Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Луцька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПАТ «ОТП Банк» про зняття арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на нерухоме майно будинок побуту, який знаходиться по вул. Караїмська, 3 в м. Луцьку. Право власності на вказане нерухоме майно перейшло від [PERSON] та було оформлено, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.08.2008 р. № 19752414. 13 квітня 2011 року Апеляційним судом Волинської області рішення Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року було скасовано та відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. [PERSON] звернувся з листом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м.Луцька з проханням зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна для того, щоб зробити перереєстрацію права власності з [PERSON] на [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2011 року. Листом від 21.12.2016 р. № 52896 [PERSON] відділ державної виконавчої служби м.Луцька повідомив [PERSON], що останньому слід звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі наведеного просить суд, зняти арешт з нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля (будинок побуту) який знаходиться по вул. Караїмська, 3 в м. Луцьку, яка належить [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER], накладений [PERSON] відділом державної виконавчої служби міста Луцьк. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Луцька в судове засідання не зявились, проте належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПАТ «ОТП Банк»в судове засідання не зявився, проте належним чином повідомлений про розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та визнано за фізичною особою підприємцем [PERSON] право власності на нерухоме майно будинок побуту, який знаходиться по вул. Караїмська, 3 в м. Луцьку (а.с. 4 ). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2011 року, рішення Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2008 року в даній справі скасовано і ухвалено нове рішення, яким в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено (а.с. 6 8). Судом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна № 11881315 від 24.11.2011 року встановлено, що обтяження зареєстроване Волинською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, який у свою чергу був вчинений на підставі постанови про арешт майна та заборони на його відчуження, № 29998205 від 23.11.2011, державним виконавцем другого відділу ДВС Луцького МУЮ [PERSON] (а.с.10 - 11 ). За таких обставин, судом встановлено, що власником нерухомого майна будинку побуту, який знаходиться по вул. Караїмська, 3 в м. Луцьку є позивач [PERSON] Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", Приватного нотаріуса [PERSON], треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки № РМ-БМЕ А00/013/2009 від 23 грудня 2009 року, було встановлено що 23 грудня 2009 року між ПАТ ОТП Банкз однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір іпотеки № PM-SME А00/013/2009, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання зобов'язань за умовами кредитного договору [PERSON], в іпотеку було передано будинок побуту, що знаходиться за адресою - м. Луцьк, вул. Караїмська, 3. Було визнано недійсним договір іпотеки будинку побуту, що знаходиться в місті Луцьку по вулиці Караїмській, 3 за № РМ-8МЕ А00/013/2009 від 23 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2488 та зобов'язано приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON] виключити з державного реєстру іпотек запис про накладення заборони відчуження на будинок побуту по вулиці Караїмській, 3 в місті Луцьку, зареєстровану в реєстрі за № 2488 (а.с.24-27). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (абз. 1, 2 п. 2) розяснено про те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Провівши аналіз зібраних в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що внаслідок накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю (будинок побуту), який знаходиться по вул. Караїмська,3 в м. Луцьку, порушуються права позивача, як власника цієї нежитлової будівлі (будинку побуту), що перешкоджає йому в тому числі зареєструвати справо власності на себе, а тому вимога про зняття заборони на вищезазначене нерухоме є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved