Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

15 травня 2014 року Мале промислово-будівельне підприємство «Грань» (далі за текстом МПБП « Грань») звернулося до Тельманівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON],обґрунтовуючи вимоги тим,що 08 квітня 2003 року між сторонами укладено усний договір оренди нерухомого майна Спортивно - оздоровчого комплексу «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,яке складається з: готелю з площами приміщень; основна частина 752,2 кв.м., 2 поверх - 867,7кв.м., спортивна зала -169,6 кв.м., прибудова 18,9 кв.м., балкон - 19,8 кв.м.; каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м..; сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м; шести альтанок площею 12,4 кв.м. кожна; кафе з площами приміщень: на 1 поверсі - 219,4 кв.м., мансардному поверсі 216,6 кв.м,, тамбур - 8,2 кв.м., тераса- 41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м, 2,1кв.м.; підвалу площею 271,5 кв.м., з входом площею 10,9 кв.м.; бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою - 74,1 кв.м.; прибудовою - 14,3 кв.м.; сторожки площею - 9,2 кв.м., з ганком площею 2,6 кв.м., шашличної площею 9,2 кв.м. , строком на 10 років із щомісячною орендною платою 10 000 грн. В кінці січня 2014 року представник МПБП«Грань» прибув до [PERSON] з проханням виконати умови усного договору та сплатити суму боргу по орендній платі за весь час у розмірі 100 000 грн., проте [PERSON] відмовив у виплаті вказаної суми. Вважаючи,що відмова [PERSON] грубо порушує права підприємства як власника,просили визнати усний договір оренди вищевказаного нерухомого майна від 08 квітня 2003 року розірваним, стягнути з [PERSON] на користь МПБП « Грань» суму боргу у розмірі 100 000 грн. та зобов*язати [PERSON] звільнити нерухоме майно. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до МПБП» Грань» про визнання права власності на вищевказане нерухоме майно в порядку набувальної давності. Рішенням Тельманівського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року в задоволенні позову МПБП «Грань» до [PERSON], третя особа Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про стягнення суми боргу - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до МПБП «Грань», третя особа Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності- задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: на Спортивно - оздоровчий комплекс "[INFO]", який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з: готелю з площами приміщень: основна частина 752,2 кв.м., 2 поверх -867,7 кв.м., спортивна зала - 169,6 кв.м., прибудова 18,9 кв.м., балкон - 19,8 кв.м.; каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м.; сцени площею -23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею97,0 кв.м.; шести альтанок площею 12,4 кв.м. кожна; кафе з площами приміщень: на 1 поверсі -219,4 кв.м., мансардному поверсі 216,6 кв.м. ,тамбур - 8,2 кв.м., тераса- 41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м., 2,1 кв.м.; підвалу площею 271,5 кв.м, з входом площею 10,9 кв.м.; бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою -74,1 кв.м., прибудовою -14,3 кв.м; сторожки площею 9,2 кв.м., з ганком площею 2,6 кв.м.; шашличної площею 9,2 кв.м. 19 травня 2016 року Києво-Святошинське ВУЖКГ звернулося до Приморського районного суду Запорізької області з заявою про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 246/563/14-ц, яка розглядалась Тельманівським районним судом Донецької області за позовом МПБП «Грань» до [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до МПБП «Грань» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, з метою апеляційного оскарження рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року та додатковим рішенням від 15 вересня 2016 року на підставі наданих копій документів відновлено втрачене судове провадження по вказаній цивільній справі №246/563/14-ц ( провадження № 2/246/328/2014 ) . В апеляційній скарзі представник Києво-Святошинського ВУЖКГ, що діє на підставі довіреності, Нурищенко С. В.просить рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно Спортивно-оздоровчий комплекс « [INFO] « ,який знаходиться за адресою : [ADDRESS] скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити.В обгрунтування доводів посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.Зокрема,зазначає,що власник майна Києво-Святошинське ВУЖКГ участі у судовій справі не приймало ,та фактично судовим рішенням вирішено питання про право власності на майно за відсутності законного власника і без наявних на це підстав . У судовому засіданні апеляційного суду представник Києво-Святошинського ВУЖКГ,що діє на підставі довіреності, Нурищенко С. В. підтримав доводи апеляційної скарги . У судове засідання апеляційного суду представник МПБП «Грань»не з*явився,належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи,шляхом отримання судової повістки ,про що свідчить витяг з реєстру відстеження пересилання поштових відправлень (справа № 246/563/14-ц а.с.152,153 ) та особисто судову повістку отримав директор МПБП « Грань» Погребняк С.І. (справа № 246/563/14-ц а.с. 149). Представник третьої особи Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у судове засідання не з*явився,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи,шляхом отримання судової повістки,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка про виклик до суду (справа № 246/563/14-ц а.с.147,148) . [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не з*явилися,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи : [PERSON]-шляхом отримання 10 листопада 2016 року телефонограми ,зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за № 2008 (справа № 246/563/14-ц а.с. 133-134) та розміщення повідомлення про призначення справи до розгляду на офіційному сайті «Судова влада України» апеляційного суду Донецької області ,як для осіб,які перебувають в зоні АТО (справа № 246/563/14-ц а.с.135) . Представник [PERSON] - [PERSON],що діє на підставі довіреності,шляхом розміщення повідомлення про призначення справи до розгляду на офіційному сайті «Судова влада України» апеляційного суду Донецької області ,як для осіб,які перебувають в зоні АТО (справа № 246/563/14-ц а.с.136) . Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника Києво-Святошинського ВУЖКГ,дослідивши матеріали справ №2-в/326/1/2016 ( 326/671/16 цр ) та № 2/246/328/2014 (246/563/14-ц),перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,а рішення суду в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції. Згідно апеляційної скарги Києво-Святошинського ВУЖКГ рішення суду оскаржується лише в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності ,тому апеляційний суд відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині . В іншій частині рішення суду не оскаржується. З відновленного втраченого судового провадження №2-в/326/1/2016 ( 326/671/16 цр ) вбачається,що ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю ,суд першої інстанції виходив з того,що МПБП » Грань» з 08 квітня 2000 року орендувало об*єкт нерухомості у Києво-Святошинського ВУЖКГ. 25 травня 2002 року підприємство «Грань» уклало договір підряду з ПП [PERSON],який виконав підрядні ремонтно-будівельні роботи на суму 3 000 000 грн. 20 лютого 2003 року між [PERSON] та МПБП» Грань» був підписаний попередній договір купівлі-продажу об*єкта нерухомості Спортивно-оздоровчого комплексу «[INFO]»,згідно якого [PERSON] передав МПБП « Грань» в якості завдатку 100 000 грн., а до 10 березня 2003 року сторони мали підписати основний договір купівлі-продажу за ціною 1 000 000 грн. з вирахуванням суми завдатку .В подальшому МПБП » Грань» передало об*єкт [PERSON] за актом приймання-передачі від 25 лютого 2003 року,але основний договір так і не укладений.Оскільки між сторонами було фактично укладено договір купівлі-продажу, [PERSON] з 25 лютого 2003 року відкрито,добросовістно та безперервно володіє об*єктом ,тому відповідно до вимог ст.344 ЦК України ,останній набув право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна,оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам норм матеріального права. Відповідно до ст.11 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне. Апеляційним судом, з відновленного втраченого судового провадження №2-в/326/1/2016 (326/671/16 цр ) встановлено,що 08 квітня 2000 року між Києво-Святошинським ВУЖКГ та ПМБП «Грань» був укладений договір оренди майна з правом викупу, яке відповідно до акту прийому-передачі піонерського табору «[INFO] « , було передано в оренду орендарю терміном на 25 років . 25 травня 2002 року між МПБП « Грань» та ПП [PERSON] укладено договір підряду, на виконання ремонтно-будівельних робіт на суму 3 000 000 грн. 20 лютого 2003 року між МПБП « Грань» та [PERSON] був підписаний попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: Спортивно-оздоровчий комплекс «[INFO]», що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та складається з: готелю з площами приміщень: основна частина 752,2 кв.м., 2-й поверх 867,7кв.м., спортивна зала - 169,6 кв.м., прибудова 18,9 кв.м., балкон - 19,8 кв.м.; каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м.; сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м.; шести альтанок площею 12,4 кв.м. кожна; кафе з площами приміщень: на 1 поверсі - 219,4 кв.м., мансардному поверсі 216,6 кв.м., тамбур - 8,2 кв.м., тераса -41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м., 2,1 кв.м.; підвалу площею 271,5 кв.м., з входом площею 10,9 кв.м.; бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою - 74,1 кв.м., прибудовою 14,3 кв.м.; сторожки площею 9,2 кв.м., з ганком площею 2,6 кв.м.; шашличної площею 9,2 кв.м. Відповідно до умов якого [PERSON] передав МПБП « Грань» в якості завдатку 100 000 грн., а до 10 березня 2003 року сторони мали підписати основний договір купівлі-продажу за ціною 1 000 000 грн. з вирахуванням суми завдатку . За актом прийому-передачі нерухомого майна МПБП « Грань» передав [PERSON]вказаний спортивно - оздоровчий комплекс . Основний договір укладений не був. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В обгрунтування позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно [PERSON] посилався на положення ст.344 ЦК України ,а також на обставини того, що фактично з МПБП « Грань» був укладений договір купівлі-продажу . Апеляційний суд,надаючи правову оцінку вказаним обставинам,зазначає,що за таких обставин на дані правовідносини не поширюються вимоги ст.344 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.61 ПК України обставини ,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі ,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини . Також,з досліджених матеріалів справи ,апеляційним судом встановлено,що рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2013 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Києво-Святошинської районної ради, Києво-Святошинського ВУЖКГ до Бузівської сільської ради, треті особи ,які не заявляють самостійних вимог на предмет спору КП « БТІ» Києво-Святошинської районної ради Київської області ,МПБП « Грань» про визнання права власності,постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 травня 2013 року, яким рішення Господарського суду Київської області від 27 лютого 2013 року залишено без змін ,а також постановою Вищого господарського суду України від 11 вересня 2013 року , було встановлено факт того ,що об*єкт у власність МПБП « Грань» не передавався ,а перебував в комунальній власності територіальних громад Києво-Святошинського району як оздоровчий табір ,розташований на земельній ділянці площею 4,6436 га,наданій для обслуговування дитячого табору відпочинку» [INFO] « Києво-Святошинського ВУЖКГ відповідно до державного акту на право постійного користування землею [NUMBER] від 25 листопада 2002 року. А саме Києво-Святошинське ВУЖКГ є комунальним підприємством ,заснованим на відокремленій частині майна територіальних громад Києво-Святошинського району ,що є комунальною власністю. За таких обставин ,судами встановлено ,що Києво-Святошинське ВУЖКГ є власником комплексу нерухомого майна ,розташованого за адресою : [ADDRESS] , і який складається з готелю з площами приміщень : основна частина 752,2 кв.м., 2 -й поверх- 867,7 кв.м., спортивна зала - 169,6 кв.м., прибудова 18,9 кв.м., балкон - 19,8 кв.м., каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,9 кв.м.; сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м.; шести альтанок площею 12,4 кв.м. кожна; кафе з площами приміщень: на 1 поверсі -219,4 кв.м. , мансардному поверсі 216,6 кв.м. , тамбур - 8,2 кв.м., тераса- 41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м., 2,1 кв.м.; підвалу площею 271,5 кв.м., з входом площею 10,9 кв.м.; лазнеюз площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою -74,1 кв.м., прибудовою -14,3 кв.м.; сторожки площею 9,2 кв.м., з ганком площею 2,6 кв.м.; шашличної площею 9,2 кв.м. , та є користувачем земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] площею 4,6436 га ), на якій цей комплекс нерухомого майна розташований. Задовольняючи позов частково ,Господарський суд Київської області своїм рішенням від 27 лютого 2013 року визнав за Києво-Святошинським ВУЖКГ право власності на вказаний об*єкт нерухомості. На підставі вказаного рішення господарського суду реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 11 липня 2013 року зареєстровано право власності на об*єкт нерухомості за Києво-Святошинським ВУЖКГ (номер запису про право власності 2962853,реєстраційний номер об*єкта нерухомості 186507032224). Таким чином,рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2013 року визначено єдиного власника вищевказаного майна , а жодна з сторін ,які брали участь у справі за позовом МПБП «Грань» до [PERSON], третя особа Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про стягнення суми боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до МПБП «Грань», третя особа Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності не були власниками об*єкта нерухомості ,не мали жодних законних підстав розпоряджатися об*єктом ,укладати без власника будь-які договори щодо розпорядження майном. Згідно змісту рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року вбачається ,що власника об*єкта нерухомості -Києво-Святошинське ВУЖКГ не було залучено до участі у справі. Враховуючи викладене , суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що задовольняючи зустрічний позов [PERSON] , суд першої інстанції, не враховуючи вказану норму матеріального закону та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм оцінку, дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давність, оскільки ні МПБП «Грань» ,ні [PERSON] не є добросовісними набувачами в розумінні ст.344 ЦК України. Тому для застосування ст.344 ЦК України в даному випадку відсутні такі критерії як добросовістність заволодіння. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані та заслуговують на увагу. Таким чином судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні зустрічного позову . Виходячи з документально підтверджених судових витрат, апеляційний суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з позивача за зустрічним позовом [PERSON] на користь Києво-Святошинського ВУЖКГ судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 4019грн.40коп. ( справа № 246/563/14-ц а.с.52).

Outcome: approved