Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

21 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначила, що перебуває у зареєстрованому 18 жовтня 2014 року з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], яка народилась [INFO] , яка проживає разом з нею та її батьками. На даний момент дитина не прописана, так як батько відмовляється з`явитись до відділу реєстрації місця проживання на призначений час, хоча вона вже три рази брала талон на приписку на різні числа та час та оплатила необхідний збір. Вона зі свого боку прикладає сі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини на її повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби (на даний час дитина часто хворіє і ходить в дитячий садок з перебоями), відвідування розважальних та розвиваючих закладів (дитина не розмовляє), та інші життєві потреби дитини. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її здоров`ям, успіхами тощо. На її неодноразові прохання та вимоги до відповідача про сплату аліментів на утримання дитини не звертає уваги, а лишек стверджує, що платити буде тоді, коли призначить суд. Відповідач з березня 2017 року по лютий 2018 року не приймав участі в забезпеченні дитини, лише декілька разів передавав гостинці у вигляді йогуртів та бананів. А також з вересня 2018 року взагалі не бере участі у вихованні та утриманні дитини, натомість у період з березня 2017 по лютий 2018 року, вона, будучи у декретній відпустці по догляду за дитиною не могла забезпечувати ні дитину ні себе, відповідач допомоги не надавав. Вказує, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, отримує дохід, має нерхоме майно (приватний будинок за адресою: [ADDRESS] ), транспортний засіб (автомобіль Хюндай Акцент, державний номер [NUMBER] , 2008р.в.), стан здоров`я дозволяє працювати, може надавати матеріальну допомогу. Працює в приватній фірмі і має заробітну плату біля 10000 - 12000, 00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 березня 2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику осіб. 21.03.2019 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що твердження позивача щодо ненадання ним допомоги дитини не відповідає дійсності, дійсно, з березня 2017 року по лютий 2018 року вони з позивачем не проживали разом, позивач забрала доньку та поїхала проживати до своїх батьків. Не дивлячись на вказане, він та його батьки постійно навідували дитину, купували одежу, продукти, ліки, давали кошти. Пізніше вони примирились та почали проживати разом., але сімейне життя не склалось та згодом вони знову роз`їхались. Він приходить до дитини. проте батько позивача перешкоджає його побаченням та спілкуванню з дитиною, влаштовує скандали, у зв`язку з чим звертався до поліції. Він постійно телефонує позивачці, та просить про побачення з дитиною, проте позитивних результатів вказане не дає. Вказав, що офіційно працевлаштований, отримує зарпобітню платню в розмірі 4173,00 грн, тому вважає, що стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі є недоцільним. Відповідь на відзив від позивача не надходила. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2019 року розгляд справи призначено в порядку спрощенного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів визнає, просить проводити розгляд справи за його відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 18 жовтня 2014 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.10.2014 р. (арк. справи 5). Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.03.2016 р.н. (арк справи 6). За довідкою голови квартального комітету № 9 Суворовської районної у м. Херсоні ради №2/518 від 19.02.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (проживає). [PERSON] разом з донькою за вказаною адресою з березня 2017 р. по лютий 2018 р., та з вересня 2018 р. (арк. справи 7). Відповідно до довідки про доходи №7 від 12.03.2019 р., [PERSON] працює в ТОВ "Скайфол" на посаді завідвача складу, та за період з лютого 2018 року по лютий 2019 рокуу отримав заробітної плати на загальну суму 49848, 52 грн. (арк. справи 20). Відповідач інших утриманців не має, є працездатною людиною, відомостей про тяжкий стан здоров`я, перебування на обліку, наявність хронічних захворювань суду не надано. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 21 лютого 2019 р. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 15 жовтня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved