Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

24 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до ПАТ «КБ «Приватбанк» з позовом, в якому вказує, що 16 лютого 2004 року на підставі договору споживчого кредиту вона отримала від банку 9200 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська останньому було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у звязку з пропуском строку позовної давності. 29 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №5339, яким стягнуто з неї 293949 грн. 79 коп. заборгованості. Посилаючись на порушення нотаріусом норм чинного законодавства при вчиненні вказаних дій, просить постановити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню вказаний вище виконавчий напис. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, її інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк» [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила суду клопотання про проведення судового засідання без її участі, також направила заперечення проти позову, де зазначила, що виконавчий напис нотарісуа виконаний у відповідності з вимогами Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотпаріальних дій. Просила в позові [PERSON] відмовити. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання також не прибула, причин свого неприбуття суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 лютого 2004 року між [PERSON] і ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №SUBWSK00000019, відповідно до якого позивач [PERSON] отримала на споживчі цілі 9200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% та з кінцевим терміном повернення 16 лютого 2006 року (а. с. 7). У звязку з тим, що [PERSON] умови договору не виконувала, у неї виникла заборгованість зі сплати кредиту, тому ПАТ «КБ «Приватбанк» у жовтні 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності (а. с. 7-8). 29 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути 293949 грн. 79 коп. з [PERSON], що є боргом за кредитним договором №SUBWSK00000019 від 16 лютого 2004 року, укладеним між останньою і ПАТ «КБ «Приватбанк», з яких: 9200 грн. - заборгованість за кредитом, 72110 грн. 80 коп. - заборгованість за відсотками, 210938 грн. 99 коп. - пеня, 1700 грн. - витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису. Виконавчий напис було зареєстровано в реєстрі за №5339 (а. с. 6). Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 7 абз. 2 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У відповідності з абз. 1 п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З огляду на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З огляду на викладене, враховуючи, що з дня виникнення права вимоги за кредитним договором №SUBWSK00000019 від 16 лютого 2004 року минуло більше трьох років, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, у нотаріуса не було законних підстав для вчинення виконавчого напису на борговому документі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 275 грн. 61 коп. судового збору сплаченого за заяву про забезпечення позову та на користь держави 551 грн. 20 коп. за вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved