Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

18.03.3014року позивач [PERSON] звернулася до Краснолиманського міськсуду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення права користування житловим будинком. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи у судові засідання не з*являвся, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], позивач по справі, є власником житлового будинку [ADDRESS] Зазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Краснолиманською держнотконторою 14.03.2014року за рестром № 784, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.03.2014року, реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна 313853514133 (а.с.7-9). З 25.06.2005року в будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим відповідач по справі - [PERSON] про що свідчить відповідна запис у домовій книзі вказаного домоволодіння (а.с.10-13). Відповідно позовній заяві та наданих доказів, а саме: акту з місця знаходження будинка [ADDRESS] та осіб, які в ньому проживають, відповідач [PERSON] у житловому будинку ніколи не проживав та не проживає на теперішній час (а.с.6). Стаття 317 частина 1 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом - стаття 405 частина 2 ЦК України. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду. Питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов*язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України передбачено, що вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна в суді довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому за законом докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інщих обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем у позовній заяві, та письмовим доказам, наданими до неї. Суд приходить до висновку, що позов позивача [PERSON] про позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] є законним, обгрунтованим, таким, який підлягає задоволенню.

Outcome: approved