Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останнього, з врахуванням уточнених позовних вимог, грошові кошти в сумі 186 120 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ним та [PERSON] було укладено договір комісії, згідно якого відповідач за його дорученням повинен був здійснити придбання автомобіля «Рено», з цією метою він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 6\~000 доларів США та 24\~000 гривень. Разом з тим, в порушення умов договору, відповідач придбання автомобіля не здійснив, а грошові кошти не повернув, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як роз'яснено у Пленумі Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Статтею 1012 ЦК України визначено умови договору комісії, зокрема, законодавцем встановлено, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Як слідує зі встановлених судом обставин, між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору комісії, встановлених частиною третьою статті 1012 ЦК України, стосовно умов про майно та його ціну, а саме - відповідно до договору [PERSON] взяв у [PERSON] 6000 доларів США та 24\~000 гривень для придбання автомобіля «Рено». Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 639 договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Глава 69 розділу ІІІ Цивільного кодексу України не встановлює щодо договору комісії певної обовязкової форми. Стаття 1022 ЦК України передбачає, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Аналізуючи положення Глави 69 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, слід зробити висновок, що неповернення комітенту товару, переданого під реалізацію, або його вартості, є істотним порушенням договору комісії зі сторони комісіонера. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки судом встановлено порушення відповідачем зобовязання за договором, суд приходить до висновку , що з відповідача, відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, слід стягнути грошові кошти за неналежне виконання зобовязання в розмірі 6\~000 доларів США , що станом на 10.02.2017 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 186 120 гривень, а також 24\~000 гривень. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 186\~120 гривень. Як передбачено ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Згідно п.9,10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір » інваліди І та ІІ групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях. В судовому засідання встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом І групи, відповідно до наданої фотокопії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААИ №621173 року. Таким чином, відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Як передбачено ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст.16, 526, 610, 625, 638, 639, 1011, 1012, 1021, 1025 ЦК України,

Outcome: approved