Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

25.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, відповідно до вимог якої просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , з [INFO] по день смерті [PERSON] - [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що проживала разом із [PERSON] однією сім`єю без укладення шлюбу, разом виховували та утримували дітей, вели спільне господарство і мали спільний бюджет. Ні позивач, ні покійний [PERSON] не перебували у іншому шлюбі. Спільно побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якому прожили тридцять років. Зазначає, що встановлення вказаного факту їй необхідно для оформлення спадкових прав. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 27.04.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено у ній підготовче засідання (а.с.15). 27.03.2019 рокуухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті (а.с.26). Заявник чи його представник у судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду останній подав заяву, згідно з якою заявлені вимогипідтримують повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.76). Представник заінтересованої особи Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської областіу судове засідання не з`явився, однак 17.01.2020 року подав через канцелярію суду «заяву», згідно з якою заявлені вимогивизнаєта просить здійснювати розгляд справи у його відсутності (а.с.43). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що 22 травня 1990 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Козівського районного суду Тернопільської області справа №2-7/1990 р. (а.с.13). Хоча заявниця та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого с.Городище Козівський район Тернопільська область [INFO] , у останніх народилася [PERSON] її батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городищенською сільською радою Козівського району Тернопільської області 09.08.2017 року (а.с.11). Згідно з довідки Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №66/02-19 від 14.02.2018 року, на день смерті [PERSON] з ним проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Як вбачається з листа, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №110/14-01.19.5 від 11.02.2020 року, наявний актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] а/з №09 від 01.08.1987 року складений Городищенською сільською радою Козівського району Тернопільської області. Даний актовий запис про шлюб розірвано 18.06.1996 року Козівським районним відділом ДРАЦС, актовий запис №29. Також повідомлено про відсутність актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , який укладався після 1996 року по Козівському району Тернопільської області (а.с.57). Актовий запис в Городищенській сільській раді про шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] - відсутній, що підтверджується листом Городищенської сільської ради Козівського району Тернопільської області№53/02-14 від 20.02.2020 року(а.с.55). Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає додатковому доказуванню. Крім того, з показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні 21.01.2020 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без укладення шлюбу. Згідно з постановою державного нотаріуса Гетьман І.М. №98/02-31 від 04.06.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.05.1990 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу повторно між ними шлюб не реєструвався. Заповіт на ім`я [PERSON] від імені спадкодавця не посвідчувався(а.с.75). Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідно встановити такі юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога заявника щодо встановлення факту проживання однією сім`єю є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved