Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

20.04.2016 року представник позивача за довіреністю - адвокат Чишинська А.В. звернулася до суду з вказаною позовною заявою, уточнивши заявлені вимоги, просила суд стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом - МТСБУ) грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 8169,39 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що внаслідок ДТП, що відбулася 28.11.2012 року з вини відповідача [PERSON], яка керувала автомобілем [NUMBER], [NUMBER], під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON], чим останньому, відповідно до заключення експерта, спричинено матеріальні збитки в розмірі 9371,27 грн. Враховуючи те, що на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, власник пошкодженого в ДТП автомобіля [PERSON], звернувся до позивача з вимогою виплатити йому страхове відшкодування. За рахунок коштів фонду захисту потерпілих, на підставі поданої [PERSON] заяви, останньому виплачено МТСБУ суму страхового відшкодування в розмірі 7 809,39 грн. та 360,00 грн. в рахунок витрат на послуги аварійного комісара, що становить 8169,39 грн. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку завдані збитки не компенсував, після проведення виплати в силу ст. 1191 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів", у МТСБУ виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 33-34). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про проведення судових засідань на 07.07.2016 року, 15.09.2016 року та 08.11.2016 року повідомлена належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, які вона особисто отримала в 06.07.2016 року, 12.08.2016 року та 23.09.2016 року (а.с. 67, 68, 70). Отже на підставі ст.ст. 74, 76 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 28.11.2012 року, близько 11:45 години, керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Косіора в м. Кривому Розі та виконуючи маневр розвороту на перехресті вул. Косіора - вул. Костенко, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, а саме - на трамвайній колії попутного напрямку, та при зміні напрямку руху не надала дороги автомобілю [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по трамвайній колії в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження, тобто здійснила дії, передбачені ст. 124 КпАП України. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.07.2013 року, яка набрала законної сили 02.10.2013 року, в діях [PERSON] встановлено наявність вини у скоєнні ДТП та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 5-6 ). Оскільки в розумінні ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, вище вказані обставини ДТП доказуванню не підлягають. 30.11.2012 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП, яка сталася 28.11.2011 року за участі автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована, та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON], цивільно-правову відповідальність якого була застрахована в ПрАТ НФСК «ДОБРОБУТ» (а.с. 39). Факт належності автомобіля [NUMBER] [PERSON] та факт страхування його цивільно-правової відповідальності, а також право керування вказаним автомобілем [PERSON], підтверджується технічним паспортом та полісом страхування, чинним на момент ДТП, посвідченням водія та довіреністю (а.с. 44-46, 48). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 413/12 від 21.12.2012 року про визначення матеріальної шкоди, складеного СПД [PERSON], розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля, становить 9371,27 грн. (а.с. 8), про що останнім було подано 11.11.2013 року заяву до МСТБУ щодо відшкодування вказаної суми збитку ( а.с. 7) Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до пп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілому [PERSON] в розмірі 7809,39 грн., що підтверджується копією наказу МТСБУ № 758 від 10.02.2014 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та копією платіжного доручення № 1/1-19562 від 11.02.2014 року (а.с.9,11). Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, після проведення виплати на користь [PERSON], тобто з 11.02.2014 року, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до винної особи - [PERSON] МТСБУ 13.02.2014 року направив на адресу відповідача регресну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с.37,38), проте остання дій, спрямованих на відшкодування шкоди не здійснила. Крім того, судом встановлено, що за послуги аварійного комісара, позивачем МТСБУ понесено додаткові витрати у розмірі 360 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 92 від 09.06.2015 року, дорученням № 19562 від 05.12.2012 на виконання робіт, актом про виконання робіт від 15.11.2013 року (а.с. 11, 40-43). Суд, вважає, що в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують той факт, що позивач має обґрунтоване право на регресне відшкодування грошових коштів в розмірі понесених витрат 8169,39 грн. до відповідача, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та спричинену шкоду в добровільному порядку відмовляється відшкодувати, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1378 грн. (а.с.21).

Outcome: approved