Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

26.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, який уточнила 01 12 2017 року. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2011 року по 31.10.2014 рік. В період перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . У 2011 році відповідачка покинула сім`ю, донька залишилась проживати разом з ним. Донька\~ не має реєстрації місця свого мешкання. Він бажає зареєструвати дитину за місцем свого фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , але не може для цього отримати згоду матері [PERSON] , оскільки місце знаходження її не відоме.\~ Вказує, що він працює, отримує постійний дохід, піклується про свою доньку. У зв`язку з чим, просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для реєстрації дитини за адресою мешкання\~ без згоди матері - відповідача по справі. В судове засідання\~ сторони не з`явилися, надали заяви про продовження розгляду справи за їх відсутності . Служба у справах дітей надали лист відповідно до якого\~ у зв"язку з\~ не встановленням місця перебування матері дитини висновку щодо місця проживання\~ малолітньої [PERSON] надати не можуть. Відповідно\~ до\~ ч. 2\~ ст.\~ 247\~ ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. \~\~\~\~ У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито\~\~ до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23.07.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 290 ( а.с. 4 копія свідоцтва про шлюб). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.с 6 копія заочного рішення). В період спільного проживання у шлюбі у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5 копія свідоцтва про народження). Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради надали лист відповідно до якого\~ встановили, що дитина проживає з батьком [PERSON] \~ за адресою [ADDRESS] , за місцем проживання для дитини створені\~ необхідні умови для проживання, навчання та розвитку, за характеристикою з навчального закладу\~ вихованням дочки займається батько\~ та бабуся [PERSON] , мати дитини [PERSON] \~ з дочкою не мешкає, місце її перебування не відоме. У\~ зв"язку з\~ не встановленням місця перебування матері дитини висновку щодо місця проживання\~ малолітньої [PERSON] надати не можуть. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1ст. 150СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зіст. 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком\~при\~вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків\~щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно\~ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»громадянин\~\~України,\~\~а\~\~також\~\~іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники\~\~ зобов`язані\~\~ зареєструвати місце\~\~проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації\~\~її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Для\~\~реєстрації\~\~особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі,\~\~закладі\~\~соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;\~\~військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Правил реєстрації місця проживання , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 зі змінами, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з ним доньки, позивач не має можливості зареєструвати місце проживання дочки без згоди матері, яка відсутня і її місце\~ перебування не відоме , в інтересах дитини,\~ суд приходить до висновку про визначення місця проживання [PERSON] \~\~разом із батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved