Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] 04.11.2016 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом і просила розірвати шлюб, зареєстрований Відділом ЗАГС м.Жмеринка Вінницької області 25.05.1993 року за актовим записом №133 між нею та відповідачем в справі [PERSON], від якого сторони мають двох дітей, з яких неповнолітньою є донька [PERSON], [INFO]. Підставами розірвання шлюбу вказала те, що з липня 2016 року вони фактично припинили шлюбні відносини, хоча мешкають в одній квартирі, причиною цьому стала подружня зрада відповідача, до того ж він дозволяв собі вільний спосіб життя, не ночував дома, така поведінка відповідача принижує її честь та гідність як жінки та людини. Зауважила, що останнім часом відповідач живе сам по собі, вирішення спільних інтересів сімейного життя його не цікавить, припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, став вдаватися до проявів фізичного насилля, та 27.10.2016 року без поважної причини вчинив скандал, під час якого наніс тілесні ушкодження їй та сину, внаслідок чого вона вимушена була лікуватись у медичному закладі. Зауважила, що такі відносини, які склалися між ними не можуть сприяти існуванню їхньому шлюбу, миритися з ним не бажає. Окрім того просила стягнути з [PERSON] на іі користь 551,20 гривень відшкодування судового збору та 250 гривень компенсації витрат на правову допомогу. Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Позивач [PERSON] попередньо подала до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутність, у якій підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, одночасно вказавши, що наразі вона не вагітна та дитини віком до одного року не має, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача до суду. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання згідно адресної довідки (а.с.19), вдруге не зявився в судове засідання, причин своєї повторної неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову до суду не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ №446973 (а.с.6). З копії свідоцтва про народження серії І-АМ №125239 (а.с.7) вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Спору про майно між сторонами не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків внаслідок конфліктних взаємовідносин з відповідачем та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, відповідачем не заперечені та не спростовані ні в який спосіб. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, оскільки він може ґрунтуватись лише на засадах добровільності, тобто вільної згоди чоловіка та жінки, чого позивач наразі не виявляє, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що зазначається у відповідному судовому рішенні. Тож з відповідача на користь позивача, з врахуванням задоволення позову, слід стягнути понесені останньою судові витрати в розмірі 551,20 грн. із розрахунку сплаченої та документально підтвердженої суми судового збору (а.с.1). Натомість 250 грн. витрат, сплачених позивачем на правову допомогу в межах суми сплаченого гонорару за представленою квитанцією №49 від 03.11.2016 року (а.с.10) не підлягають компенсації відповідачем з огляду на визначений договором обсяг правової допомоги від 03.11.2015 року (а.с.8) щодо підготовки позовної заяви та неучасті представника позивача за додатково визначеними угодою повноваженнями представника позивача у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, не становлять відповідної підстави, лише які за наведеним виключним переліком можуть бути компенсовані стороні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved