Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

27.04.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивувала тим, що у квітні 2006 року, на підставі Закону України « Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року №2342-ІУ, між Позивачкою та головою Ульяновської міської ради була укладена усна угода щодо поселення її, як дитини, маючої статус сироти, до будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого у місті Благовіщенському Благовіщенського району Кіровоградської області по вулиці Прибережній (колишня 50 років Жовтня) під № 37, що належав [PERSON], при цьому обговорено питання щодо подальшого нотаріального посвідчення даного договору. На час укладення угоди між Позивачкою та Ульяновською міською радою, вказане домоволодіння рахувалося безхозним, так як [PERSON] на той час помер, право на спадкування даного домоволодіння ніхто не заявляв. Договір про передання Позивачці у власність, як сироті, зазначеного будинку, не укладений до цього часу в зв'язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи, підтверджуючі право власності на дане домоволодіння [PERSON] Позивачка вважає себе власником даного майна, оскільки добросовісно користується та володіє ним більше 11 років, відкрито володіє та користується ним, здійснює ремонти. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько- побутовими будівлями та спорудами, що розташований у місті Благовіщенському Благовіщенського району Кіровоградської області по вулиці Прибережній (колишня 50 років Жовтня) під № 37. Позивачка у судове засідання не з"явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, направив в суд заяву в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить суд слухати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлені слідуючі обставини. У квітні 2006 року, на підставі Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року та за усною угодою між Позивачкою та головою Ульяновської міської ради [PERSON] як дитині, маючої статус сироти, було надано житловий будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, у м.Благовіщенське (Ульяновка) по вул.Прибережній (колишня 50 років Жовтня) під №37, що належав [PERSON], при цьому обговорено питання щодо подальшого нотаріального посвідчення даного договору. На час укладення угоди між Позивачкою та Ульяновською міською радою, вказане домоволодіння рахувалося безхозним, так як [PERSON] на той час помер, право на спадкування даного домоволодіння ніхто не заявляв. На даний час неможливо нотаріально засвідчити вказаний договір, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. З 2006 року і по даний час (більше 11 років) [PERSON] проживає у вказаному будинку, безперервно володіє та відкрито користується ним, доглядає та утримує будинок, проводить у ньому поточні та капітальні ремонти. Отже, оскільки позивач протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє житловим будинком, то за ним може бути визнано право власності на житловий будинок за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Окрім того, Благовіщенський міський голова своїм клопотанням не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність),якщо інше не встановлено Кодексом. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК а також; частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК. відсутніс ть державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов. На підставі наведеного,

Outcome: approved