON] єдиними спадкоємцями першої черги за законом є відповідач по справі [PERSON], син померлої, який на момент смерті матері проживав і зареєстрований в Російській Федерації. В 6-ти місячний строк із заявою на прийняття спадщини не звертався. На цю спадщину не претендує, ніяких претензій до спадкового майна не має, що підтверджується матеріалами окремого іноземного доручення. Рішенням Виноградівського районного суду від 30.07.2014 року у справі №299/2498/14-ц встановлено той факт, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] є батьком [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код № [NUMBER], мешканця [ADDRESS] та факт належності [PERSON], [INFO], правовстановлюючого документу - договору купівлі- продажу будинку в [ADDRESS], укладеному між [PERSON] та [PERSON] 01 листопада 1954 року та посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори. Відповідно до виготовленого [PERSON] БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівського районне БТІ» №379/14 від 14.08.2014 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] будівництвом завершений, рахується за [PERSON] на підставі довідки Чернянської сільської ради №618 від 09.07.2014 року. Отже, виходячи з вищезазначених норм законодавства [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]., а тому є власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. Зазначене також знайшло своє підтвердження і в постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 року (справа № 6-42цс14), де суд зробив висновок про те, що оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, по справі не встановлено. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved