Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти та відшкодувати моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою зайняття спільним бізнесом, а саме господарською діяльністю, пов'язаною з розведенням та реалізацією риби, він передав [PERSON] 16 000 гривень. Умовою передачі цих коштів було юридичне оформлення його як співорендаря ставка в смт. Демидівка Демидівського району Рівненської області. Натомість [PERSON] переоформив оренду ставка на себе та з 2006 року по 2009 рік ухилявся від підписання договору про спільну діяльність. В 2009 році він звернувся із заявою до правоохоронних органів про вчинення [PERSON] стосовно нього шахрайських дій, проте в 2013 році кримінальне провадження за даною заявою було закрито. Просить суд винести рішення, на підставі якого стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані кошти в сумі 16 000 гривень, моральну шкоду в сумі 10 000 гривень та сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та пояснили, що в 2006 році він та його знайомі: [PERSON] та [PERSON] домовилися з [PERSON] про спільну господарську діяльність, пов'язану з розведенням та реалізацією риби. [PERSON] пояснив, що є можливість взяти в оренду ставок, який на даний час орендує підприємець [PERSON], і який згідний відмовитися від права оренди ставка за грошову компенсацію в сумі 33 000 доларів США. При цьому необхідно сплатити [PERSON] аванс в розмірі 9800 доларів США. Такі кошти [PERSON] були передані для розрахунків з [PERSON] після чого [PERSON] документацію по ставку оформив на своє ім'я. Незважаючи на оформлення [PERSON] договору оренди ставка на своє ім'я, він, сподіваючись на укладення з ним договору про спільну діяльність, передав останньому для ведення господарської діяльності (ремонт дамби, будівель, закупівлі малька, придбання техніки, та ін..) ще 16 000 гривень. Впродовж 2006- 2009 років [PERSON] під різними приводами ухилявся від юридичного оформлення їхніх прав на оренду ставка, а у 2009 році заборонив з'являтися на ставку, мотивуючи тим, що вони не мають ніякого відношення до вказаного ставка. В 2009 році позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів про вчинення [PERSON] щодо них шахрайських дій. Протягом 2009- 2013 років проводилось досудове розслідування, в ході якого у 2012 році [PERSON] повернув йому 33 864 гривні. Крім того, під час досудового розслідування [PERSON] визнав наявність боргу та обіцяв повернути 16 000 гривень, які на даний час так і не повернув. Відповідач та його представник позов не визнали. В заперечення проти позову покликаються на те, що між сторонами по справі було досягнуто усної домовленості щодо спільної діяльності, у зв"язку з чим вважають що між позивачем та відповідачем мали місце договірні правовідносини. А тому одержані від позивача кошти не є такими, що одержані відповідачем без будь-яких на це правових підстав. Крім цього, відповідач вважає, що [PERSON] компенсував суму переданих йому коштів за рахунок виловленої у ставку риби. При цьому [PERSON] визнав той факт, що дійсно одержував від [PERSON] кошти в сумі 14 000 гривень на розвиток рибного господарства, а не 16 000 гривень, як стверджує позивач. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їхніх представників та дослідивши подані сторонми докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1131 Ц.К. України, яка визначає форму та умови договору про спільну діяльність, такий договір укладається у письмовій формі. Отже, законом для договору про спільну діяльність визначено обов"язкову письмову форму. При цьому згідно ч.2 вказаної статті умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Тобто, для укладення такого договору, необхідно щоб його учасники дійшли спільної згоди щодо всіх істотних умов спільної діяльності. Відсутність такої домовленості та недотримання письмової форми, вказуватиме на те, що договір не укладено, або ж такий правочин є недійсним / нікчемність правочину/. Судом встановлено, і підтверджується поясненням позивача та відповідача, що при попередній усній домовленості на спільну діяльність та фінансування такої діяльності, сторони по справі не додержались вимог закону щодо форми та змісту договору про спільну діяльність, оскільки у письмовій формі такий договір в подальшому не уклали, і будь-які судові рішення про визнання нікчемного правочину дійсним, якщо такий і мав місце, відсутні. При цьому, покликання відповідача та його представника на те, що мало місце усне укладання договору про спільну діяльність та реальне його виконання, не грунтуються на нормах закону, оскільки суперечать вимогам ст. 1131 ЦК України, а належних і допустимих доказів укладання такого договору суду не представлено. Зокрема, з досліджених в судовому засіданні доказів, а саме матеріалів кримінального провадження № 12012002001000305, видно, що розроблявся лише проект договору від підписання якого [PERSON] відмовився, оскільки не досяг згоди щодо всіх його істотних умов з іншими сторонми по ньому. ( а.с. 61-83) З наведеного видно, що дійсно кошти [PERSON] позивачем передавались без будь-яких належно оформлених правових підстав /під чесне слово/. А тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] правомірно вимагає повернення переданих [PERSON] коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягає поверненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доазуванню. Виходячи з того, що відповідачем визнається та обставина, що він одержав від [PERSON] 14 000 гривень, то вказана сума коштів підлягає стягненню з останнього на користь позивача в порядку повернення безпідставного набутого майна в порядку ст. 1212 ЦК України. В той же час, [PERSON] не представлено належних, допустимих та достовірних доказів передачі [PERSON] саме 16 000 гривень, оскільки сам [PERSON] цю обставину заперечує, а його показання, що містятяться в матеріалах кримінального провадження не є ствердними, а тому не можуть бути використані як єдине достовірне джерело на підтвердження цієї обставини. ( а.с. 61-83) Разом з тим, моральна шкода за неповернення [PERSON] [PERSON] одержаних у нього без відповіданої правової підстави коштів до стягнення не підлягає, оскільки вичерпний перелік правових підстав для її відшкодування передбачений ст. 23 ЦК України і до жодної з них заявлена [PERSON] моральна шкода не відноситься. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 14 000 гривень, одержання яких [PERSON] від [PERSON] є доведеним. В іншій частині позовних вимог, що стосується основного боргу та стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved