Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

15 січня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ПрАТ «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПрАТ «МТС Україна», яке з 23 травня 2017 року змінило свою назву на ПрАТ «ВФ Україна», та [PERSON] був укладений договір про надання послуг мобільного зв`язку № 3990178/1.11842005 від 18.02.2013р. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на № 295371968339. Відповідно до умов договору та Умов користування мережами мобільного зв`язку, що є невід`ємною частиною зазначеного договору, та згоду з якими підтверджено підписом відповідача, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі оператора, особисто перевіряти залишок авансового платежу та вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договором. Згідно умов договору, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Позивач свої обов`язки за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідні послуги, проте відповідачка не виконала обов`язку щодо оплати отриманих послуг за період з 01.06.2017р. по 30.06.2017р., у зв`язку з чим станом на 16.07.2017р. відповідач має заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 6 656,26 грн., яку позивач просив стягнути, а також просив стягнути витрати зі сплати судового збору. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 січня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Наумовій О.С. (а.с. 20). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 21). До суду 06 лютого 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою не значиться (а.с. 22). В матеріалах справи наявна копія паспорту відповідачки, з якого видно, що остання з 14.12.2007р. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - 12). Отже, остання відома адреса реєстрації відповідача - у Соборному районі м. Дніпра. Ухвалою судді від 06 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПрАТ «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23 - 24). Представник позивача Федорів І.Я. (діє на підставі довіреності № 0230/19 від 03.05.2019р. - а.с. 35) надала до суду заяву, в якій у зв`язку з неможливістю її явки в судове засідання, просила розглянути справу за відсутності представника ПрАТ «ВФ Україна», за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 34). Відповідачка в судові засідання, призначені на 10.03.2020р. та 21.04.2020р., не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою останнього відомого її місця реєстрації. Конверт, яким були направлені матеріали позовної заяви, ухвала про відкриття провадження та судова повістка повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 39). Крім того відповідачка повідомлявся про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с. 27, 32). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18 лютого 2013 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та [PERSON] був укладений договір № 3990178/1.11842005 про надання послуг мобільного зв`язку (надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку / безпроводового доступу до мережі Інтернет: номер телефону - [NUMBER] ) (а.с. 9 - 10). У ПрАТ «ВФ Україна» перейменовано ПрАТ «МТС Україна», в яке було перейменовано із зміною типу та назви товариства ЗАТ «Український мобільний зв`язок» (а.с. 16 - 17). З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на [NUMBER]. Відповідно до умов договору та Умов користування мережами мобільного зв`язку, що є невід`ємною частиною зазначеного договору, та згоду з якими підтверджено підписом відповідача, відповідач взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі оператора, особисто перевіряти залишок авансового платежу та вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договором. Згідно умов договору, відповідач взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Позивачем зі свого боку виконані взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. При цьому, відповідачка не оплатила отримані нею послуги зв`язку ані самостійно, ані на підставі надісланого позивачем на її адресу рахунку, виставленого 30.06.2017р. На підставі цього та відповідно до умов договору відповідачка була відключена від мережі зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» (а.с. 7, 14). 24.11.2017р. на адресу відповідачки позивачем була надіслана претензія № С 295371968339/11 щодо термінової оплатити суми заборгованості, проте, відповідачка залишила її без задоволення (а.с. 6, 8). Таким чином, сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яка виникла з 16.07.2017р., становить 6 656 грн. 26 коп. (а.с. 13). Згідно п. 3.5 договору, кількість та вартість послуг, наданих абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників належних оператору технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості наданих послуг. Тобто, підписавши договір, відповідач погодилась із застосуванням позивачем його технічних засобів для виміру обсягу та тривалості наданих послуг. 02.04.2019р. ПрАТ «ВФ Україна», на виконання вимог ст. 161 ЦПК України, звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. Проте, 22.04.2019р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу по справі № 201/3898/19 за заявою ПрАТ «ВФ Україна» до [PERSON] про відмову у видачі судового наказу у зв`язку із невстановленим місцем реєстрації боржника (а.с. 5). Відповідно до ст.ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Статтею 903 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про телекомунікації" споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. У ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що телекомунікаційні послуги, надаються відповідно до законодавства. Умовами надання телекомунікаційних послуг є: 1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ; 2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги. Відповідно до пункту 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, роумінг - послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора. Своїм підписом [PERSON] підтвердила правильність заповнених нею даних відомостей та отримання нею відомостей та Тарифів та Умов (Правил) користування (а.с. 9 - 10). Згідно з наданим позивачем звітом за особовим рахунком абонента, сума заборгованості [PERSON] станом 07.03.2019р. становить 6 656 грн. 26 коп. Таким чином, судом установлено, що позивач на підставі договору надав телекомунікаційні послуги [PERSON] за період з 01.06.2017р. по 30.06.2017р., а відповідач свої зобов`язання зі здійснення оплати за надані послуги не виконала, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 3990178/1.11842005 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку у розмірі 6 656 грн. 26 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved