Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

29.06.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнили, до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають, що їм на праві приватної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], колишнього чоловіка [PERSON]. Шлюб було розірвано на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області по справі № 311/3084/16-ц від 05.12.2016 року. [PERSON] на проживає за місцем реєстрації вже понад семи місяців і не використовує житло за призначенням, місце перебування його не відоме. У вказані квартирі проживає позивачка [PERSON], комунальні послуги складають дуже велику частку від заробітку позивачки. Колишній чоловік позивачки [PERSON] зареєстрований в квартирі, що належить позивачам на праві спільної часткової власності, тому [PERSON] змушена додатково сплачувати комунальні послуги (газ, вода, вивіз сміття) і за відповідача, у звязку з чим позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] визнати втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації з місця проживання за адресою: 71630, Запорізька область Василівський район м. Дніпрорудне вул. Дніпрорудне [ADDRESS] [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні уточнених позовних вимог за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні уточненого позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.20,21,35,37,62,63), про причини неявки суду не повідомлено, заперечень на позов не надано, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. В судове засідання представник третьої особи: виконавчого комітету Дніпрорудненської міької ради Василівського району Запорізької області не зявився, про день та час розгляду справи було повідомлено судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надана письмова заява з проханням проводити судовий розгляд у вісутність представника третьої особи, проти викладених у заяві вимог не заперечують (а.с.17,60), самостійних вимог щодо предмету позовних вимог не заявлено. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 30.05.200 року народження, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області №4571 від 26.04.2017 року. (а.с.5). Відповідно до договору дарування, посвідченого 27.03.1997 року державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], [PERSON] прийняла в дар ? частку квартири [ADDRESS], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 8) Відповідно до договору дарування, посвідченого 24.05.1996 року державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], [PERSON] прийняла в дар ? частку квартири [ADDRESS], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 9) Право власності на вказане вище житлове приміщення, а саме: квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - ? частка на підставі договору дарування від 24.05.1996 року Дніпрорудненської державної нотаріальної контори реєстрований № 1500 та [PERSON] - ? частка на підставі договору дарування від 27.03.1997 року Дніпрорудненської державної нотаріальної контори реєстровий № 1-277, про що свідчить відповідь РКП Василівське РБТІ № 439 від 14.08.2017 року (а.с.41). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05.12.2016 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], копія якогоь міститься в матеріалах справи (а.с.7) Відповідно до акту перевірки реєстрації та проживання [PERSON]Г. за адресою: [ADDRESS], складеного 06.10.2017 року секретарем Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] не проживає в [INFO] з 28.11.2016 року. (а.с.66). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 71 ЖК України визначено: якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а у ст.72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до вищевказаних норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням член сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов'язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою підлягають задоволенню, оскільки наданими позивачами доказами доведено той факт, що відповідач [PERSON] більш ніж шість місяців не проживає за місцем реєстрації і підстав для збереження за ним житлового приміщення судом не встановлено, а перебування відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку за адресою: квартира [ADDRESS] перешкоджає власникам [PERSON] та [PERSON] у здійсненні ними права володіння та користування вказаним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд вважає необхідним визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартирою №48 будинку №13 по вулиці Центральній в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області з тих підстав, що відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі тривалий час, понад шість місяців, не проживає та, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, але не проживаючи у ній, відповідач [PERSON] чинить позивачам перешкоди у володінні та користуванні вказаною квартирою, крім того, позивач [PERSON] несе необґрунтовані грошові витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача [PERSON], а добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Тому, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS], оскільки більше ніж 6 місяців в даній квартирі не проживає. Крім того, доводи позивачів про відсутність відповідача [PERSON] у спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем під час розгляду цивільної справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням, а саме: квартирою №48 будинку №13 по вулиці Центральній в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved