Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на Ѕ ідеальну частку квартири за [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 24 квітня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі 14 червня 2007 року ними було придбано квартиру за [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована за відповідачем, однак є спільною сумісною власністю. На даний час між ними не досягнуто згоди щодо поділу спірної квартири. Посилаючись на наведене та те, що вказана квартира придбана за час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, відтак є спільною сумісною власністю подружжя, просить визнати за нею право власності на Ѕ її частину. Відповідач подав відзив на позов. Зазначив, що спірна квартира є його особистою приватно власністю, оскільки придбана за особисті кошти його батька [PERSON] . Ні він, ні позивач не мали доходів, які давали їм можливість придбати спірне житло. А тому саме його батько профінансував придбання спірної квартири для його сім`ї. На час вступу у дольову участь позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною та будь якого доходу не отримувала. За кошти батьків був здійснений і ремонт спірної квартири. Посилаючись на наведене та те, що спірна квартира не придбана за спільні подружні кошти, просив відмовити у позові. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивач - адвокат Середзінська Т.Ф. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові. Позивач була присутня у попередньому судовому засіданні та просила задовольнити позов з підстав викладених у ньому. Відповідач та його адвокат Крамар В.З. заперечили щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюбу від 24 квітня 2014 року. Від даного шлюбу у сторін спору народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Під час спільного подружнього життя 28 травня 2015 року між Споживчим кооперативом «Забудівник-Т» та [PERSON] укладено договір за №70, згідно умов якого Споживчий кооператив прийняв відповідача в дольову участь на будівництво трикімнатної квартири [ADDRESS] (1 черга). Вартість квартира 728\~625грн. Згідно свідоцтва про право власності на нерухове майно від 06 жовтня 2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №276009676 від 22 вересня 2021 року, квартира за [ADDRESS] за [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 06.10.2015 року. У спірній квартирі зареєстровані сторони та їх діти, що стверджується матеріалами справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є батьком відповідача по справі. Спірна квартира куплена для сина за його особисті кошти, з яких 12000 дол. США він позичив у [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, зазначила, що спірна квартира придбана для потреб сім`ї спору. Позивач та відповідач постійно працювали та отримували значний дохід, який дозволяв їм придбати спірну квартиру. Позивач жодного разу не перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми. Свідок [PERSON] пояснила, що взимку 2015 року до неї звернулась мати відповідача з проханням позичити кошти, оскільки бажають придбати для сина [PERSON] квартиру. Вона позичила кошти у сумі 12000 дол. США для придбання квартири, які у подальшому їй були повернуті. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з\~вимогами ст.\~57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є: 1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; 3)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. За змістом\~ст.\~60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України\~передбачено, що майно, яке є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже,\~стаття 60 СК України,\~стаття 368 ЦК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій\~статті 89 ЦПК України\~встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч. 1 статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті\~12\~та частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що спірна квартира придбана під час перебування сторін спору у шлюбі та за спільні кошти. Доказів протилежного судом не встановлено, а відповідачем не надано. Належність вказаного майна до особистої приватної власності\~\~\~відповідача не доведено, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована.\~ Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності на Ѕ ідеальну частку квартири за [ADDRESS] , як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу. Доводи відповідача про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в\~ЦК України\~та в\~СК України. Вказана правова позиція зазнається у постанові Верховного Суду від від 12 лютого 2020 року, у справі №725/1776/18. Твердження відповідача про те, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, так як придбана за кошти надані його батьком є безпідставними, оскільки не підтвердженні жодними належними та достатніми доказами. Пояснення свідка [PERSON] про те, що він надавав кошти для придбання спірної квартири, самі по собі, не підтверджують вказані обставини та той факт, що спірна квартира є особистою власністю відповідача. Суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] про те, що вона позичала батькам відповідача кошти для придбання квартири для відповідача, так як останні не підтвердженні належними доказами. Крім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3643 грн.

Outcome: approved