Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, Відділу Держземагентства у Тлумацькому районі Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення 26 сесії 5 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 09.09.2010 року, визнання частково незаконним та скасування рішення 7 сесії 6 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 23.08.2011 року, визнання незаконним та скасування державного акту серії ЯМ № 532018 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га від 21.08.2012 року, з тих підстав, що 09 вересня 2010 року рішенням 26 сесії 5 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради було затверджено протокол узгоджувальної комісії від 07.09.2010р. «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками гр. [PERSON] та гр. [PERSON]». Рішенням 7 сесії 6 демократичного скликання від 23.08.2011 р. Гарасимівської сільської ради № 67/-6-2011 гр. [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку № 1 - 0,25га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Гарасимів по вул. Українська, 166. На підставі рішення 7 сесії 6 демократичного скликання від 23.08.2011р. Гарасимівської сільської ради № 67/-6-2011 [PERSON] виданий 21.08.2012р. державний акт серії ЯМ № 532018 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. Про вищевказані рішення сесій та державний акт серії ЯМ № 532018 на право власності на земельну ділянку 0,25 га йому стало відомо на початку 2013 р. Вважає, що ці рішення сесій Гарасимівської сільської ради ухвалені з порушенням ст.144 Конституції України, про них його ніхто з посадових осіб Гарасимівської сільської ради не повідомляв, 07.09.2010р. сільською радою складався акт встановлення межі земельної ділянки без його відома та участі, в цьому акті підроблений його підпис, про засідання узгоджувальної комісії 07.09.2010 р. його теж ніхто не повідомляв, рішення цієї комісії він не отримував. По питанню фальсифікації документів, які стали підставою для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] (сусід, земельна ділянка межує з його земельною ділянкою) він звертався до прокуратури. 22 грудня 2014 року Тлумацький РВ УМВС України в Івано-Франківській області листом № 8354 його повідомив, що досудове провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014090240000178 від «12» квітня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК України - закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України та йому рекомендовано звернутись із позовною заявою в суд у порядку цивільного судочинства. Під час досудового розслідування було отримано доступ до проектної документації на земельну ділянку [PERSON] ДП «Карпатським підприємством геодезії, картографії та кадастру» були проведені обміри земельної ділянки [PERSON], в ході якого було встановлено, що відповідно до схеми розміщення земельних ділянок та фактичних обмірів на місцевості, будівля розміщена на ділянці [PERSON] знаходиться на відстані 0.90 м. від межі [PERSON] і відповідає проведеним натурним обмірам. Враховуючи те, що документація [PERSON] не була погоджена [PERSON], а при складанні актів встановлення меж, порушено вимоги п.2 ст.159 та п.5 ст.159 ЗКУ, це в свою чергу не дало можливості [PERSON] оскаржити прийняте рішення Гарасимівської сільської ради, відповідно до ст. 160 ЗКУ. Згідно даних акту заміру земельної ділянки проведеного Гарасимівською сільською радою від 23.03.2014р. та протоколу заміру земельної ділянки проведеної слідчим СВ Тлумацького РВ УМВС в Івано-Франківській області [PERSON] було встановлено, що будівля (стайня, стодола) розміщена на ділянці [PERSON] і знаходиться на відстані 0,50 м. від межі [PERSON] і не відповідає проведеним натурним обмірам. Дану обставину також підтверджує лист ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» № 460 від 20.11.2014р. Зазначає, що він не згідний із даними акту встановлення меж від 07.09.2010 року та планом встановлення меж, який був виготовлений для видачі державного акту на землю, оскільки в них вказано, що будівля, яка розміщена на ділянці [PERSON], знаходиться на відстані 0,50 м. від межі [PERSON], що фактично не відповідає дійсності, так як така відстань складає 0,90м. Оскільки вищевказаними рішеннями сесій Герасимівської сільської ради Тлумацького району, про які він не знав, порушені його земельні права, так як [PERSON] в будь-який час може провести огорожу на відстані вказаній в документації на її земельну ділянку площею 0,25 га., просив продовжити строки для їх оскарження, визнати їх незаконними, скасувати ці рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], а судові витрати покласти на відповідачів. За Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 р. проведено заміну первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник-адвокат [PERSON] позов підтримали, з підстав наведених в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі, оскільки про оспорювані рішення сільської ради та Державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] позивач [PERSON] довідався тільки на початку 2013 р., а тому строк позовної давності [PERSON] не пропущений. Додатково значили, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], підлягає скасуванню, оскільки для його оформлення була використана недостовірна технічна земельна документація на земельну ділянку, в даному випадку має місце накладення земельної ділянки [PERSON] та його земельну ділянку, площі та конфігурації цих сусідніх ділянок не відповідають їх площам та їх розташуванню в натурі. Позивач [PERSON] ствердив, що межові знаки між його господарством та господарством померлого [PERSON] не порушувались та є дійсними. Представник позивача-адвокат [PERSON] зазначив, що рішення сільської ради від 09.09.2010 р. підлягає скасуванню, оскільки питання про затвердження протоколу узгоджувальної комісії від 07.09.2010 р. «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]І.» на сесії сільської ради не розглядалось, про що свідчить Протокол засідання сесії Гарасимівської сільської ради; ні [PERSON], ні інші члени його сімї, які успадкували житловий будинок, розташований на земельній ділянці по вул. Українській, 164а, на розгляд цього питання узгоджувальною комісією та сільською радою не запрошувались, докази щодо цього у матеріалах справи відсутні; крім того такий документ як протокол узгоджувальної комісії від 07.09.2010 р. «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]І.» взагалі не складався, оскільки його примірник не був наданий відповідачами та відсутній в державному архіві. Щодо кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON] про підробку документів сільським головою, повідомили, що Постанова про закриття даного кримінального провадження від 08.12.2014 р., яка міститься в матеріалах, скасована за ухвалою слідчого судді і на даний час триває досудове розслідування. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, оскільки вважає, що її батько [PERSON] межові знаки не порушував, чужу земельну ділянку не захоплював, а документацію на земельну ділянку йому розробляло спеціалізоване підприємство ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру». Зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею [PERSON], яка спадщину прийняла. Вона була присутня при обмірах земельних ділянок та визнала, що відстань від будівлі [PERSON] до межових знаків, які зазначені в Плані встановлення меж, який є частиною технічної документації на земельну ділянку, належну її батькові [PERSON], не відповідає цій відстані в натурі. Представник відповідача сільський голова с. Гарасимів [PERSON] позов не визнала, вказавши те, що всі рішення сільської ради прийняті у відповідності до норм чинного законодавства. Зазначила, що [PERSON] успадкував частину житлового будинку за адресою: вул. Українська, 164 а, с. Гарасимів Тлумацького району, та відповідну земельну ділянку, які належали його батькові [PERSON] Доки був живий батько позивача, жодних непорозумінь щодо межі земельної ділянки між сусідами ([PERSON] та [PERSON]Д.) не виникало. Просили в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, а до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності. Представник Відділу Держземагентства у Тлумацькому районі Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій вказав, що підтримує позицію викладену в запереченні від 04.02.2015 року № 112/10/8, зокрема щодо того, що Відділу Держземагенства в Тлумацькому районі було відомо, про те, що в Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, який є складовою технічної документації на земельну ділянку [PERSON], підпис [PERSON] як суміжного користувача відсутній. Додатково зазначив, що під час приватизації земельних ділянок проводяться геодезичні обміри, тобто проводиться встановлення меж земельних ділянок, а не встановлення відстані до обєктів нерухомого майна. Просив розгляд справи провести без його участі. Свідок [PERSON], слідчий СВ Тлумацького РВ УМВС України в Івано-Франківській області, який був учасником проведення обмірів господарства [PERSON] у с. Гарасимів, вул. Українська, 164а, та складання 23.03.2014 р. Акту заміру земельної ділянки, повідомив, що при проведенні обмірів було встановлено, що фактична відстань до межі від одного з кутів господарської будівлі, розташованої на ділянці [PERSON], не відповідає відстані, зазначеній в технічній документації на земельну ділянку [PERSON] Свідок [PERSON], який був членом земельної комісії Гарасимівської сільської ради у 2010 р., повідомив, що приблизно у вересні 2010 р. він, сільський голова [PERSON], секретар сільської ради, [PERSON], [PERSON], в присутності [PERSON] (землекористувача), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (землекористувача) проводили заміри суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Було встановлено, що межові знаки не порушені. Потім через кілька днів [PERSON] приніс йому додому якийсь документ, який він підписав, бо там були підписи всіх інших членів комісії. Свідок [PERSON], працівник ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру», яка проводило обміри земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] та виготовило технічну документацію на земельну ділянку [PERSON], пояснив, що він був залучений до проведення натурних обмірів земельної ділянки [PERSON] в квітні 2014 р. Підтвердив інформацію, викладену в листі ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» від 20.11.2014 р., ствердив, що будівля, яка розміщена на ділянці [PERSON], фактично знаходиться на відстані 0,90 м від межі [PERSON], а не на відстані 0,50 м, як вказано в технічній документації на земельну ділянку [PERSON] Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (батько позивача) за рішенням ХХ сесії Гарасимівської сільської ради народних депутатів ХХІ скликання від 25.12.1993 р. передано у приватну власність безоплатно для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку в с. Гарасимів площею 0,85 га, в т.ч. під обслуговування житлового будинку 0,25 га та під ОПГ 0,60 га (Том 1 а.с. 76-77). 19.04.2001 р. [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, виданою 19.04.2001 р. (Том 1 а.с. 79). Рішенням Тлумацького районного суду від 04.04.2008 р. визнано за [PERSON] (позивач), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (сестра позивача) право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Українській, 164а в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області по 1/5 частині кожному, а за [PERSON] (матір позивача) право власності на 2/5 частини на житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Українській, 164а в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області (Том 1 а.с. 80). Право власності на цей житловий будинок, господарські будівлі та споруди у вказаних частках було зареєстровано, про що свідчить [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2009 р. (Том 1 а.с. 81). 07.09.2010 р. комісією Гарасимівської сільської ради Тлумацького району в складі: сільського голови [PERSON], депутатів сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що межові знаки бетонні стовпці і сітка були встановлені в 1959 році і на момент огляду порушені не були. З врахуванням цього, комісія склала Акт встановлення межі від 07.09.2010 р., відповідно до якого межові знаки були залишені без змін. Даний Акт був не підписаний [PERSON] (Том 1 а.с. 179). Також 07.09.2010 р. було складено протокол узгоджувальної комісії «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками гр. [PERSON] та гр. [PERSON]» (Том 1 а.с. 68). У цьому протоколі було зазначено, що [PERSON] відмовляється від підпису технічної документації про виконані роботи по видачі державного акту на землю на земельну ділянку [PERSON] в с. Гарасимів, вул. Українська, 166, встановлено, що з боку [PERSON] межу не порушено, між земельними ділянками виділяється чітка межа сформована часом та стовпи огорожі, рекомендовано сільській раді затвердити технічний звіт по оформленню права власності на земельну ділянку та видати акт на землю [PERSON] без підпису [PERSON] згідно площі та розмірів, вказаних в технічному звіті. 09 вересня 2010 року рішенням 26 сесії 5 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було затверджено вищевказаний протокол узгоджувальної комісії від 07.09.2010 р. «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками гр. [PERSON] та гр. [PERSON]», при цьому в рішенні зазначено, що затверджується протокол земельної комісії (Том 1 а.с. 8). Також 09 вересня 2010 року рішенням 26 сесії 5 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було надано дозвіл [PERSON] на оформлення технічної документації по приватизації земельних ділянок загальною площею 1,24 га, в т.ч. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.. Українська, 166 в с. Гарасимів Тлумацького району площею 0,25 га (Том 1 а.с. 181). 23.08.2011 р. рішенням 7 сесії 6 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 67/-6-2011 гр. [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку № 1 - 0,25га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Гарасимів по вул. Українська, 166 (Том 1 а.с. 8 зворот). На підставі рішення 7 сесії 6 демократичного скликання від 23.08.2011 р. Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 67/-6-2011 [PERSON] 21.08.2012 р. був виданий державний акт серії ЯМ № 532018 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га (Том 1 а.с. 9). Суміжними користувачами земельної ділянки, належної [PERSON] за цим актом, були: [PERSON], [PERSON] та Гарасимівська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області. Проте, в Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, який є складовою технічної документації на земельну ділянку [PERSON], підпис [PERSON] як суміжного користувача відсутній (Том 1 а.с. 69). 27 жовтня 2010 року рішенням 27 сесії 5 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було надано дозвіл [PERSON] (матір позивача), [PERSON] (позивач), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (сестра позивача) на оформлення технічної документації по приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у спільну сумісну власність, якою вони користуються з 1991 р. орієнтовною площею 0,25 га по вул. Українській, 164а в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області , а також надано дозвіл [PERSON] (позивач) на оформлення технічної документації по приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,30 га по вул. Українській, 164а в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області (Том 1 а.с. 187). 11.04.2013 р. в Тлумацький РВ УМВС України в Івано-Франківській області звернувся з заявою [PERSON], в якій зазначив, що в березні 2013 р. голова сільської ради с. Гарасимів Тлумацького району [PERSON] підробила два акта встановлення меж господарських угідь, які належать [PERSON] За цією заявою Тлумацьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області 12.04.2013 р. було розпочате кримінальне провадження № 12013090240000178 та проведено досудове слідство, під час якого складено Акт заміру земельної ділянки від 23.03.2014 р. При складанні цього акту голова Гарасимівської сільської ради [PERSON], [PERSON], слідчий СВ Тлумацького РВ УМВС України в Івано-Франківській області [PERSON], начальник СВ Тлумацького РВ УМВС України в Івано-Франківській області [PERSON] провели обміри господарства [PERSON], яке розташоване у с. Гарасимів, вул. Українська, 164а, та встановили, що: відповідно до фактичних обмірів на місцевості, господарська будівля розміщена на ділянці [PERSON] знаходиться на відстані 0,9 м від межі [PERSON] і відповідає натурним обмірам, а відповідно до вивченої технічної документації на земельну ділянку [PERSON], яка розташована у с. Гарасимів, вул. Українська, 166, вказана господарська будівля, яка розміщена на ділянці [PERSON], знаходиться на відстані 0,50 м. від межі [PERSON], не відповідає натурним обмірам (Том 1 а.с. 11). Станом на день винесення рішення по справі досудове розслідування кримінального провадження за заявою [PERSON] про підробку двох актів встановлення меж господарських угідь ([PERSON] та [PERSON]І.) не завершене. Як вбачається з листа директора ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» від 20.11.2014 року № 460 даним підприємством встановлено, що відповідно до схеми розміщення земельних ділянок та фактичних обмірів на місцевості, будівля, яка розміщена на ділянці [PERSON] знаходиться на відстані 0,90 м від межі [PERSON] і відповідає проведеним натурним обмірам. Документація [PERSON] не була погоджена [PERSON], а при складанні актів встановлення меж, порушено вимоги п.2 ст.159 та п.5 ст.159 ЗКУ, що в свою чергу не дало можливості [PERSON] оскаржити прийняте рішення Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області відповідно до ст. 160 ЗКУ (Том 1 а.с. 12). Такі ж дані щодо відстані будівлі позивача встановлені також у акті заміру земельної ділянки та протоколі заміру земельної ділянки від 23.03.2014 року (Том 1 а.с.11, 11 зворот). Висновком судової земельно-технічної експертизи № 15042 від 19.06.2015 р., яка була проведена за Ухвалою Тлумацького районного суду від 22.04.2015 р., встановлено, що площа та конфігурація земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні [PERSON], яка є спадкоємицею [PERSON] за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Гарасимів, вул. Українська, 166, не відповідає площі та кофігурації, зазначеній в технічній документації землеустрою щодо вказаної ділянки. Площа та конфігурація земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні [PERSON] за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Гарасимів, вул. Українська, 164а, не відповідає площі та кофігурації, зазначеній в технічній документації землеустрою щодо вказаної ділянки, яка міститься в матеріалах справи. Встановлено, що має місце накладання земельної ділянки по вул. Українській, 166 в с. Гарасимів Тлумацького району, кадастровий номер № 2625681301:02:001:0019, наданої Державним актом на право власності на земельну ділянку [PERSON], спадкоємцем якого є відповідачка [PERSON], на земельну ділянку, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON], по вул. Українській, № 164а в с. Гарасимів Тлумацького району. Площа накладання становить 0,0024 га. Фактичні відстані від межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] до будівлі, розташованої на земельній ділянці [PERSON], не відповідають відстаням, зазначеним в плані встановлення меж (Том 1 а.с. 10 зворот) та абрису земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (Том 1 а.с. 221-234). Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п.34 ст.26 та ст. 46 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно ст. 59 Земельного кодексу України рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим, іншими законами, та відповідно уповноважені представляти інтереси держави в спірних правовідносинах. Частиною 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до вимог ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. При цьому, збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Згідно ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. У відповідності до норм ст.ст. 159, 160 ЗК України земельні спори розглядаються як правило за участю зацікавлених сторін, які обовязково повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду справи. У рішенні органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання. Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитись з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його. Згідно з чинним ЗК України земельні спори розглядаються на сесіях рад чи засіданнях їх виконавчих органів. Рішення з земельного спору повинно бути винесене компетентним органом, тобто тим органом, якому підвідомчий спір. Рішення щодо земельного спору повинно містити: вступну частину, в якій зазначається час і місце його розгляду, найменування органу, що його постановив, перелік осіб, які його приймали, найменування сторін та інших осіб, що брали участь у справі; описову частину, де викладається суть вимоги заявника, заперечень відповідача; мотивувальну частину, де обгрунтовуються висновки з урахуванням фактичних обставин. Вони повинні цілком відповідати всім документам (доказам), що наявні у справі; резолютивну частину, де міститься кінцевий висновок, підсумок щодо спору, порядок його виконання та строки і порядок оскарження. Рішення сесії Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 09.09.2010 р. «Про затвердження протоколу земельної комісії» в цілому не відповідає вищезазначеним вимогам, ним формально затверджено протокол узгоджувальної (а не земельної) комісії від 07.09.2010 р., створеної невідомо ким, з невідомими повноваженнями, оскільки з пояснень сільського голови с. Гарасимів [PERSON] випливає, що розпорядження про створення такої комісії по розгляду земельного спору між [PERSON] та [PERSON] нею не видавалось. Як видно з Акта встановлення межі від 07.09.2010 р. та спірного рішення від 09.09.2010 р., при вирішенні органом місцевого самоврядування земельного спору не вивчались земельно-облікові документи Гарасимівської сільської ради, матеріали інвентаризації земель Гарасимівської сільської ради та будь-які інші документи. Крім того, питання про затвердження протоколу узгоджувальної комісії від 07.09.2010 р. «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]І.» на сесії сільської ради не розглядалось, про що свідчить Протокол засідання сесії Гарасимівської сільської ради, в якому відсутня інформація про розгляд даного питання. В свою чергу протокол земельної комісії від 07.09.2010 р. «Про встановлення межових знаків між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]І.» взагалі не складався, оскільки його примірник не був наданий суду відповідачами та відсутній в державному архіві. Жодними документами, доданими сторонами по справі, не було підтверджено, та під час судового розгляду не було встановлено те, що позивач [PERSON] та інші члени його сімї, які успадкували житловий будинок, розташований на земельній ділянці по вул. Українській, 164а, були повідомлені про час та місце розгляду земельного спору, про орган, яким буде розглядатись спір. [PERSON] не були розяснені права, передбачені ст.160 ЗК України і, відповідно, він ними не скористався. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що рішення 26 сесії 5 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради від 09 вересня 2010 року підлягає до скасування. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 118 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності, здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], який був погоджений Управлінням Держкомзему у Тлумацькому районі та сільським головою м. Гарасимів Тлумацького району [PERSON]. Проте, при затвердженні технічної документації із землеустрою ні Управлінням Держкомзему у Тлумацькому районі (реорганізовано у Відділ Держземагенства у Тлумацькому районі), ні Гарасимівською сільською радою Тлумацького району не зроблено належних правових висновків щодо відсутності в цих документах підпису [PERSON] як суміжного землекористувача та про наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо розміру та конфігурації земельних ділянок, а також належним чином не перевірено подану на затвердження технічну документацію з землеустрою. При поступленні документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON] в управління Держкомзему в Тлумацькому районі на погодження, останнє мало дослідити та перевірити відповідне рішення Гарасимівської сільської ради, кадастровий план земельної ділянки, погоджений сільським головою, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, та виявити, що [PERSON] межі земельної ділянки не погоджував, і з врахуванням цього не приймати рішення про затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку № 1 площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Українська, 166, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. З врахуванням вищенаведеного, та того, при прийнятті рішення 7 сесії 6 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 67/-6-2011 від 23.08.2011 р., було порушено процесуальний порядок прийняття рішення і воно є похідним від рішення сесії Гарасимівської сільської ради від 09.09.2010 р. «Про затвердження протоколу земельної комісії», його також слід скасувати в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку № 1 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Гарасимів по вул. Українська, 166. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Що стосується скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, то суд зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право постійного користування земельними ділянками, права колективної власності на землю, не передбачено можливості внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою переробку всієї технічної документації. Отже, виходячи із порядку видачі Державних актів та їх реєстрації, для того, щоб внести зміни у державний акт, його слід визнати незаконним (скасувати), а потім виготовити новий державний акт. Оскільки рішення 7 сесії 6 демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 67/-6-2011 від 23.08.2011 р. про затвердження технічної документації гр. [PERSON] підлягає скасуванню, то і державний акт серії ЯМ № 532018 від 21.08.2012 року на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Українська, 166, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, виданий [PERSON] на виконання цього рішення, також підлягає скасуванню, оскільки розмір та конфігурація земельної ділянки [PERSON] відображеної у цьому акті не відповідає розміру та конфігурації земельної ділянки в натурі. Необхідність визнання Державного акту недійсним в судовому порядку обумовлюється ще й тим, що Державні акти на право власності на землю, право постійного користування підлягають обовязковій державній реєстрації. Відповідно до ст. 27 п.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. Цієї ж думки притримується Пленум Верховного Суду України в Постанові від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначивши, що «Виходячи з положень ст.ст. 8, 124, 158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, ст.24 ЦПК України, ст.12 ГПК України судам підвідомчі справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсним державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками». Щодо заяв відповідачів про застосування строку позовної давності як підстави для відмови у позові слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін у справі, позивач [PERSON] довідався про порушення своїх прав на початку 2013 р., жодних доказів на спростування цього факту відповідачами суду не надано. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати по даній справі становлять 10852, 80 грн. та складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 730,80 грн., які підтверджуються квитанціями № 16 від 05.01.2015 р., № 10881935 від 17.01.2015 р., № 3 від 26.01.2015 р. (Том 1 а.с. 1, 2, 20), витрат на правову допомогу в сумі 3410,0 грн., які підтверджуються Договором про надання правової допомоги по цивільній справі від 05.01.2015 р., розрахунком, квитанцією № 000070 від 09.07.2015 р. (Том 2 а.с. 10, 11, 12), та витрат, повязаних з проведенням судової земельно-технічної експертизи в сумі 6712,00 грн., що підтверджується рахунком № 42 від 06.05.2015 р., квитанцією № 16 від 13.05.2015 р. (Том 2 а.с. 8, 9). Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі в сумі 10852,80 грн., розподіливши їх між відповідачами в рівних частках. На підставі ст.ст. 12, 59, 116, 118, 122, 126, 152, 155, 158-160 ЗК України, ст.ст. 10, 26, 46 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 257, 261 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved