Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

14 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказала, що 17 лютого 1999 року між нею та [PERSON] було укладено на товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким вона стала власником 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено на Українській Універсальній біржі нерухомості, право власності на будинок було зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір не посвідчувався. [PERSON] прохала суд постановити рішення, яким визнати дійсним купівлі-продажу 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS], придбаного відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 лютого 1999 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в товарній біржі «Українська Універсальна біржа». Ухвалою суду від 18.12.2018 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] придбала у [PERSON] 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 17.02.1999 р.,а.с.8). Вказане будинковолодіння складається з: кв. №2 - коридор, пл. 7,2 кв. м., кухні пл. 8,5 кв. м., кімнати житлової пл. 12,7 кв. м. , сіни пл. 4,1 кв. м., кухні пл. 5,3 кв. м., 2/3 частини сараю Б, 1/2 частини погреба, вбиральні Е., Вказане право власності на 13/25 частин житлового будинку зареєстроване на Лубенському міжміському бюро технічної інвентарізації в Реєстровій книзі 46 за № 269 (а.с.8). Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] передала у власність [PERSON] 13/25 частин спірного будинковолодіння, а остання сплатила їй обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Біржі нерухомості «Українська Універсальна біржа» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1999 році. Тому на підставі ст.220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В ході судового розгляду встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю було передано гроші за будинок, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач, [PERSON] набув право власності на 13/25 частин будинковолодіння [ADDRESS], за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню. В зв'язку з тим, що позивач наполягає на не стягненні з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved