Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті дідуся позивача, [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. За свого життя його дідусь склав заповітне розпорядження відносно спадкового майна - відносно житлового будинку [ADDRESS], згідно якого у разі смерті спадкодавця, він являтиметься власником цього житлового будинку. У встановленому законодавством порядку, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, він звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, про що державним нотаріусом Рахівської ДНК було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому, на підставі наведеного просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 36 з надвірними побудовами та господарськими спорудами, що розташований по вул. Підгірна в с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав заяву, якою просить справу розглянути в його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача - Білоцерківської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Берінде Ю.Ю. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Позовні вимоги визнають. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча Рахівською держнотконторою Пріц О.І. надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився. Начальник служби Делятинчук А.І. надав заяву, в якій просить розглянути справу без представників реєстраційної служби, та позов розглянути на розсуд суду. В силу ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого останній розпорядився шляхом складення заповіту 6 червня 1987 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], і все його майно, заповів [PERSON]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд №36 по вул. Підгірна в с. Біла Церква Рахівського району, виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1974 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 01 від 5 січня 2015 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, згідно по господарської книги №6 належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, шляхом проживання в ньому, його обслуговування. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved