Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[INFO] року помер [PERSON], який, проживав до дня смерті в с. Поташня Бершадського району. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі, на земельну ділянку площею 2,21 га, розташовану на території Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району. 10.10.2000 року [PERSON] заповів [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий 25 грудня 1996 року Козятинською райдержадміністрацією, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСТП „Дружба", розміром 2,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позивачка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак перешкодою для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є те, що до відкриття спадщини її батько [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) отримав на своє ім'я держаний акт на право власності на земельну ділянку, який не відображений у заповіті. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить витлумачити заповіт від 10 жовтня 2000 року посвідчений секретарем Д.Махаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №137, зазначивши, що [PERSON], який помер [INFO] року заповів [PERSON] земельну ділянку, розміром 2,21 га розташовану на території Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Козятинської районної державної адміністрації від 11.03.2002 року № 68 на ім'я [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак Поташнянський сільський голова надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до заповіту, посвідченого 10.10.2000 року секретарем Д.Махаринецької сільської ради, внесеного до реєстру за №137 (а.с.6), [PERSON] за життя вчинив розпорядження, яким заповів [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий 25 грудня 1996 року Козятинською райдержадміністрацією, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСТП „Дружба", розміром 2, 54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). З копії свідоцтва про смерть (а.с.5) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с.Поташня Бершадського району Вінницької області. За життя [PERSON] відповідно до розпорядження Козятинської РДА №68 від 11.03.2002 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.7) з якого вбачається, що він є власником земельної ділянки площею 2,21 га на території Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У зв'язку з цим, постановою приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу від 20.05.2016 року за № 109/02-31 (а.с.10) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. У довідці Поташнянської сільської ради (а.с.8) вбачається, що спадкоємцем на майно померлого є дочка [PERSON] Відповідно до ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, до яких належить і заповіт. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 213 ЦК України передбачає, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому можуть належати у майбутньому. Приписами частини 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що правочином, зміст якого просить розтлумачити позивач є заповіт [PERSON] На час розгляду справи заповіт не визнано недійсним. Підстав для встановлення нікчемності або визнання заповіту недійсним не встановлено, спору між сторонами не встановлено. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що заповідач призначив своїм спадкоємцем позивача заповівши належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) , що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Правочин вчинено у передбаченій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час відкриття спадщини спадкодавець взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) отримав правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, але змін до заповіту не вніс, а тому беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст правочину, намір спадкодавця, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 202, 203, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, ч.1 ст. 1225, 1236 ЦК України,

Outcome: approved