Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

16 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу в них народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, на теперішній час відповідач проживає окремо, вона самостійно займається вихованням дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток. зазначає, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 3 000 грн. щомісячно. Враховуючи, що відповідач офіційно працює у ЗОШ №13 та займає посаду директора, має стабільний дохід, позивач вважає доцільним стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дочньок в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) до досягнення дітей повноліття. З огляду на наведене позивач просить суд стягнути щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк представник відповідача, адвокат Бондаренко В. Г. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача є безпідставними з огляду на наступне. По-перше, відповідач регулярно здійснює виплати на утримання дітей в розмір 3000 гривень щомісяця, приймає участь у вихованні дітей та додаткових витратах, зокрема, купує іграшки, одяг, продукти харчування, тощо. По-друге, не зважаючи на те, що відповідач окремо проживає від дітей, він не припиняв піклуватись про них, в тому числі, матеріально забезпечує своїх доньок. По-третє, матеріальне становище відповідача не дозволяє виплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку, оскільки він не отримує високого доходу. Заявлений позивачем розмір аліментів до стягнення з заробітку відповідача, не залишить йому фінансових можливостей для власного існування та утримання достатнього рівня проживання. Крім того, на утриманні відповідача перебуває матір-пенсіонерка, яка також потребує матеріальної підтримки. Виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сторона відповідача вважає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на двох дітей складає приблизно 2000 гривень на місяць, тоді як відповідач сплачує й надалі буде сплачувати на утримання двох дочок 3000 гривень. Вказана сума коштів є максимально можливою грошовою сумою, яку відповідач може надавати на утримання дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 3000 гривень щомісячно. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.5, 6). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованими та такими, що базуються на нормах чинного сімейного законодавства України. Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований, працює керівником закладу загальної середньої освіти, його посадовий оклад складає 6451,50 грн. а відтак, як того вимагає ст. 183 СК України повинен сплачувати аліменти у частці від його заробітку. Суд також враховує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає. Наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав судом не встановлено. Суд враховує аргументи відповідача про те, що він також несе витрати матеріального характеру на утримання матері-пенсіонерки, але такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей в розмірі, необхідному для їх гармонійного розвитку та не спростовують обов`язку відповідача як батька [PERSON] та [PERSON] , щодо утримання його неповнолітніх дітей. Також встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку надає допомогу позивачу на утримання дітей, однак позивач, в свою чергу, наполягає на примусовому стягненні аліментів, оскільки з відповідачем у неї складні стосунки, вони мало спілкуються і прохання щодо надання коштів створює їй дискомфорт. Таким чином, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітніх дітей, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище сторін, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання двох дітей у частці від доходу відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved