Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

20 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту того, що [PERSON], який помер 19 травня 2004 року, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] був батьком заявника. У 1984 році [PERSON] залишив свою родину проживати в [INFO], а сам виїхав до с. Іванівка Барвінківського району Харківської області, де проживав до дня своєї смерті 19 травня 2004 року. Тобто станом на 24 серпня 1991 року батько заявника був зареєстрований та проживав на території України. На даний час заявник має намір отримати громадянство України як особа, батько якої мав громадянство України. Однак встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України неможливо, так як останній 19 травня 2004 року помер, а його паспорт громадянина СРСР з відповідними відмітками був зданий до органу РАЦС. За таких обставин встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, іншого порядку його встановлення законом не передбачено, а тому [PERSON] звернулась до суду із даною заявою. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 17 жовтня 2018 року. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, відкладено розгляд справи на 14 листопада 2018 року. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. Щодо відзиву представника третіх осіб зазначила, що твердження представника, що померлий [PERSON] проживав в [PERSON] Молдові лише тому, що був одружений і його сімя проживала там, є лише припущеннями. Те, що померлий обміняв паспорт громадянина СРСР на паспорт громадянина України у 2002 році, а не в 1994 також не свідчить про те, що він не проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки законодавство не обмежувало у часі громадян на зміну паспорта, на сьогодні також є громадяни, які досі не обміняли такі паспорти. Вказувала, що сільський голова уповноважений на видачу довідок про зареєстроване місце проживання громадян на території відповідного села, а також на те, що виписка з домової книги та довідка про зареєстроване місце проживання є належними, допустимими та достатніми доказами, які підтверджують факт проживання померлого [PERSON] на території України. Також даний факт підтверджується і тим, що [PERSON] помер на території України і саме за місцем зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем свого постійного проживання. У судовому засіданні уповноважений представник заінтересованих осіб [PERSON] заперечував проти задоволення заяви. Вважає, що факт проживання [PERSON] на території України не може підтверджуватися лише випискою з домової книги та довідкою за підписом голови сільської ради. Пояснив, що оскільки [PERSON] був одружений і його родина проживала на території [PERSON] Молдова, то його реєстрація в Україні була лише формальністю, а сам [PERSON] теж проживав в Молдові. Крім цього, довідка про реєстрацію [PERSON] є безпідставною, так як видана сільським головою Іванівської сільської ради, який не уповноважений видавати такі довідки і не може стверджувати, що [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року дійсно проживав в Україні. Також факт, який просить встановити заявник, не відповідає дійсності з тих підстав, що [PERSON] отримав паспорт громадянина України у 2002 році, а не у 1994 році як усі особи, які станом на 24 серпня 1991 року проживали в Україні. Крім цього, вважає, що заявник може отримати громадянство України з інших підстав як особа, діти якої є громадянами України, а тому встановлення даного юридичного факту заявнику не потрібне. Заслухавши пояснення представника заявника, думку представника заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з копією дубліката Свідоцтва про народження серії NA-VІ № 0800561 та його офіційного перекладу батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16). 07 січня 1978 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією архівного витягу із запису акту про реєстрацію шлюбу серії ЕС-І № 0420482 та його офіційного перекладу (а.с. 8-9). Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до копії Свідоцтва про розлучення серії D-ІV № 0443850 та його офіційного перекладу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14 січня 1986 року (а.с. 10-11). 18 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії СS-V № 0587227 та його офіційного перекладу (а.с. 12-13). Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Батько заявника [PERSON] 19 травня 2004 року помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії І-АМ № 408745 (а.с. 17). Відповідно до копії паспорта серії АА № 1448054 та його офіційного перекладу [PERSON] є громадянкою [PERSON] Молдова (а.с. 6-7). Згідно з\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~6\~Закону України\~«Про громадянство\~України»\~громадянство України\~може бути\~набуто за\~територіальним походженням. Пункт 27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), дає право особам, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до\~Закону України "Про правонаступництво України",\~набути громадянства України за територіальним походженням. Для оформлення набуття громадянства необхідно подати документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на\~території України. Тобто встановлення факту того, що батько заявника [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України має для заявника юридичне значення. При цьому п. 44 вказаного вище Порядку визначено, що документом, який підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, визначає відповідне судове рішення про встановлення такого факту. Тобто встановити даний факт іншим шляхом заявник можливості не має, що також спростовує твердження представника заінтересованих осіб про те, що заявник має можливість вирішити питання набуття громадянства в інший спосіб. Факт того, що померлий [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України підтверджується випискою з домової книги № 15, згідно з якою [PERSON], [INFO], 30 липня 1984 року прибув з с. Мошана Дондюшанського району Молдавської РСР, був взятий на реєстраційний облік в гуртожитку по вул. Миру в с. Іванівка Барвінківського району Харківської області і знятий з обліку 13 липня 2004 року (а.с. 18). Також факт проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України за зареєстрованим місцем проживання підтверджується довідкою № 503 від 05 жовтня 2018 року (а.с. 53). Оцінюючи дані докази відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд не вбачає підстав вважати їх неналежними, недопустимими та недостатніми доказами. Так, інформація, що міститься в даних документах, має безпосереднє відношення до обставин, які доводить у судовому засіданні заявник. Також суд не має підстав вважати, що дані докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Як вбачається із змісту документів та пояснила у судовому засіданні заявник, виписка з домової книги та довідка сформовані на підставі архівних документів, а тому сільський голова, який їх видав, не зобовязаний особисто бути поінформованим про те, чи проживав [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України. Крім того, відповідно до п. 22 Положення про паспортну систему СРСР, яке діяло на момент зміни місця проживання [PERSON] у 1984 році, громадяни реєструються за місцем проживання. Пункт 23 Положення, який втратив чинність лише 01 січня 1992 року, визначає, що громадяни, які змінюють місце проживання, зобовязані виписатись перед вибуттям. Вказане свідчить, що прописка [PERSON] у с. Іванівка Барвінківського району Харківської області не була формальністю, а могла бути здійснена лише у разі дійсної зміни місця проживання [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» довідка про реєстрацію місця проживання це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи, орган реєстрації це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, а реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Вказані норми та викладені вище обставини в сукупності спростовують посилання представника заінтересованих осіб про те, що [PERSON] за вказаною в виписці з домової книги та довідці адресою був лише формально зареєстрований, а сільський голова не має повноважень на видачу довідок, в яких би зазначалось місце проживання особи. При цьому суд вважає припущеннями твердження представника заінтересованих осіб про те, що померлий [PERSON] проживав з дружиною в с. Мошана Дондюшанського району Республіки Молдова, оскільки будь-які докази на підтвердження даних тверджень судом встановлені не були. Щодо достатності вказаних доказів, то суд оцінює їх в сукупності з іншими доказами, наявними у справі, які дають змогу дійти висновку про наявність факту, який просить встановити заявник. Зокрема, таким доказом є копія Свідоцтва про смерть [PERSON], згідно з якою [PERSON] помер 20 травня 2004 року в с. Іванівка Барвінківського району Харківської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання на території України (а.с. 17). Посилання представника заінтересованих осіб на ті обставини, що [PERSON] отримав паспорт громадянина України лише у 2002 році, а тому не міг проживати на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд відхиляє з тих підстав, що законом не визначений кінцевий термін отримання паспорта громадянина України особами, які проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року. Крім цього, суд відхиляє доводи представника заінтересованих осіб про те, що встановлення даного факту для заявника не є єдиним способом отримати громадянство України, оскільки її діти також є громадянами України. Так, згідно з п. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» батькам громадян України надається лише дозвіл на імміграцію поза квотою імміграцію, що позбавляє заявника можливості у спрощеному порядку реалізувати своє право на отримання громадянства України. Враховуючи зібрані в судовому засіданні докази, а також беручи до уваги те, що від встановлення даного юридичного факту залежить реалізація заявником свого права на отримання громадянства України, а іншого порядку встановлення даного факту законом не передбачено, суд вважає, що заявником доведено факт, що [PERSON], який помер 19 травня 2004 року, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область, а відтак заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved