Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] , в особі уповноваженого представника [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] ,за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Руськокомарівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, Головне управління Державної міграційної служби в Закарпатській області в особі Ужгородського районного відділу міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-360 від 13.04.2010 р. виданого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В., позивач [PERSON] являється одноосібним власником будинку [ADDRESS] . Право власності на нерухомість зареєстроване у встановленому законом порядку. За вказаною адресою, у будинку також зареєстрований відповідач - [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивача та за твердженням позивача за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає з середини 2016 року, [PERSON] залишив місце реєстрації, та виїхав у невідомому напрямку,а відтак його реєстрація носить формальний характер. Представник позивача зазначає, що з відповідачем не було укладено договір найму, відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг, не доглядає за будинком, не надає матеріальної допомоги на утримання даного майна, його ремонту, а його реєстрація у будинку створює незручності власнику у володінні та користуванні житлом. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку , змушений звернутись до суду з метою захисту порушених прав. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] в даному будинку не проживає, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просить суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Вказала, що є власником будинку [ADDRESS] . Шлюб між нею та відповідачем розірвано в судовому порядку. Відповідач не проживає з 2016 року в будинку [ADDRESS] , але залишається зареєстрованим за вказаною адресою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, з підстав та мотивів викладених у позові. В судове засідання відповідач повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслав. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України Представник Руськокомарівськї сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справу у відсутності їх представника. Представник Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області в особі Ужгородського районного відділу міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду лист, в якому зазначив, що функції з реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання від територіальних підрозділів передано до органів місцевого самоврядування. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є секретарем Руськокомарівської сільської ради та їй відомо, що [PERSON] з 2015 року не проживає в будинку [ADDRESS] . 12.03.2019 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у його відсутності. 13.03.2019 року Руськокомарівською сільською радою подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності; 18.03.2019 року Ужгородським районним відділом міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області подано до суду заяву про те, що функції з реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання від територіальних підрозділів передано до органів місцевого самоврядування; 11.04.2019 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у його відсутності. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 12.09.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 12.08.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2010 р., що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.04.2010 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 86255152 від 03.05.2017 року право влсності на будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31.07.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Факт непроживання відповідача [PERSON] у вищевказаному будинку підтверджується актом обстеження від 23.08.2019 року складеним діловодом сільської ради - [PERSON]., членом виконкому сільської ради - [PERSON]., депутатом сільської ради [PERSON] ., згідно якого відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , не проживає з 2015 року, місце проживання його невідоме. Власником будинку є [PERSON] Згідно довідки виданої секретарем Руськокомарівської сільської ради Стеценко Л.Ю. від 04.06.2018 за № 212/02-26 в індивідуальному житловому будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] зареєстровані слідкуючі громадяни: [PERSON] , [INFO] , власник будинку, [PERSON] , [INFO] колишній чоловік (не проживає з середини 2016 року), [PERSON] , [INFO] , бабуся. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням,яке на праві власності належить позивачеві. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним.Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Ч.2 ст. 405ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. Окрім того вказане підтверджено і показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Відповідачем не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідача на частку в домоволодінні, чи право відповідача [PERSON] на збереження права на житло при його відсутності за місцем проживання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у пєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача - [PERSON] в будинку [ADDRESS] понад один рік, а саме з середини 2016 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимога позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням,підлягають задоволенню. Посилання представника позивача на норми ст. ст. 71,72 ЖК України,як на підставу для визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням є недоцільними, оскільки норми данної статті стосуються наймача та членів йогосім`ї, які користуються жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду, в той час, як відповідач зареєстрований у будинку, який є приватною власністю позивача. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК України-кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається,як на підставу своїх вимог і заперечень,виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є власником будинку [ADDRESS] , реєстрація відповідача [PERSON] порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідача у вказаному будинку суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] , є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved