Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 липня 2014 року померла [PERSON], яка за часів свого життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачці. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: кв. Гайового [ADDRESS] м.Луганськ, яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1993 року, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради, зареєстрованого 09.12.1996 року Державним комунальним підприємством БТІ в реєстровій книзі №31 з реєстровим номером 9574. 27.06.2017 року позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори. 08.08.2017 року постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки позивачем на підтвердження права власності було надано свідоцтво про право власності від 09.12.1996 року. Згідно норм діючого законодавства державний нотаріус повинен запитати інформацію від органів влади, тощо, які здійснювали таку реєстрацію при видачі свідоцтва про право власності. Державна реєстрація квартири була здійснена Міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Луганська, яке на сьогоднішній день знаходиться в м. Луганську - непідконтрольній українській владі території. У зв'язку з чим вона просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру, яка належала [PERSON], померлій 18.07.2014 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, попередньо надала заяву до суду про розгляд справи в її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, попередньо надала заяву до суду про розгляд справи в її відсутність, підтримала вимоги свого довірителя та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Луганської міської ради в судове засідання 01.11.2017 року не з'явився. Про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 01.11.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 18 липня 2014 року (а.с. 8). Згідно заповіту від 26.06.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №229, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.10.1993 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради, квартира, що розташована за адресою: кв. Гайового [ADDRESS] м. Луганськ, належить на праві приватної власності [PERSON]. Право власності на дану квартиру зареєстровано 09.12.1996 року в ДКП бюро технічної інвентаризації м. Луганська в реєстровій книзі №31 з реєстровим номером 9574 (а.с.6-7). Ринкова вартість зазначеної квартири становить 103700 грн. (а.с.23, 29-52). За заявою [PERSON] 27.06.2017 року було відкрито провадження за спадковою справою № 205/2017 щодо майна померлої 18.07.2017 року [PERSON] (а.с.11). 08.08.2017 року представник позивача за довіреністю - [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав в інтересах [PERSON] після смерті [PERSON], проте їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю інформації у Державному реєстрі прав та неможливістю отримання відомостей на паперових носіях від Міського комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Луганська, а також у зв'язку з неможливістю підтвердження з ким проживав померлий на момент смерті (а.с. 14-15). З зазначеної постанови вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: кв. Гайового [ADDRESS] м. Луганськ. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачене ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, що передбачене ст. 1235 ЦК України. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак, з причини неможливості надати запит до органів, які знаходяться на території, яка є тимчасово непідконтрольною владі України, вона не змогла оформити спадщину на своє ім'я через органи нотаріату. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved