Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідачів солідарно боргу за договором позики від 17 квітня 2014 року, пені та судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17 квітня 2014 року між ним та відповідачами укладено договір позики, оформлений шляхом видачі боргової розписки, згідно якої [PERSON] та [PERSON] отримали у нього безвідсоткову позику в розмірі 9000 доларів США. Грошові кошти відповідачами отримано повністю до підписання розписки, останні зобов`язувались повернути грошові кошти не пізніше 31 грудня 2016 року, за кожен день затримки виплати позики погодились сплатити пеню в розмірі 0,05 % від суми позики, яка була взята на потреби сім`ї. Було обумовлено, що при погашенні позики він (позивач) робить відповідну відмітку на розписці, а після повного виконання відповідачами свого зобов`язання анулює дану розписку. Однак станом на день звернення до суду [PERSON] та [PERSON] жодних коштів йому не повернули. З посиланням на вимоги ст.ст. 526, 530, 533, 1046, 1049 ЦК [PERSON] просить позов задоволити та стягнути з відповідачів солідарно борг за договором позики від 17 квітня 2014 року в розмірі 9000 доларів США, що станом на 11 листопада 2019 року еквівалентно 220 500 гривень, а також пеню, відповідно до умов боргової розписки, - 0,05 % від суми позики за кожен день прострочення. В частині щодо стягнення пені представником позивача 20 січня 2020 року уточнено заявлені вимоги, вказано, що його довіритель просить стягнути з відповідачів пеню в розмірі 1642,50 доларів США, що станом на 11 листопада 2019 року еквівалентно 40241 грн 25 к. Формулювання в позовній заяві вимоги про стягнення пені в розмірі 1642,50 грн, що еквівалентно 40 241,25 грн є опискою. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Дудоров О.О. подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності позивача, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку: шляхом надіслання на адресу реєстрації місця проживання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями та опублікування оголошень про виклик до суду на сайті суду. Крім того, інформація щодо розгляду справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили. У визначений судом строк відзив не подали, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від них не надходило. З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні факти і відповідні їм правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого відповідачі отримали 17 квітня 2014 року у позивача безвідсоткову позику на потреби сім`ї в розмірі 9000 доларів США. В розписці вказано, що гроші відповідачі отримали повністю до її підписання. Позичальники зобов`язувались повернути повну вартість позики - 9000 доларів США - в термін не пізніше 31 грудня 2016 року. В договорі позики сторонами узгоджена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, зокрема, сплата пені позичальниками [PERSON] та [PERSON] в розмірі 0,05% від суми позики за кожень день затримки виплати позики. Крім того сторони домовились про порядок погашення боргу, передбачивши, що таке може здійснюватись поступово. Після здійснення боржниками кожної оплати на погашення кредита, кредитор зобов`язувався робити відповідну відмітну в розписці про отримання відповідної суми коштів в рахунок погашення боргу. Після повного погашення боргу кредитор зобов`язувався в присутності позичальників анулювати цю розписку. Розписка скріплена\~підписами сторін\~та свідків\~ [PERSON] \~і [PERSON] ,\~її оригінал\~надано представником\~позивача та\~долучено до\~матеріалів справи. У визначений строк відповідачі [PERSON] та [PERSON] на порушення договірних зобов`язань позику не повернули, будь-які відмітки в обумовленому в договорі порядку про сплату частини позики в розписці від 17 квітня 2014 року відсутні. Ухвалюючи рішення, суд застосовує наступні норми права. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~\~Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно\~зі ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Зі змісту боргової розписки від 17 квітня 2014 року можна зробити висновок, що відбулася передача грошових коштів в сумі 9000 доларів США від позикодавця [PERSON] до позичальників [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~541\~ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, відповідно до частини 1 вказаної статті у разі солідарного обов`язку боржників ( солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства.\~\~ Відповідно до \~ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~з ч.\~1 ст.\~527\~ЦК України боржник\~зобов`язаний\~виконати свій\~обов`язок,\~а кредитор\~-\~прийняти виконання\~особисто,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом,\~не випливає\~із суті\~зобов`язання\~чи звичаїв\~ділового обороту. З огляду на викладене, так як відповідачі [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов`язання у встановлений договором позики строк не виконали, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позичальника, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з них солідарно основного боргу в сумі 9 000,00\~доларів США підлягає задоволенню. Між тим суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині визначення гривневого еквівалента суми основного боргу, який підлягає стягненню з відповідачів в іноземній валюті, з огляду на наступне. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України (ст.ст. 192, 533) та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст.\~1049\~ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення у встановлені договором строки такої ж суми коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. У договорі позики від 17 квітня 2014 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався, іншого порядку повернення боргу та визначення його в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні - в розписці не передбачено, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 9 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду, які викладені у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 та від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в іноземній валюті без зазначення її гривневого еквіваленту суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №14-134цс18, відповідно до якої зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Крім того, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів пені за порушення грошового зобов`язання, враховуючи нижчевикладене. В силу\~ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~2ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи, що відповідачі допустили прострочення виконання зобов`язання, так як згідно боргової розписки зобов`язувались повернути позичені кошти не пізніше 31 грудня 2016 року, з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц щодо порядку стягнення пені у гривневому еквіваленті, з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню обумовлена договором позики від 17 квітня 2014 року пеня у розмірі 0,05% від суми позики за кожен день затримки виплати позики, яка розрахована позивачем в межах строку позовної давності в один рік у розмірі 40 241 грн 25 к. (9000 доларів США * 0,05% *365) * 24,50). Таким чином суд приходить до переконання, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути солідарно 9000 доларів США основного боргу за договором позики від 17 квітня 2014 року та 40 241 грн 25 к. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з\~відповідачів на\~користь позивача\~слід стягнути\~по 1303\~грн 70\~к. судового збору з кожного (9000 доларів США * 24,5) + 40 241,25 грн) * 1%) / 2), де 24,5 офіційний курс долара до гривні згідно повідомлення НБУ станом день проведення розрахунку позивачем - 11 листопада 2019 року. На підставі наведеного, ст.ст.\~202, 207, 258, 526, 527, 530,\~533, 625,\~1050,\~1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved