Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

14 грудня 2016 року ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» звернулося до суду з позовом до [PERSON], ТОВ АФ «Вікторія», Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради, в якому зазначає, що 01 жовтня 2007 року товариство уклало з [PERSON] договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано в установленому законом порядку. Строк дії договору закінчується в жовтні 2017 року. 01 вересня 2015 року між [PERSON] і ТОВ АФ «Вікторія» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, про що 21 грудня 2015 року внесено запис про інше речове право на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто одну і ту ж земельну ділянку двічі передано в оренду. На підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України позивач просить визнати недійсними договір оренди земельної ділянки площею 2,85 га з кадастровим номером 5920681800:01:003:0005, укладений 01 вересня 2015 року між ТОВ АФ «Вікторія» і [PERSON], зареєстрований 19 вересня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 11244446. Скасувати запис про проведену державну реєстрацію речового права за номером запису про інше речове право 11244446, підставою внесення якого стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24571287 від 19 вересня 2015 року щодо права оренди земельної ділянки площею 2,85 га за кадастровим номером 5920681800:01:003:0005. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року провадження у справі за позовною вимогою ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» до Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права закрито. У судове засідання представник позивача - ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 123). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 124). Представник відповідача - ТОВ АФ «Вікторія», будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що договір оренди, укладений 01 вересня 2015 року між ТОВ АФ «Вікторія» та [PERSON], не суперечить вимогам чинного законодавства, містить істотні умови договору та є підставою для реєстрації права ТОВ АФ «Вікторія» на оренду земельної ділянки з кадастровим номером 5920681800:01:003:0005, власником якої є остання. Вважає, що ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» передчасно звернулося до суду з позовом, оскільки відповідно до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 19 листопада 2007 року за №4843, позивач обробляє зазначену земельну ділянку, засіває, вирощує, збирає сільськогосподарську продукцію, отримує прибуток від неї, сплачує орендну плату, що підтверджує факт безперешкодного здійснення підприємницької діяльності. Зазначає про відсутність належних та допустимих доказів порушення прав позивача відповідачем ТОВ АФ «Вікторія» (а. с. 71-75). Представник відповідача - Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову заперечує (а. с. 125). Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №154227, виданим 28 листопада 2003 року Білопільською районною державною адміністрацією, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,85 га в межах згідно з планом, розташовану на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 32-33). 01 жовтня 2007 року між [PERSON] та НВП «Райз-Агро», правонаступником якого є ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», було укладено договір оренди земельної ділянки зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії 19 листопада 2007 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040762604843 (з/п №4843) (а. с.24-29, 63-64). За умовами вказаного договору та на підставі акту прийому - передачі відповідачка [PERSON] передала в оренду позивачу земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур загальною площею 2,85 га, строком до жовтня 2017 року. 01 вересня 2015 року між [PERSON] і ТОВ АФ «Вікторія» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки. Пунктом п. 3.1 договору передбачено, що він укладений на 10 років, з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2025 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (а. с. 92-93). 19 вересня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції Сумської області [PERSON] було прийнято Рішення №24571287 про проведення державної реєстрації іншого речового права права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920681800:01:003:0005, у звязку з чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про інше речове право за номером 11244446 (а. с. 100-101). ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» не виступає стороною оспорюваного договору від 01 вересня 2015 року, але як орендар вказаної земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року №6-605цс16, від 23 листопада 2016 року №594/153/16-ц. За змістом ст. 1, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 39 договору оренди від 01 жовтня 2007 року, укладеного між [PERSON] та НВП «Райз-Агро», правонаступником якого є позивач, сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою. Відповідно до пункту 40 вказаного договору розірвання договору в односторонньому порядку допускається за умови несвоєчасної сплати орендної плати та невиконання умов договору. Підстави припинення договору оренди землі зазначені в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Доказів того, що договір оренди від 01 жовтня 2007 року було припинено або розірвано в установленому законом порядку суду надано не було. Разом із тим з матеріалів справи вбачається, що позивач використовує земельну ділянку за призначенням і в обумовлені договором строки виплачує орендну плату (а. с. 68-69). З огляду на викладене слідує, що [PERSON], не розірвавши в установленому законом та договором порядку договір оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2007 року до закінчення строку його дії 01 вересня 2015 року, уклала новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ АФ «Вікторія». У відповідності з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею. Згідно з ч. ч. 1, 2, п. "в" ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. З огляду на розяснення, які викладені в абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №6 від 06 листопада 2009 року, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Зібрані по справі докази безспірно свідчать про факт укладення орендодавцем оспорюваного позивачем договору оренди в період дії раніше укладеного ним договору оренди, що свідчить про порушення прав позивача та спростовує заперечення відповідача - ТОВ АФ «Вікторія» щодо дійсності договору, укладеного 01 вересня 2015 року між ТОВ АФ «Вікторія» та [PERSON] Заперечення ТОВ АФ «Вікторія» стосовно того, що незважаючи на укладення 01 вересня 2015 року договору оренди із [PERSON], позивач продовжує безперешкодно використовувати спірну земельну ділянку відповідно до договору оренди, зареєстрованого 19 листопада 2007 року за №4843, також не спростовують висновків суду про існування порушень прав позивача . Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» є обґрунтованими, а договір оренди земельної ділянки, укладений 01 вересня 2015 року між ТОВ АФ «Вікторія» і [PERSON] є недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з ТОВ АФ «Вікторія» і [PERSON] на користь ПАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» у дольовому порядку підлягають стягненню по 689 грн. з кожного судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved