Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу за спільною згодою подружжя. Вимоги мотивовані тим, що з 21.08.1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO] Сімейне життя між ними не склалось, фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, відновити їх вже неможливо. Вони прийняли спільне рішення про необхідність розірвання шлюбу. Подружжя домовилося, що діти проживатимуть разом з батьком [PERSON] Матір буде здійснювати своє право на особисте виховання шляхом систематичних побачень з нимиі, а також спільного відпочинку. Фінансове утримання дитини покаладається на батька, мати буде сплачувати аліменти на їх утримання, спір стосовно майна або інших питань між сторонами відсутні. Заявники в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви, в яких підтримують заявлені вимоги та просять розглянути справу у їх відсутність. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.3 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 21.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сумської міської ради зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено актовий запис № 805, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження /а.с. 5-6/. Подружжя домовилися, що діти проживатимути разом з батьком [PERSON], мати буде здійснювати своє право на особисте виховання шляхом систематичних побачень з ними, а також спільного відпочинку. Фінансове утримання дитини покладається на батька, спір стосовно майна або інших питань між сторонами відсутні /а.с.7-9/. Заявники не бажають проживати однією сім'єю і вважають, що збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. На підставі вищевикладеного суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягє задоволенню, оскільки подружжя тривалий час не проживає однією сім'єю, не веде спільного господарства, наміру збереження сім'ї не мають, що свідчить про те, що сім'я остаточно розпалася, та збереження її при таких обставинах не можливо.

Outcome: approved