Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, третя особа Державний нотаріус Голованівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON], якій належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,06 га., розташована на території Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області. Зазначає, що є спадкоємцем за заповітом, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки заповіт було складено на право на земельну частку (пай) згідно сертифікату, на який взамін було видано Державний акт на право приватної власності на землю, внаслідок чого отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. У зв'язку з наведеним, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,06 га., розташовану на території Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2016 року залучено у справі у якості співвідповідача [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшло. Представник відповідача Бузникуватської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Третя особа Державний нотаріус Голованівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника нотаріальної контори. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Бузникувате Вільшанського району Кіровоградської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 22 грудня 2015 року виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.7). За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Бузникуватське», що знаходиться в с. Бузникувате і належить їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Вільшанською районною державною адміністрацією 05 березня 1998 року на підставі рішення від 15 вересня 1997 року №205-р. Вказаний заповіт посвідчений 14 березня 2000 року секретарем Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області Москаленко Т.О.та зареєстрований в реєстрі за № 11 (а.с.28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 4,06 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 10 грудня 2001 року головою Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №242 (а.с.27). Згідно листа відділу Держгеокадастру у Вільшанському районі №К-50/0-49/6-16 від 25.07.2016 року, Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку [NUMBER] площею 4,06 га. було видано громадянці [PERSON] 10 грудня 2001 року Бузникуватською сільською радою Вільшанського району Кіровогравдської області, взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до інформації державного нотаріуса Голованівської районної державної нотаріальної контори Бурдейни Г.І. №308/01-16 від 15.09.2016 року та наданими інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON], яка померла [INFO], заведено спадкову справу №52/2016 р.. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину у встановлений законом строк. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що заповіт [PERSON] від 14 березня 2000 року, номер в реєстрі 11 чинний. Згідно з довідкою, виданою Бузникуватською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області за №274 від 06 жовтня 2016 року, заповіт складений [PERSON] 14 березня 2000 року та зареєстрований в реєстрі №11 не був змінений та скасований. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Голованівської районної державної нотаріальної контори Бурдейни Г.І. від 26 липня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку [NUMBER] розміром 4,06 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області у зв'язку з невідповідністю правовстановчого документа наданого спадкоємцем змісту заповіту посвідченого від імені спадкодавця 14 березня 2000 року Бузникуватською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області в реєстрі за № 11(а.с.12). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Натомість, ч.2 ст.1236 ЦК України передбачає, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що згідно заповіту [PERSON] 14 березня 2000 року заповіла на випадок своєї смерті право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП "Бузникуватське", що знаходиться в с. Бузникувате і належить їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], інших земельних часток (паїв), окрім вищевказаної земельної ділянки, [PERSON] не мала. Таким чином вона висловила свою волю в результаті вільного волевиявлення передати позивачу у спадщину саме земельну частку (пай), якою володіла на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) і на час складення заповіту державний акт вона ще не отримала. Спадкування - це перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. На час складання заповіту [PERSON] мала право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] від 5 березня 1998 року. Земельна частка (пай) - це частка землі, визначена в результаті поділу земель колективної власності і виражена в умовних кадастрових гектарах. Право на земельну частку (пай) - це право особи на землю, яке виражене в умовних кадастрових гектарах, яким він володіє, користується і розпоряджається на власний розсуд, в тому числі може заповідати. Крім того власник земельного паю має право на його виділення в натурі (на місцевості). Таким чином, [PERSON] за життя набула право на землю, яке заповіла [PERSON], який прийняв спадщину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Під дію ст.1257 ЦК України заповіт не підпадає, оскільки відсутні будь-які докази про визнання його недійсним у встановленому законом порядку. Отже позивач згідно посвідченого секретарем Бузникуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області Москаленко Т.О. заповіту від 14 березня 2000 року (реєстраційний №11) є спадкоємцем [PERSON] на земельний пай, оскільки воля спадкодавця щодо земельної частки паю, яку вона заповіла позивачу, не зважаючи на отримання спадкодавцем державного акту на земельну частку пай залишилась незмінною, а тому відсутність точного визначення та конкретизації земельного паю, який передавався позивачу за заповітом не має жодного відношення до волі заповідача, який свій заповіт не змінював та не скасовував і який є чинним. Тобто, при вирішенні спору про спадкування права на земельну ділянку основним документом, що посвідчує таке право, є заповіт, складений самим спадкодавцем, де висловлена його воля, а тому право власності на земельну ділянку необхідно визнати за відповідачем, як спадкоємцем за заповітом. Враховуючи викладене, на підставі ст. 213 ЦК України, суд приходить до висновку, що справжнє волевиявлення (розпорядження) спадкодавця на випадок своєї смерті було спрямоване на перехід права власності на землю, право на яку було посвідчене сертифікатом, а потім і державним актом, виданим на підставі цього сертифіката, - до позивача, що є підставою для визнання за ним, відповідно до п. г ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, права власності на спадщину (земельну ділянку) за заповітом. Осіб, які відповідно до ст.1241 ЦК України мали б право на обов'язкову частку у спадщині судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved