overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

26.09.2014р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання мотивуючи тим, що є студенткою педагогічного коледжу при ЛНУ ім. І.Франка, самостійно забезпечити необхідні матеріальні потреби, які виникають у зв'язку з її навчанням, вона не в змозі, відповідач утримання не дає. В судовому засіданні 10.10.2014р. [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 500-600грн. щомісячно і до закінчення навчання. В суді 24.10.2014р. позивачка позов підтримала покликаючись на мотиви такого, та знову уточнила, просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/2частини від його заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення навчання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату і час розгляду справи, з огляду на положення ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомлявся належно (а.с.14, 18-20). Третя особа - [PERSON] просить про стягнення з відповідача аліментів на доньку [PERSON] в розмірі 1/2ч. від доходу відповідача і до закінчення останньою навчання, мотивуючи тим, що донька навчається і самостійного заробітку не має, а вона не працює і утримання дочці надавати не в змозі. Заслухавши позивачку, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов частково. За положеннями ч.1, ч.2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умовами, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Із копії свідоцтва про народження видно, що позивачка [PERSON] [INFO], її батьками значаться [PERSON] і [PERSON] Як убачається із пояснень позивачки, довідки ЛНУ ім.. І.Франка № 449 від 17.09.2014р. (а.с.2), [PERSON] є студенткою першого курсу бюджетної форми навчання денного відділення Педагогічного коледжу при ЛНУ ім.. І.Франка, навчання закінчує в червні 2016р., отримує стипендію в сумі 605грн. Відповідач, як видно із повідомлення відділу забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській обл. (а.с.24) отримує пенсію за вислугу років по лінії МВС, розмір його пенсійної виплати становить 1882грн. 87 коп. За наведеного та з огляду на той факт, що [PERSON] не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, те що відповідач має постійний дохід і здатний надавати утримання доньці, суд задоволює позов частково та стягує з відповідача аліменти на доньку, в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до закінчення тією навчання. Задоволюючи позов частково, суд враховує той факт, що позивачка навчається на бюджетній формі та отримує стипендію, проживає при матері, яка працездатного віку і також в змозі надавати утримання доньці. З огляду на вимоги ст.ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", суд стягує з відповідача в користь УДКСУ у Городоцькому районі - 229 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

26.09. 2014 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позивач просила змінити розмір стягуваних аліментів на її користь з відповідача на утримання синів: [PERSON] та [PERSON], збільшивши до 2500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надала суду заяву про зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей 1600 грн. до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] проти зменшених позовних вимог не заперечував, надав суду заяву про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.06.2010 року, затверджена мирова угода про те, що відповідач сплачує на користь позивача на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошові сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.. починаючи з 01.03.2010 року і до досягнення дітьми повноліття щомісячно (а.с. 5). Діти сторін проживають разом із матір'ю, та перебувають на її утриманні. В 2011 році стан здоров'я [PERSON] погіршився, що підтверджується відповідними довідками, та позивач потребує значних додаткових витрат на своє лікування. Що спричинило скрутне становище для дітей. Відповідно до ЗУ "Про державний бюджет на 2014 рік" визначено прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років - 1286 грн. У зв'язку з цим, аліментів, які отримує позивач на утримання синів, недостатньо для нормального соціального та матеріального забезпечення. Відповідач є працездатним, має доходи, достатні для сплати аліментів на утримання синів, не має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, а також не утримує батьків похилого віку. Відповідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які відповідач сплачує на утримання малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід збільшити. Відповідно до ст.ст. 180, 182, 192, 200 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 174, 212-216, 218, 214, 367 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

26.09.2014 року [PERSON] звернулася в суд с заявою про установлення факту втрати джерела засобів до існування. В обґрунтування заяви вказує, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], актовий запис про смерть від 20.04.2000 року за № 604 по Тернівському відділу реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. З померлим вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15.11.1975 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. На час смерті чоловік працював, отримував заробітню плату в розмірі 600 грн., вона також працювала, заробітна плата складала 170,0 грн. Заробітна плата чоловіка був для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, що підтверджується актом з місця мешкання та довідкою. В теперішній час вона отримує пенсію за віком, але розмір її пенсії є недостатнім для існування. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дружина померлого, яка не була на його утриманні, має право на пенсію у звязку з втратою годувальника, якщо втратила джерело засобів до існування. Коли вона звернулася до відділу пенсійного забезпечення Управління пенсійного фонду України в Тернівському районі з приводу призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, їй було рекомендовано звернутися до суду для підтвердження факту втрати джерела засобів до існування після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] Заявник в судове засідання не з'явилася звернулася до суду с заявою про розгляд справи без її участі та підтримку заяви. Заінтересована особа - Управління пенсійного фонду України в Тернівському районі м. Кривого Рогу, звернулось до суду с заявою про розгляд справи без участі їхнього представника, заперечень не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.5), з яким заявник перебувала у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони були на повному утриманні померлого годувальника. Заявник до смерті чоловіка працювала, але заробітна плата чоловіка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, що підтверджується довідкою з місця мешкання (а.с.7). У суду немає підстав ставити під сумнів дану довідку і таких доказів суду не надано. У зв'язку з наведеним суд, вважає , що [PERSON] втратила джерело засобів до існування після смерті чоловіка - [PERSON] Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON], [INFO], уродженки с. Карагайка, Верхнеуральского району, Челябінської області, після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON], що передбачено п. 2 ст. 256 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

26.09.2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що 14.10.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя видалось невдалим, сімейні відносини припинені з 2014 року через відсутність порозуміння. Її особистим інтересам суперечить надходження з відповідачем в юридичному шлюбі. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем та покласти на відповідача судові витрати по справі. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає, що в матеріалах справи досить доказів, щодо правовідносин сторін, а тому по справі варто ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що сторони 14.10.2013 року зареєстрували шлюб. (а.с.4). Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки як встановлено в судовому засіданні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України передбачено, що коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення судового рішення, витрати стягуються за судовим рішенням у справі. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сплачується судовий збір 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн. Частиною ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Частиною ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки при подачі позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір, ухвалою суду сплата судового збору відстрочена до ухвалення рішення, рішення ухвалено на користь позивача, тому суд вирішує питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

26.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2015 року, шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Таврійської міської ради м. Нова Каховка Херсонської області, актовий запис № 61, про що видано свідоцтво серії 1-кг № 104496. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження вважає за неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, та місце проживання дітей не має. Просила суд шлюб розірвати, залишити прізвище "Дурбасенко" обране нею під час реєстрації шлюбу та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнав проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Спір про місце проживання дитини та поділ майна подружжя відсутній. Сторони вживали заходи для примирення, але вони були безрезультатними. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

26.09.2017 року АТ "Акцент-Банк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов`язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

26.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, якою просить встановити факт того, що він являється сином [PERSON], який помер [INFO], мотивуючи тим, що після смерті батька він є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину у встановленому законом порядку. За життя [PERSON] склав на його ім'я заповіт. Але при оформлені спадщини йому було роз'яснено нотаріусом, що в разі спадкування за законом він, як рідний син спадкодавця, звільняється від сплати податків, але для цього у нього виникла потреба встановлення в судовому порядку факту родинних відносин між ним та його батьком, в зв'язку з тим , що його батько вже дорослим став проживати в родині [PERSON], фактично його не всиновлювали, але коли народився заявник його прізвище вказали «[PERSON]» замість «[PERSON]». Заявник до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити його вимоги. Заінтересована особа - Криничненська сільська рада Болградського району Одеської області до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02.12.2005 року, [PERSON] помер [INFO]. Заявник [PERSON] народився [INFO], його батьками згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.04.1949 є [PERSON] і [PERSON]. В свідоцтві про народження заявника прізвище та по-батькові його батька записано "[PERSON]", у зв'язку з тим, що його батько проживав в сім'ї [PERSON], але оформлений належним чином не був. Встановлення факту родинних відносин необхідним для оформлення спадщини за законом. Факт того, що заявник дійсно являється сином [PERSON], який помер [INFO], підтверджується довідкою Криничненської сільської ради за № 386 від 07.10.2016 року та її заявою, з якої вбачається, що [PERSON] будучи повнолітнім почав проживати в сім'ї [PERSON], однак офіційно його не всиновлювали, при народженні заявника [PERSON] в сільської раді при оформленні свідоцтва про народження заявника його прізвище та прізвище батька було записане «[PERSON]» замість «[PERSON]», а по-батькові батька «[PERSON]» замість «[PERSON]». Крім цього, факт того, що заявник являється сином померлого [PERSON], підтверджується довідкою про право власності на домоволодіння від 07.10.2016 року за № 386, в якій зазначено, що на день смерті [PERSON], в його домоволодіння проживав та зареєстрований син [PERSON]. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що він являється рідним сином [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

26.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2001 року, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Новокаховського міського управління юстиції, актовий запис № 246, про що видано свідоцтво серії І-КГ № 009431. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають на протязі чотирьох років, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження вважає за неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя та місце проживання дитини не має. Просила суд шлюб розірвати, залишити прізвище "Виєзжа" обране нею під час реєстрації шлюбу. Позивачка в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають на протязі чотирьох років, спільного господарства не ведуть. Спір про місце проживання дитини та поділ майна подружжя відсутній. Сторони вживали заходи для примирення, але вони були безрезультатними. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

26.11.2014 до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшов цивільний позов [PERSON], яким вона просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею і відповідачем [PERSON], зареєстрований 05.10.2012 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції під актовим записом за №536, повернувши їй прізвище яким остання іменувалась до шлюбу "[PERSON]" та стягнувши з відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося із причини несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуття кохання та взаємоповаги. Шлюб носить лише формальний характер. Фактичні сімейні стосунки припинені, примирення сторін не можливе. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач підтримав вимоги в повному обсязі, відповідач, в свою чергу, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що про реєстрацію шлюбу між сторонами Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів 2012 року жовтня місяця 05 числа зроблений актовий запис за №536. В шлюбі сторін [INFO] народилася дитина - донька [PERSON], про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління 2013 року липня місяця 19 числа складено відповідний актовий запис за №2286. З часом, сторони втратили взаємоповагу та розуміння один до одного, внаслідок чого, на протязі тривалого часу, шлюбні стосунки є припиненими. За таких обставин, суд, на виконання вимог частини 1 статті 112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що сторони тривалий час не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, між сторонами в даний час відсутній спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також відсутній спір щодо подальшого місця проживання, утримання та виховання дитини, встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно положень статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved