Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

27.02.2019 позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.11.2007 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50,00 грн щомісяця з дня пред`явлення позову до суду і до дня досягнення дитиною повноліття. Позивачка самостійно виховує дитину, несе витрати на харчування, лікування та навчання дитини. З часу ухвалення рішення сума витрат на утримання дитини значно зросла. Крім того, зросли витрати на комунальні послуги та продукти харчування. Станом на 2019 рік збільшився також прожитковий мінімум для тринадцятирічної дитини. Вона працює на постійній роботі, де отримує заробітну плату на рівні мінімальної, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельного паю не має, тому не може у повній мірі забезпечувати потреби дитини. Її прохання розподілити витрати відповідач ігнорує і сплачує лише встановлену суму аліментів. Зважаючи на наведене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду подала заяв, у якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.35). Відповідач також не з`явився у судове засідання, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою (а.с.32). Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження, актовий запис №\~64 (а.с. 6). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області від 21.02.2019, неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] у [ADDRESS] (а.с.11). Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр ПМСД Решетилівської районної ради Полтавської області» від 02.05.2019, неповнолітній [PERSON] перебуває на «Д»-обліку у сімейного лікаря (а.с.33). [PERSON] навчається у Решетилівській ДШМ по двох спеціальностях: у VII класі фортепіано та VIII класі хореографії, що підтверджується відповідною довідкою Решетилівської дитячої школи мистецтв від 11.05.2019 (а.с.34). На підставі виконавчого листа Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.11.2007 у справі № 2-369/2007 із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 50,00 грн (П`ятдесят гривень) щомісячно, починаючи з 28.09.2007 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.4). Як вбачається з довідки-розрахунку Решетилівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 14.02.2019, за вищевказаним виконавчим листом відповідач щомісячно сплачує аліменти у розмірі 50,00 грн, заборгованості з виплати аліментів станом на січень 2019 року не має (а.с.7-10). Згідно довідки про доходи від 12.01.2019, у період з 01.07.2018 по 21.12.2018 позивачка отримувала заробітну плату у розмірі 3750,00 грн щомісячно (а.с.12). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180\~СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері, яка на даний момент отримує дохід на рівні мінімальної заробітної плати. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений\~розмір аліментів,\~суд виходить\~із розміру\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~віком від\~6\~до 18\~років,\~встановленого з\~1\~січня 2019\~року Законом\~України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік"\~, який становить 2027,00 грн. З п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Зважаючи на те, що позивачкою не обґрунтовано необхідності збільшення розміру аліментів саме до 1/3 частини доходів відповідача, враховуючи те, що стягненню підлягають аліменти на одну дитину, враховуючи всі обставини справи, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Тому, зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Відповідно до п. 3. ч. 1ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.\~180,\~181, 182,\~183,\~192 СК України,

Outcome: approved