Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позову мотивувала тим, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 09 вересня 1995 року. Дитина, народжена від шлюбу, на даний час повнолітня. На протязі двох останніх років разом не проживають, місце перебування дружини йому не відомо. На даний час має іншу сім'ю. Вважає, що примирення і збереження шлюбу між ними неможливе. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час і місце розгляду справи судом її повідомлено у встановленому порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи - повторного Свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 15 березня 2017 року, сторони 09 вересня 1995 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 390 (а.с. 3). Позивач стверджує, що шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечить його інтересам, з огляду на що такий шлюб зберігати недоцільно. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи консультативну довідку Лисецької ЦРЛ від 26.07.2017 року, на яку він посилається як на доказ, який підтверджує, що його цивільна дружина, з якою він фактично перебуває у шлюбних відносинах, перебуває на 25-ому тижні вагітності. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, неповнолітніх дітей у них немає, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 09 вересня 1995 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 390, слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved