Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

23.06.2021 року представник Органу опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Свої обов`язки по вихованню та розвитку сина не виконує. З 2015 року [PERSON] по місцю свого проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, офіційно не працює, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя. Умови проживання [PERSON] незадовільні, вона свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , який вже більше року проживає у свого старшого брата [PERSON] , 1986 року народження. Згідно довідки виданої 11.06.2021 року на гр. [PERSON] , 1986 року народження вбачається, що малолітній [PERSON] з 20 серпня 2020 року знаходиться на повному утриманні свого брата. З громадянкою [PERSON] неодноразово було проведені профілактичні бесіди виховного характеру направлені на зміну свого ставлення до виховання сина, але вона ніяких висновків для себе не зробила, продовжує зловживати спиртними напоями, не цікавиться долею своєї дитини. 23.04.2021 року виконавчим комітетом Березівської міської ради Одеської області прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . У зв`язку з вищевказаним позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 31.08.2021 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до наказу №17-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 01.10.2021 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. В судове засідання 23.09.2021 року представник позивача не з`явився, водночас подав заяву про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації в країні з розповсюдженням корона вірусу та на позовних вимогах наполягає. Також, надав на підтвердження притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.184 КУпАП постанову Березівського районного суду Одеської області від 06.05.2021 року. Відповідач в судові засідання 20.07.2021 року, 31.08.2021 року та 23.09.2021 року не з`явилася. Разом з цим, 02.09.2021 від неї надійшла заява про визнання позову та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с.35). Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». З огляду на вищевикладене, ігнорування відповідачем виклику до суду та враховуючи наявність її заяви про визнання позову, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, врахувавши позицію представника позивача щодо позовних вимог та думку відповідача щодо заявленого позову у заяві від 02.09.2021 року, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 6). Актом обстеження умов проживання відповідача стверджується, що остання проживає в незадовільних умовах, тобто в будинку не створені належні мови для проживання дитини (а.с.19). Згідно з характеристики відповідача, складеною старостою [PERSON] - [PERSON] характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, вихованням малолітнього сина не займається (а.с.9). Разом з цим, судом встановлено, що 23.02.2018 року висновком опікунської ради Златоустівської сільської ради Березівського району Одеської області надано дозвіл на відібрання малолітнього [PERSON] та тимчасово влаштовано його до притулку для дітей служби у справах дітей Березівської РДА (а.с.8). 23.04.2021 року винесено рішення виконавчим комітетом Березівської міської ради №06-76 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.15-18). Судом встановлено, що відповідачка за час розгляду справи судом, своєї поведінки по відношенню до дитини не змінила, на розгляд справи не з`являлася, життям дитини не цікавиться, а навпаки, такими діями проявила свою байдужість до дитини взагалі. Вказані обставини стверджують, що відповідач самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, незважаючи на те, що є фізично здоровою, працездатною особою. Своєї поведінки змінювати не бажає. Більш того, в матеріалах справи міститься заява написана власноручно [PERSON] , яка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина (а.с.35) Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній так і в приватній сфері. Судом встановлено, що розлучення відповідача із дитиною відбулося через невиконання нею батьківських обов`язків і вона жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з сином. За таких обставин, без бажання відповідача, держава позбавлена можливості посприяти у виконанні нею своїх батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоухилилася від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої дитини, не проявляює до неї щонайменшої батьківської турботи, вихованням не займається і така її поведінка свідчить про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов`язками. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав як спосіб впливу на батьків, не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. На підставі викладеного, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про достатність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved