Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

18.03.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , в інтересах недієздатного [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом до відповідача Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження на 25.05.2020 року . 25.05.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 25.05.2020 року. Фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно поданого позову позивач просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на спадкове майно, а саме; право на земельну частку (пай) розміром 5.65 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла [PERSON] , мати [PERSON] , яка на момент смерті проживала в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, до складу якої входили всі права та обов`язки, які належали померлій на момент відкриття спадщини, зокрема право на земельну ділянку (пай) площею 5.65 га., що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату серії ДП № 0200640 , який зареєстрований у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Славутич» за № 339 від 03.02.1997 року. Після смерті [PERSON] ,. спадкоємцем є її син [PERSON] , який був зареєстрований разом з нею та є інвалідом з дитинства, інші спадкоємці відсутні. Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2018 року [PERSON] , визнаний недієздатним та її [PERSON] , призначено його опікуном. Так як [PERSON] , був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0200640 , який зареєстрований у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Славутич» за № 339 від 03.02.1997 року відповідно у [PERSON] ,. виникло право на зазначену земельну частку (пай). Дане право продовжувало існувати на час смерті [PERSON] . В свою чергу право власності на вищезазначену земельну частку (пай) у померлої не виникло, так як Державний акт на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався. Відповідно до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , входить право на земельну частку (пай) розміром 5.65 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 21.10.2019 року нею отримана відповідь відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про те, що на ім`я [PERSON] був виготовлений та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 5.65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, серії ДП № 0200640 , який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) КСП «Славутич» за № 339 від 03.02.1997 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 року було встановлено факт належності сертифіката, виданого на ім`я [PERSON] , [PERSON] (справа 173/2712/19) 11.03.2019 вона як представник недієздатного [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В,. із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса від 11.03.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус верхньодніпровського районного нотаріального округу в судове засідання не з`явився. подавши заяву про розгляд справи у її відсутність Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , мати [PERSON] , яка на момент смерті проживала в [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої входили всі права та обов`язки, які належали померлій на момент відкриття спадщини, зокрема право на земельну ділянку (пай) площею 5.65 га., що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату серії ДП № 0200640 , який зареєстрований у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Славутич» за № 339 від 03.02.1997 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем є її син [PERSON] , який був зареєстрований разом із спадкодавцем та є інвалідом з дитинства. За рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2018 року [PERSON] визнаний недієздатним, та позивача [PERSON] , призначено його опікуном, що підтверджується копією рішення суду. 11.03.2019 позивач, як представник недієздатного [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про прийняття спадщини та за заявою представника [PERSON] , була відкрита спадкова справа № 181/2019. Проте постановою нотаріуса від 11.03.2019 року представникові позивача відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу Судом встановлено, що за життя у [PERSON] виникло право на земельну частку (пай) , що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, згідно якого зазначається, що на ім`я [PERSON] був виготовлений та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 5.65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, серії ДП № 0200640 , який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) КСП «Славутич» за № 339 від 03.02.1997 року, що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 року було встановлено факт належності сертифіката, виданого на ім`я [PERSON] , [PERSON] (справа 173/2712/19), що підтверджується рішенням суду . Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у [PERSON] , виникло право на земельну частку (пай) так як останній був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином право на земельну частку (пай), розташовану на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області існувало на час смерті [PERSON] , та втрачене на даний час, так як втрата правовстановлюючого документу не є підставою для припинення права, яке виникло в особи. Представник позивача, реалізуючи право свого підопічного на отримання спадщини, звернулася до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері [PERSON] , [PERSON] . Проте, постановою державного нотаріуса від 11.03.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених статті 1273 цього Кодексу. Враховуючи , що до смерті матері [PERSON] , спадкоємець [PERSON] , проживав разом із спадкодавцем, оскільки згідно паспортних даних був зареєстрований за адресою с. Ганнівка [ADDRESS] , а за адресою опікуна зареєстрований лише з 10.01.2014 року, тобто після смерті спадкодавця. Дна обставина підтверджується і довідкою виконкому Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 10.10.2019 року № 568. Також [PERSON] , є інвалідом з дитинства другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААА № 499152, та за рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2018 року визнаний недієздатним, відповідно до положень ч.3, 4 ст. 1268 ЦК України [PERSON] , вважається таким , що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, [PERSON] , фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги та його представник подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, тобто реалізувала спадкові права свого підопічного. Згідно оглянутої спадкової справи, № 181/2019 року, відкритої після смерті [PERSON] , інші спадкоємці ні за законом, ні за заповітом із заявами про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , до нотаріальної контори не звертались. За наведених вище обставин судом встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб захисту порушених прав, обраним позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України. А саме визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 5.65, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на підставі сертифікату серії ДП № 0200640, зареєстрованого в книзі сертифікатів на земельне частку (пай) КСП «Славутич» 03.02.1997 року за номером 339. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» тому судові витрати по справі відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved