Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Молнар Тетяна Іванівна, звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивує тим, що у кінці 1989 року батьками позивача з [PERSON] (відповідачем) була досягнута домовленість щодо продажу останнім житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , проведено готівковий розрахунок, що відповідав умовам фактичної купівлі-продажу цього об`єкту нерухомості. З того часу родина позивача проживає за цією адресою. Звернення до нотаріуса з метою укладення відповідного договору купівлі-продажу з ініціативи відповідача постійно відкладалося, продавець обґрунтовував таку поведінку потребою належного оформлення власних майнових прав. У подальшому батьками позивача з [PERSON] було погоджено оформлення переходу речових прав безпосередньо на позивача після досягнення ним повноліття, однак і така угода не була реалізована. Позивач зазначає, що є фактичним володільцем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , несе весь ризик та тягар його утримання. Протягом останніх років позивач проживає у вказаному житловому будинку, забезпечує його експлуатаційну придатність, сплачує комунальні послуги та використовує дворогосподарство у власних інтересах. Родина позивача користувалася житловим будинком адресою: [ADDRESS] з 1989 року, безпосередньо позивач володіє ним з 2009 року. Домовленість про продаж нерухомого майна та реалізація такої угоди в частині проведеного розрахунку між батьками позивача та відповідачем мала місце без участі позивача, що перебуває поза розумним сумнівом, зважаючи на його вік на момент згаданих правовідносин. Позивач виріс у спірному житловому будинку, на даний час проживає там вже з власною сім`єю ніколи не ставив під сумнів належність речових прав на нього власним батькам. Крім того позивач зазначає, що обставини, викладені в цьому позові підтверджуються довідками органу місцевого самоврядування за місцем знаходження нерухомого майна, проектно- технічною документацією з газифікації житлового будинку, платіжними документами з сплати земельного податку та оплати спожитих енергоносіїв за адресою фактичного проживання позивача. Але, незважаючи на фактичні строки користування, права власності на нерухоме майно позивач не набув, тобто воно знаходиться у власності іншої особи, а отже є чужим нерухомим майном. Користування чужим житловим будинком здійснюється позивачем відкрито, ніяких дій для приховування цього факту він не здійснював. Має місце добросовісне, але безтитульне (яке не спирається на будь-яку правову підставу), заволодіння майном. Технічну інвентаризацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] проведено на замовлення позивача. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» цей об`єкт нерухомості зареєстрований за відповідачем [PERSON] . А тому на підставі вищенаведеного позивач просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, належним чином повідомлений про розгляд справи, причин неявки суду не повідомив, заяв не надійшло. Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Згідно ч. 3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, рівності та диспозитивності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з своєю сім`єю проживає в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , власником якого є відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , з 1989 року (а.с.7-8, 18). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Дана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відомо. Пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю можливе за наявності доказів того, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.І ст.344 Цивільного кодексу України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Таку правову позицію відображено у п. 43 постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач відкрито, добросовісно та безперервно на протязі більше десяти років безтитульно володіє спірним житловим будинком, як майном яке не виключено з цивільного обороту, суд приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved