Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди б/н від 18.11.2015 року земельної ділянки площею 4,4106 га, кадастровий номер 6322283500:00:000:0201, укладений між ним і товариством з обмеженою відповідальністю «Заповіт Кобзаря» та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Заповіт Кобзаря» на вказану земельну ділянку. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати, понесені [PERSON] при зверненні до суду. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в його власності знаходиться земельна ділянка, розміром 4,4106 га, кадастровий №6322283500:00:000:0201, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №6897311 від 23.05.2002 року. Договір оренди землі б/н від 18.11.2015 р., укладений між ним та ТОВ «Заповіт Кобзаря» позивач не підписував, а отримання орендодавцем орендної плати за використання земельної ділянки, за умови, що договір оренди землі не підписувався орендодавцем, свідчить лише про досягнення згоди між сторонами про тимчасове користування земельною ділянкою позивача. За таких обставин він вважає, що є усі підстави для визнання договору оренди землі б/н від 18.11.2015 року укладеного між ним та ТОВ «Заповіт Кобзаря» недійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.. Представник відповідача ТОВ «Заповіт Кобзаря» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце судового засідання, заяв від них не надходило. Третя особа - Державний реєстратор Зачепилівського районного управління юстиції Харківської області Лазарєв Юрій Олексійович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце судового засідання, заяв від нього не надходило. Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. В ході розгляду справи, судом було встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №689731 від 23.05.2002 року [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 4,4106 га. кадастровий номер № 6322283500:01:000:0201. 18.11.2015 р. між [PERSON] і ТОВ «Заповіт Кобзаря» було укладено договір оренди землі б/н, предметом якого є належна позивачу земельна ділянка розміром 4,4106 га, кадастровий номер 6322283500:01:000:0201, яка розташована на території Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, строк дії договору 7 років. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права договір оренди землі б/н виданий 18.11.2015 р. укладений між орендарем - ТОВ «Заповіт Кобзаря» та орендодавцем - [PERSON] , об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: 6322283500:01:000:0201, строк дії договору до 18.11.2022 р., зареєстрований 18.11.2015 р. державним реєстратором Зачепилівського районного управління юстиції Харківської області Лазарєвим Ю.О., номер запису: 12100248 від 18.11.2015 р. Приймаючи до уваги пояснення позивача про непідписання ним договору оренди земельної ділянки б/н від 18.11.2015 р., ухвалою суду від 04.01.2019 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та призначена почеркознавча експертиза в ХНДІСЕ М.С.Бокаріуса. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №4340 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 22.04.2019 року підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 18.11.2015 р., укладеному між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Заповіт Кобзаря», зареєстрованому 18.11.2015 р., розташованому на третьому аркуші документа, у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Приймаючи рішення по суті спору суд керується такими нормативними актами. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Згідно із ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. На підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно з положеннями ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору, а вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ст. 215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що підпис у спірному договорі оренди земельної ділянки б/н від 18.11.2015 р. позивачеві не належить, про що останній і зазначав в своєму позові і відповідно не було проявлено його вільного волевиявлення на укладення цього договору. Будь-яких доручень іншій особі з повноваженнями на підписання даного договору від його імені, він нікому не надавав. Такі твердження позивача не спростовані відповідачем, будь-яких клопотань з приводу належності підпису позивачу стороною відповідача, не заявлялося. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач будь-якого відзиву на позов, не надав. За таких обставин, суд вважає, що наявні усі підстави для визнання договору оренди земельної ділянки б/н від 18.11.2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Заповіт Кобзаря», номер запису: 12100248 від 18.11.2015 р., недійсним. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до приписів п.п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації. Відповідно вимог до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав скасовуються рішенням суду, а оскільки спірний договір оренди землі б/н від 18.11.2015 р. визнаний судом недійсним, то запис про проведену державну реєстрацію прав підлягає скасуванню, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути з відповідача, а саме судовий збір в розмірі 1420,00 грн. (згідно квитанції №19 від 07.11.2018р.) та витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 6 435,00 грн. (рахунок №474 від 06.03.2019 р.) На підставі викладеного,

Outcome: approved