Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

21.07.2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.01.2001 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстрований у Вербязькій сільській раді Воловецького району Закарпатської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім`ї послужило те, що вони мають різні погляди на життя, побут, відносини в сімї. В зв`язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного розірвання сімейних відносин. Позивач шлюбні відносини продовжувати не бажає, тому просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати, неповнолітню дочку [PERSON] , залишити на його вихованні, а малолітнього сина [PERSON] залишити на вихованні матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явивлася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Судом з`ясовано, що сторони з 27.01.2001 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Вербязькій сільській раді Воловецького району Закарпатської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно зі ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Як вбачається із матеріалів справи, сторони між собою дійшли згоди, що неповнолітню дочку [PERSON] , слід залишити на вихованні позивача, а малолітнього сина [PERSON] залишити на вихованні відповідачки [PERSON] . Встановлено, що проживання спільним подружнім життям та збереження сім`ї стало неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, сім`я існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви від відповідачки до суду про відновлення дошлюбного прізвища не надійшло. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітню дочку залишити на вихованні позивача, малолітнього сина на вихованні відповідачки та залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ".

Outcome: approved