Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] 06.09.2018 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.04.2002 року вони зареєстрували шлюб у Березовобалківській сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис №03. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Позивач вказує, що причиною розпаду сім'ї стало те, що вони мають різні погляди на життя та різні характери, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, через що постій постійно виникали сварки. Спільно з відповідачем не проживають з червня 2018 року, спільного господарства не ведуть, вважає, що сім'я розпалась остаточно, примирення не можливе. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]»; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.09.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 03 жовтня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з'явилась, в позовній заяві просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзив на позов не подав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 30 квітня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Березовобалківській сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 30 квітня 2002 року Березовобалківською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області (а.с. 9). Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого 28 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції Кіровоградської області та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 3, 4). Як вбачається з довідки №203, виданої 29.08.2018 року Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, син сторін [PERSON] проживає разом з позивачем в [ADDRESS] (а.с. 8). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з червня 2018 року. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач надала суду заяву про залишення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції №0.0.1123700494.1 від 03.09.2018 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved