Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , строком два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. Визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» на території Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, розміром 8.1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчено сертифікатом серії ОД № 0200592 виданого [PERSON] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області померли баба позивача [PERSON] , дід позивача та чоловік [PERSON] - [PERSON] та батько позивача та син [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] . Після смерті баби позивача - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: право власності на земельну ділянку площею 4,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» на території Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, розміром 8,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчено сертифікатом серії ОД № 0200592 виданого на підставі розпорядження районної державної адміністрації № 238/97 від 19.06.1997 року [PERSON] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю. Померлою [PERSON] на ім`я позивача було складено заповіт, що посвідчений 06.10.2005 року секретарем виконкому Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за номером ІІ. Відповідно до якого спадкодавець усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, а також державний акт на право властності на земельну ділянку ОД 046984 від 10.11.2004 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010453600119 Фрунзівського району Одеської області, заповідає позивачу - [PERSON] . Для отримання спадщини позивач не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту. Позивач постійно не проживав разом з бабусею на час відкриття спадщини і протягом шести місяців не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини бабусі, що пояснює наявністю у нього поважних причин та підстав для визначення йому за судовим рішенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини бабусі. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, але попередньо надали до суду клопотання, в якому вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі (а.с. 44). Представник відповідача Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 43). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області баба позивача - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 30, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області 21.11.2005 року (а.с. 13). [INFO] в селі Перехрестове Фрунзівського району Одеської області помер дід позивача та чоловік [PERSON] - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області 16.06.2003 року (а.с. 14). [INFO] в селі Перехрестово Фрунзівського району Одеської області помер батько позивача та син [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 29, що підтверджується свідоцтвом про смертьсерії [NUMBER] , яке видане Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області 11.09.2001 року (а.с. 15). Родинні відносини між позивачем та бабою - [PERSON] підтверджуються наступними документами: Свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , актовий запис складено 02.01.1981 року № 2, в якому батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Свідоцтвом про народження батька позивача - [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис складено 17.03.1955 року № 14, в якому батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , який укладено 20.03.1956 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис складено 20.03.1956 року № 8, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище - « [PERSON] » (а.с. 18). Після смерті баби позивача - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: право власності на земельну ділянку площею 4,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 046984 від 10.11.2004 року (а.с. 19-20 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» на території Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, розміром 8,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчено сертифікатом серії ОД № 0200592 виданого на підставі розпорядження районної державної адміністрації № 238/97 від 19.06.1997 року [PERSON] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю (а.с. 26). Померлою [PERSON] на ім`я позивача було складено заповіт, що посвідчений 06.10.2005 року секретарем виконкому Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за номером ІІ. Відповідно до якого спадкодавець усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, а також державний акт на право властності на земельну ділянку ОД 046984 від 10.11.2004 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010453600119 Фрунзівського району Одеської області, заповідає позивачу - [PERSON] , жителю Кучурган, Роздільнянського району Одеської області (а.с. 21). Для отримання спадщини позивач не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту. Позивач постійно не проживав разом з бабусею на час відкриття спадщини і протягом шести місяців не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини бабусі, що пояснює наявністю у нього поважних причин та підстав для визначення йому за судовим рішенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини бабусі. [PERSON] , звернувся із відповідною заявою до Захарівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення права власності на майно померлої [INFO] [PERSON] . Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 грудня 2019 року державний нотаріус Романова Ірина Сергіївна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відповідно до даних нотаріальної контори спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] відсутня, відсутні відомості про постійне місце проживання (реєстрацію) із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 24). Згідно листа Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Південне Міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.02.2020 року № 83/01-16, заповіт щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не звертилися; свідоцтва про право на спадщину не видавались; спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Заповіт щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавались; спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с. 39). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Положеннями ст. 1217 ЦК визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно листа Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 15.01.2020 р. № 25, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] , проживала одна. Разом з померлою недієздатних, малолітніх, неповнолітніх осіб з нею зареєстровано не було. Згідно алфавітної книги обліку заповітів Перехрестівської сільської ради [PERSON] було складено заповіт 06.10.2005 року, який посвідчений посадовою особою місцевого самоврядування та зареєстровано в реєстрі за № 11. Звернень спадкоємців з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до сільської ради не надходило, інформації стосовно осіб, які отримати майно не має (а.с. 23). Повідомлення про відкриття спадщини та виклик, як спадкоємця позивач не отримував. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 (яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при застосуванні норм права) висловлено правову позицію стосовно того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. У позовній заяві позивач зазначає, що на день посвідчення заповіту і відкриття спадщини, які мали місце у Фрунзівському районі Одеської області, він на відміну від спадкодавця проживав у Роздільнянському районі, тому не знав, що спадкодавець заповідала йому вказане майно, вважає, що шестимісячний строк був пропущений ним з поважних причин. Про існування заповіту йому стало відомо лише в листопаді 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку, який встановлено для подання заяви про прийняття спадщини та який закінчився 21 травня 2006 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач у встановлений строк до нотаріуса з питанням прийняття спадщини не звернувся, оскільки він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про існування заповіту ніхто йому не повідомляв та не знав про наявність даного заповіту. Встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] . Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України віз 01.01.2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Пленум Верховного Суду України в абз. З п. 1 постанови N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української PCP (далі - ЦК У PCP), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Оскільки, спадкодавець - [PERSON] , помер [INFO] , тоді до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосувати положення ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з положеннями ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є. в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). За змістом и. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, така дія має бути вчинена протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 р. № 18/5, яка діяла на той час. було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те. що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те. що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до листа Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 15.01.2020 № 26, [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований та постійно проживав до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Проживав з дружиною [PERSON] . [INFO] , яка також була зареєстрована за вказаною вище адресою. Разом з померлим недієздатних, малолітніх, неповнолітніх осіб зареєстровано не було. Згідно алфавітної книги обліку заповітів Перехрестівської сільської ради [PERSON] заповіту не було складено. Звернень спадкоємців з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до сільської рази не надходило. Після смерті [PERSON] , його дружина - [PERSON] , фактично прийняла спадщину шляхом управління майном. Інформації стосовно інших осіб, які отримати майно не має (а.с. 25). Тобто, [PERSON] фактично спадщину прийняла, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР свідчить про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які здійснили дії по прийняттю спадщини спадкодавця відсутні. Визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Відповідно до вимог ст. ст. 46, 69 Закону України «Про нотаріат»; п. п. 4.12, 4.14, 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, для того, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину потрібно подати сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200592 виданий [PERSON] , спадщину після якого прийняла баба позивача - [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] був втрачений. Чинним законодавством України, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (най)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Тобто, позивач не має можливості в адміністративному порядку вирішити це питання та оформити свої спадкові права на земельну частку (пай) оскільки втрачений оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай). Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст. 1217 ЦК. Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з листа відділу у Захарівському районі міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 53/125-20 від 14.01.2020 року згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) гр. [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0200592 виданого на підставі розпорядження районної державної адміністрації № 238/97 від 19.06.1997 року розміром 8.1 в умовних кадастрових гектарах на території Перехрестівської сільської ради Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області, колишнього КСП «Україна» (а.с. 26). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки, у позивача відсутній оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай) і це є перешкодою отримання у нотаріуса свідоцтва про право па спадщину за заповітом, то його право необхідно визнати у судовому порядку. Враховуючи викладене та з огляду на те, що відповідач визнав позов, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved