Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

15 червня 2020 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на майно [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,98 га, вартістю 29475 гривень 36 копійок, що знаходиться на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, він не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та просить визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, після смерті [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.01.2016 року, оскільки за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 02.07.2007 року секретарем виконкому Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 30, згідно якого на випадок смерті все своє майно заповіла позивачу. Даний заповіт ніким не змінювався та не скасовувався. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,98 га, вартістю 29475 гривень 36 копійок, що знаходиться за межами населеного пункту на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ТР № 000027 від 12.11.2002 року за реєстраційним № 94, кадастровий номер 6122082800:01:001:0035, виданого на ім`я [PERSON] . Згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області № 597/1501/19 від 05.12.20019 року встановлено факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ТР № 000027, виданий на ім`я [PERSON] , належав померлій [PERSON] . Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,98 га, вартістю 29475 гривень 36 копійок, що знаходиться за межами населеного пункту на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, право на спадкування якої належить позивачу у справі. Згідно довідки, виданої виконкомом Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області № 258 від 02.06.2020 року, позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину. Однак, листом приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу Лютого С.І. № 137/01-16 від 26.05.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, виданого на ім`я спадкодавиці. Позивачу рекомендовано звернутися до суду. Згідно оголошення в газеті Колос № 8 від 21 лютого 2020 року, втрачений державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ТР № 000027, виданий на прізвище [PERSON] , вважати недійсним. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем - [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач в порядку спадкування має право на земельну ділянку, що належала спадкодавиці [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved