Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

29.01.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] року [PERSON] народила від [PERSON] сина [PERSON], що підтверджується актовим записом №1139 в книзі записів актів громадського стану про народження, батьківство щодо якого позивачем визнано у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про народження сина, виданим 24.11.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, відповідно до якого в графі батько зазначено [PERSON]. В зареєстрованому шлюбі з відповідачкою позивач не перебував. Сторони жили однією сім'єю без укладання шлюбу. Дитина відповідно постійно мешкала з батьками та матір'ю позивача в квартирі, що належить останній, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2013 року, відповідачка почала не ночувати вдома за вказаною вище адресою, часом навіть по 2-3 доби поспіль, пояснюючи це ненормованим графіком роботи. В грудні 2013 року відповідачка забрала свої речі, залишила сім'ю та малолітнього сина, і з цього часу проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно. При цьому відповідачка утворила нову сім'ю, з якою і мешкає, та не переймається долею сина. Така поведінка відповідачки як матері загальмовує духовний, моральний і соціальний розвиток дитини. Позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина сприятиме найбільш повному та всебічному забезпеченню прав та законних інтересів дитини, так як відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Також позивач звертає увагу суду на те, що 24.01.2015 року відповідачка власноручно склала нотаріально засвідчену заяву, згідно якої відмовилася від власної дитини та участі у її житті. Так, в заяві за реєстровим № 24 від 24.01.2015 року відповідачка зазначила, що вона «розуміючи значення своїх дій, умови та правові наслідки, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, відносно малолітнього [PERSON], та просить розглядати вказане питання в суді і відповідному органі опіки та піклування без її присутності", чим на думка позивача також підтверджується самоусунення матері від виховання, розвитку та утримання дитини. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] і просила цей позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, а також те, що позивач не заперечував проти вирішення справи у порядку передбаченому даною статтею, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] народила від [PERSON] сина [PERSON], що підтверджується актовим записом №1139 в книзі записів актів громадського стану про народження, батьківство щодо якого позивачем визнано у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про народження сина, що видано 24.11.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, відповідно до якого в графі батько зазначено - [PERSON]. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 7). Як пояснив позивач в судовому засіданні, в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою позивач не перебував. Сторони жили однією сім'єю без укладання шлюбу. Дитина відповідно постійно мешкала з батьками та матір'ю позивача в квартирі, що належить останній, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2013 року, відповідачка почала не ночувати вдома за вказаною вище адресою, часом навіть по 2-3 доби поспіль, пояснюючи це ненормованим графіком роботи. В грудні 2013 року відповідачка забрала свої речі та залишила сім'ю та малолітнього сина, і з цього часу проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно. При цьому відповідачка утворила нову сім'ю, з якою і мешкає, та не переймається долею сина. Така поведінка відповідачки як матері загальмовує духовний, моральний і соціальний розвиток дитини. Позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина сприятиме найбільш повному та всебічному забезпеченню прав та законних інтересів дитини, так як відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Судом встановлено, що 24.01.2015 року відповідачка власноручно склала нотаріально засвідчену заяву, згідно якої відмовилася від власної дитини та участі у її житті. Так, в заяві за реєстровим № 24 від 24.01.2015 року відповідачка зазначила, що вона «розуміючи значення своїх дій, умови та правові наслідки, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, відносно малолітнього [PERSON], та просить розглядати вказане питання в суді і відповідному органі опіки та піклування без її присутності" (а.с. 11). Крім того факт ухилення відповідачки від участі у вихованні дитини підтверджено іншими наданими суду письмовими доказами. Так, згідно Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, з рідною матір'ю [PERSON] давно не спілкувався, вона зовсім не цікавиться життям сина. Син не має бажання спілкуватись та зустрічатися з рідною матір'ю та не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав. Виходячи з наведеного вище, судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, її фізичним та психічним розвитком не займається та не цікавиться. З висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.03.2015 за №108-3550/01 слідує, що органом опіки та піклування розглянуто звернення гр. [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в частині 2 пункту 16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 03.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідачка своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати дитину не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, при чому робить це свідомо, без поважних причин, оскільки позивач не чинив перешкод для виконання нею своїх обов'язків та спілкування з дитиною. Відповідно до заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенко В.С., [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати понесені ним на оплату судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved