Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

18.09.2018 року, Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області звернулись до суду з позовом до [PERSON], яким просили стягнути з відповідача на користь держави заподіяну ним внаслідок вчинення адміністративного правопорушення шкоду в сумі 11968,00 грн. та стягнути з відповідача на їх користь судовий збір в сумі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2017 року по справі №487/5223/17 встановлено, що 14.09.2017 р. о 14-35 год. в м. Миколаєві на Бузькому лимані [PERSON], здійснював незаконний лов риби знаряддям лову "сіткою месиновою", без дозволу на промисел, чим грубо порушив правила любительського та спортивного рибальства. На час затримки у порушника риби виявлено рибу сингіль-кефаль в кількості 13 шт. розміром 17-19 см., рибу бичок у кількості 12 шт. розміром 11-13 см., риба пузанок в кількості 5 шт. розміром 11-15 см. Своїми діями відповідач наніс збитки рибному господарству України на суму 11968,00 грн.Вказаною постановою відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. з конфіскацією знарядь лову та незаконно добутих водних живих ресурсів. Проте питання щодо відшкодування заподіяної шкоди , в ході розгляду адміністративної справи не вирішувалось, оскільки ст.40 КУпАП не передбачено одночасне стягнення завданої шкоди саме на користь держави. Вказані обставини послужили підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14.09.2017 року о 14:35 год. в м. Миколаєві на Бузькому лимані [PERSON], здійснював незаконний лов риби знаряддям лову «сіткою меси новою», без дозволу на промисел, чим грубо порушив правила любительського та спортивного рибальства. На час затримки у порушника риби виявлено рибу сингіль-кефаль в кількості 13 шт. розміром 17-19 см., рибу бичок у кількості 12 шт. розміром 11-13 см., риба пузанок в кількості 5 шт. розміром 11-15 см. Своїми діями відповідач наніс збитки рибному господарству України на суму 11968,00 грн., порушив п. 3.15, 4.11, 4, 14.1 Правил любительського та спортивного рибальства. Вказані обставини знайшли своє відображення в Протоколі про адміністративне правопорушення №008451/1126 від 14.09.2017 року та Постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2017 року по справі №487/5223/17. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2017 року (справа №487/5223/17), яка набрала законної сили 05.12.2017 року, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. з конфіскацією знарядь лову та незаконно добутих водних живих ресурсів. Окрім того, з [PERSON] стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 320,00 грн. Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, вина [PERSON] є доведеною, проте питання відшкодування збитків, нанесених рибному господарству України судом не вирішено. Відповідно до статті 40 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Преамбулою до Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що тваринний світ є одним з компонентів навколишнього природного середовища, національним багатством України, джерелом духовного та естетичного збагачення і виховання людей, об'єктом наукових досліджень, а також важливою базою для одержання промислової і лікарської сировини, харчових продуктів та інших матеріальних цінностей. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про тваринний світ», об'єкти тваринного світу, які перебувають у стані природної волі і знаходяться в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, є об'єктами права власності Українського народу. Об'єкти тваринного світу в Україні знаходяться під охороною держави незалежно від права власності на них. Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками. Згідно наданого старшим інспектором Управління державного агентства рибного господарства у Миколаївській області розрахунку шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення водних ресурсів здійсненого на підставі Такс, затверджених постановою КМУ від 21.11.2011 року, №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», розмір заподіяної відповідачем шкоди становить 11968,00 грн. Сторонами по справі не надано доказів помилковості чи неправильності такого розрахунку, в звязку в чим суд вважає його достовірним. Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» - шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодування за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», в якій зазначається, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об'єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Крім того, статтею 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно статей 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції. Отже, органи місцевого самоврядування в межах своєї території є самостійними суб'єктами права власності на природні ресурси (в тому числі водні біоресурси). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач незалежно від притягнення його до адміністративної відповідальності зобовязаний відшкодувати заподіяну навколишньому середовищу шкоду, а тому з відповідача підлягає стягненню заподіяна шкода у розмірі 11968,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved