Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] 16.04.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. [PERSON] вимоги обґрунтовує тим, що з 25.03.2005 року проживала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2006 року розірвано. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дитини [PERSON], матеріальної допомоги добровільно не надає, згоди з приводу матеріального утримання дитини між ними не досягнуто. В 2007 році з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак 23.02.2016 року вона подала до відділу ДВС Голованівського РУЮ заяву щодо завершення виконавчого провадження за відсутності претензій по заборгованості. У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дитини; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 17.04.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, зазначив, що на його утриманні також знаходиться дочка [PERSON], [INFO], на утримання якої аліменти не стягуються. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 25 березня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №2, який розірваний рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2006 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №[NUMBER] від 21.03.2018 року (а.с. 4). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019975563 від 18.04.2018 року, 09 червня 2011 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу змінила прізвище на "Дейнега" (а.с. 39). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ОЛ №021305, виданого 25 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 16). Згідно довідок про склад сімї за №214 та № 212, виданих 26 березня 2018 року виконавчим комітетом Пушківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, дитина [PERSON], [INFO], входить до складу сім'ї позивача та проживає без реєстрації в житловому будинку №7 по вул. Гагаріна в с. Пушкове Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 5-6). Відповідно до копії постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.02.2016 року, у відділі перебувало виконавче провадження №8723291 за виконавчим листом №2-183/2007, виданим 22.05.2005 року Голованівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, однак виконавчий лист повернуто за заявою стягувача (а.с. 15). Відповідач також є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СР №265117, повторно виданого 10.05.2018 року Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 37). В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, а тому відповідач зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, рухомого та нерухомого майна не має, позов визнав та не заперечує сплачувати аліменти. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). А тому з відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved