Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

19.10.2017р. МТСБУ звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 11690,26 грн. (а.с. № 3 -6). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 08.08.2014р. о 18 год. 30 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ», д/н [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керування водія [PERSON], під час ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки, постраждалих осіб не має. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014р. у справі №201/10866/2014-п, водія [PERSON], визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], не була застрахована жодним чинним полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON] завдано майнову шкоду, яка повинна бути відшкодована заподіювачем шкоди або відповідальною особою. 30.09.2014р. із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ звернулася власниця автомобіля «ЗАЗ». Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу за №16/09/14 складеного 11.09.2014р., вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 11690,26 грн. (з ПДВ). 14.10.2014р. МТСБУ визначило розмір регламентної виплати потерпілій в сумі 11690,26 грн., та 21.10.2014р. відповідна сума коштів була перерахована на картковий рахунок власника, зазначеній у заяві на виплату від 30.09.2014р. Відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ отримало право на відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у звязку із ДТП, що відбулася з вини [PERSON], загальна сума яких складає 11690,26 грн., які позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати в розмірі 1600 грн. 26.03.2018р. до суду надійшло клопотання представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 17.01.2018р. - а.с. №51), в якому представник зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 50) Відповідач [PERSON] в судові засідання 21.12.2017р., 26.03.2018р. та 16.05.2018р. тричі поспіль не зявився, про дату та час слухання повідомлявся кожного разу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 27.10.2017р. (а.с. №34), відповідач зареєстрованим не значиться. Конверти з судовими повістками на 21.12.2017р. та 26.03.2018р. були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 42 ,44). Згідно відомостей з офіційного інтернет-сайту «Укрпошта» конверт з судовою повісткою на 16.05.2018р. було вручено особисто адресатові 05.04.2018р. (а.с. № 48,49). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судові засідання тричі не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.,передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 16.05.20178р. здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.08.2014р. о 18 год. 30 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ», д/н [NUMBER], рухаючись в районі будинку №15 по вул. Набережній Леніна в м. Дніпропетровську, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керування водія [PERSON], який зупинився попереду. Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САФ994127 власником транспортного засобу автомобіля [NUMBER] є [PERSON] (а.с. № 9). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014р. у справі № 201/10866/2014-п, водія [PERSON], 15.10.1984р. народження, визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. №13). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, в результаті даної ДТП, з вини водія [PERSON], був пошкоджений автомобіль [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON], яким на момент ДТП керував водій [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була забезпечена договором ОСЦПВ (страховим полісом) серія АС/8413715, страховик ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», терміном дії з 15.06.2014р. по 14.06.2015р. (а.с. № 10). На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору ОСЦПВ, що підтверджується відомостями Централізованої бази даних з офіційного інтернет-сайту МТСБУ (а.с. № 11). Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №16/09/14 від 11.09.2014р., складеного оцінювачем [PERSON] вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні автомобіля [NUMBER] складає 11690,26 грн. (а.с. № 17-19). Завдана шкода особисто винуватцем ДТП потерпілій відшкодована не була. У зв'язку з чим власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою від 30.09.2014р. (а.с. №28). У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля, МТСБУ було прийнято рішення (Наказ № 5283 від 16.10.2014р., а.с. № 29 зв.) про відшкодування шкоди та виплачено власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON] грошові кошти в розмірі 11690грн.26коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/24270 від 20.10.2014р. (а.с. №30). Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги звіт про оцінку №16/09/14 від 11.09.2014р. по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та здійснило регламентну виплату потерпілій особі [PERSON], в розмірі 11690 грн. 26 коп.. а отже, відповідно до ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону, після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 11690 грн. 26 коп. Як зазначено в правовій позиції, висловленої ВСУ у справі №6-2188цс16 від 16.11.2016р.: «Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 11690грн.26коп., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мала би до відповідача [PERSON], а відтак, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.147 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved