Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, по котрому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20880 від 10 листопада 2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 18924.76 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим № 20880 на підставі кредитного договору № б\\н від 25.03.2013 року з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження якого м. Київ вул. Грушевського буд 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570 МФО 305299 відповідно з яким позивач [PERSON] отримав кредит. Кредит було надано на у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса, загальна сума заборгованості, яка була прийнята нотаріусом та зазначено в виконавчому написі включає в собі заборгованість по кредиту, відсотках пені та штрафу за період з 25.03.2013 року по 08.11.2017 року тобто за межами загальної позовної давності тривалістю 3 роки та спеціальної позовної давності тривалістю в один рік зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За таких обставин, при вчиненні виконавчого напису позивач фактично був позбавлений можливості заявити вимоги про застосування строків позовної давності, що свідчить про спірність суми за договором, на якому було вчинено виконавчий напис. Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями та підлягає скасуванню. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву по котрій позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в межах наданого терміну надав відзив на позовну заяву, по котрому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що сума боргу стягнута в межах строку позовної давнини, а позов є безпідставним. Решта учасників в судове засідання не зявились, про дату та час слухання сповіщались належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до думки про доцільність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим № 20880 на підставі кредитного договору № б\\н від 25.03.2013 року з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження якого м. Київ вул. Грушевського буд 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570 МФО 305299 відповідно з яким позивач [PERSON] отримав кредит. Кредит було надано на у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. 02.02.2018 року Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису № 20880 виданого 10 листопада 2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 55697027. На підставі угоди № б\\н від 25.03.2013 року з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», позивач був клієнтом банку, який оформив банківську карту № 5218572210468521 з кредитним лімітом. В лютому позивач дізнався, що відносно нього відкрите виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса і проводяться виконавчі дії у звязку із чим необхідно ознайомитись із матеріалами та погасити заборгованість. Виконавчий напис було зроблено з урахуванням розрахунку, проте розрахунок не може бути визнаний в якості передбачених пп. б п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки останні не є засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Розрахунок заборгованості, підготовлений представником банку щодо наявності боргу є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не відображає правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Крім цього Розрахунок заборгованості який став підставою для вчинення виконавчого напису № 20880 від 10 листопада 2017 року не відповідає вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003. Відповідно до вимог ДСТУ щодо оформлювання документів пунктом 5.12 передбачено реєстраційний індекс документа. Пунктами 5.14, 5.16 передбачено вказувати місце складання документу та адресата. ДСТУ передбачено, що документи повинні бути підписані зокрема підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища пункт 5.23. Розрахунок заборгованості виконано на декілька аркушах а відповідно до вимог ДСТУ п. 7.12 оформлюючи документи на двох і більше сторінках, друга та подальші сторінки мають бути пронумеровані. Номери сторінок ставлять посередині верхнього берега аркуша арабськими цифрами без слова "сторінка" та розділових знаків. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса, загальна сума заборгованості, яка була прийнята нотаріусом та зазначено в виконавчому написі включає в собі заборгованість по кредиту, відсотках пені та штрафу за період з 25.03.2013 року по 08.11.2017 року тобто за межами загальної позовної давності тривалістю 3 роки та спеціальної позовної давності тривалістю в один рік зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За таких обставин, при вчиненні виконавчого напису позивач фактично був позбавлений можливості заявити вимоги про застосування строків позовної давності, що свідчить про спірність суми за договором, на якому було вчинено виконавчий напис. У даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ч.1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до розяснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. П. 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі «Перелік»). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Разом з тим, ст. 88 законом України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах між юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. За змістом наведеної норми закону при вирішенні питання про видачу виконавчого напису нотаріус зобовязаний перевірити чи предявлена вимога у межах встановленого законом строку давності. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17 при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд погоджується із твердженнями позивача, що на момент вчинення виконавчого напису були відсутні документи підтверджуючі безспірність заборгованості боржника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved