Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Ковельської міської ради № 152 від 27.06.1975 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража. В 1975 році [PERSON] виготовив будівельний паспорт на будівництво індивідуального гаража за адресою м. Ковель, квартал № 26 по вул. Театральна № 47 та побудував даний гараж. 25.08.2000 року [PERSON] помер та після його смерті спадкове майно успадкувала його дочка [PERSON], яка є відповідачем по справі. Однак після смерті батька [PERSON] відповідач [PERSON] не оформила свої спадкові права на гараж, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи. Позивач вказує, що він у 2005 році по усній домовленості з відповідачем почав користуватися вищевказаним гаражем та в січні 2007 року сплатив відповідачу гроші за гараж, яка в свою чергу обіцяла, що виготовить документи на гараж, після чого сторони оформлять договір купівлі-продажу. Крім цього, позивач зазначає, що він користуюся вказаним гаражем більше десяти років, добросовісно володіє ним, зробив ремонт, здійснює технічне покращення. Враховуючи викладене, покликаючись на норми чинного законодавства, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на гараж № 47, розташований в кварталі № 26 по вулиці Театральній в м. Ковелі Волинської області в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю, та не заперечує проти задоволення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 01 січня 2001 року. Згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради депутатів трудящих № 152 від 27.06.1975 року «Про відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва і внесення змін у рішення, прийняті по денному питанню раніше, та дозвіл на будівництво індивідуальних гаражів» було дозволено будівництво індивідуального гаража [PERSON] (так в рішенні) в кварталі №26 по вул. Театральній в м. Ковелі Волинської області. Таким чином гараж № 47 в кварталі № 26 по вул. Театральній в м. Ковелі належав [PERSON], що додатково підтверджується Будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 04.06.1975 року. Як встановлено з технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна, виготовленого ТзОВ "ЕК КОНТАКТ", право власності на зазначений гараж не зареєстровано. 25.08.2000 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26.08.2000 року Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі й на вказаний гараж. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВР № 547935, виданого 27.03.2001 року державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON], встановлено, що спадкоємцем майна померлого є його дочка [PERSON]. Однак, остання з часу відкриття спадщини (понад шістнадцять років) до нотаріальної контори із заявою щодо спадкових прав на індивідуальний гараж № 47 в кварталі № 26 по вул. Театральній в м. Ковелі не заявляла. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а з аналізу змісту ст. ст.1222, 1241 ЦК України вбачається, що спадкування за законом має місце лише тоді і в тому обсязі, в якому воно не змінено заповітом, крім випадків права на обовязкову частку у спадщині, незалежно від заповіту. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1261 ЦК України відповідач, як дочка померлого [PERSON] має право першої черги спадкування за законом після смерті померлого батька. Дана обставина визнана сторонами, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 82 ЦПК України. Згідно письмової розписки від 05.01.2007 року, встановлено, що [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 700 (сімсот) доларів США, за гараж № 47 в кварталі № 26 по вул. Театральній в м. Ковелі, який остання успадкувала після смерті батька [PERSON], однак не оформила спадкових прав. Таким чином у 2007 році до [PERSON] перейшло право користування спірним гаражем на підставах, не заборонених законом. З часу виникнення права на користування цим гаражем, [PERSON] відкрито володіє цим нерухомим майном. Будь-яких заперечень щодо його володіння не виникало. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а в суду не виникає сумнівів в достовірності цих обставин. Отже судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] з 2005 року, тобто більше десяти років, як добросовісний набувач відкрито, безперервно, очевидно для третіх осіб (в тому числі й для спадкоємця померлого [PERSON]П.) володіє нерухомим майном, а саме - гаражем № 47 в кварталі № 26 по вул. Театральній в м. Ковелі Волинської області, а тому має право отримати даний обєкт нерухомого майна у власність в порядку набувальної давності. Таким чином в судовому засіданні доведено обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, а саме право позивача на індивідуальний гараж № 47 в кварталі № 26 по вул. Театральній в м. Ковелі в порядку набувальної давності. Зважаючи на обставини по справі, судові витрати суд залишає за сторонами.

Outcome: approved