Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

26 липня 2021 року до Софіївського районного суду Дніпрпоетровської області звернулась позивач з вищевказаним позовом, згідно якого просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 17 червня 2000 року та зареєстрований відділом РАГС Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що було вчинено актовий запис за №23. Від шлюбу із відповідачем [PERSON] має трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. За час спільного проживання у них не були створенні нормальні сімейні стосунки, стало видно, що в подружжя різні характери, погляди на життя. На цей час пропала взаємоповага один до одного і наші відносини переросли в повну байдужість один до одного. Також відсутня психологічна сумісність, повністю втрачено почуття кохання. Фактично між ними шлюбні відносини припинились на прикінці травня 2021 року і вони не підтримують відносин притаманних сім`ї, за цих обставин сумісне життя та збереження сім`ї стали не можливими. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, яке є спільною власністю на цей час немає. Ухвалою від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, проти позову не заперечує. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 17червня 2000 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАГС Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що цього ж дня було складений актовий запис за № 23. Подружжя від шлюбу має трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , яке видано 11 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 02 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 17 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виразила бажання залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір, при цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved