Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

31 жовтня 2017 року представник заявника адвокат [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті мати заявниці [PERSON], [INFO], яка померла\~ 15 вересня 2017 року у м. Донецьку Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що заявниця [PERSON] фактично проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: Україна, м. Донецьк, пр-т Ленінський, 106/55 та зареєстрована у [INFO]. Мати заявниці [PERSON] останнім часом мешкала у м. Донецьку де і померла. На звернення заявниці [PERSON] до відділу ДРАЦС щодо реєстрації смерті матері та отримання свідоцтва про смерті встановленого зразка їй було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у звязку з тим, що предявлені нею документи не відповідають формі, визначеній Міністерством охорони здоровя України та рекомендовано звернутись до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, заяву підтримує, просила суд її задовольнити. Представник заявника [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 25.10.2017 року, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути заяву [PERSON] про встановлення факту смерті у його відсутність, заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], яка померла\~ 15 вересня 2017 року у м. Донецьку Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 13\~Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розяснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, залучивши при цьому до участі у справі в якості заінтересованої особи орган ДРАЦС, з дотриманням\~ст. 120 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є рідною донькою [PERSON] (померлої), що підтверджується свідоцтвом про народження VII-УР № 0102732 від 10 березня 1966 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Довідкою начальника відділу РАЦС Ленінського району районного управління юстиції м. Донецька підтверджується факт укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 12 серпня 1989 року за актовим записом № 589. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Мейлус». 23 серпня 2004 року цей шлюб було розірвано за актовим записом № 275 відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, яке долучено до матеріалів справи. Копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 337650 від 17 жовтня 2013 року підтверджується повторне укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 212 від 15 вересня 2017 року, яке видане Центром первинної медико-санітарної допомоги № 9 м. Донецька, [PERSON], [INFO], померла 15 вересня 2017 року в Ленінському районі м. Донецька. Згідно довідки про причину смерті № 212 від 15 вересня 2017 року, [PERSON] померла 15 вересня 2017 року у віці 81 років, причина смерті атеросклеротична хвороба серця з гіпертензією ІІІ. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.10.2017 року №15.31-24/2336, вбачається, що заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 15 вересня 2017 року у м. Донецьку, так як заявницею предявлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». На підтвердження факту смерті до матеріалів справи також долучені такі копії: свідоцтво про смерть ДНР № 077695 від 06.10.2017 року, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON], свідоцтво про заховання [PERSON] на кладовищі «Донецьке море», письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], адресна довідка від 11.04.2017 року про реєстрацію [PERSON] у м. Донецьку по вул. Дніпродзержинській, 23/30, фотознімки з місця поховання. Згідно відповіді Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Донецькій області № 15.31-5/2486 від 03.11.2017 року, у Державному реєстрі актів цивільного стану актовий запис про смерть на [PERSON] не виявлено. Вказана копія лікарського свідоцтва про смерть та довідка про смерть - видана цивільним закладом м. Донецька Донецької області, який розташований на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, лікарському свідоцтву про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності\~ підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла\~ 15 вересня 2017 року у м. Донецьку Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть своєї матері встановленого зразка, оскільки воно створює правові насліди. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved