Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив поділити набуте за час шлюбу з відповідачкою майно та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , а також на 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 6820983600:01:005:0228, що розташована за цією ж адресою. В обґрунтування позовних вимог вказував, що вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 січня 1999 року по 17 жовтня 2018 року. Під час перебування в шлюбі з відповідачкою ними було набуто зазначений житловий будинок та земельна ділянка. Дане майно набуте ними за спільні кошти та внаслідок спільного вкладання у добудову житлового будинку коштів та праці, тому вважає, що дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, йому як колишньому чоловікові належить 1/2 зазначеного майна. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідачка та її представник в судовому засіданні визнали, що зазначене у позові майно є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, просять суд відійти від засад рівності часток майна подружжя, оскільки неповнолітня дитина сторін залишилася проживати з відповідачкою. Вважають, що відповідачка має право на 2/3 частини спільного майна та просять врахувати, що під час перебування сторін в шлюбі, позивач не працював та зловживав алкогольними напоями, а на даний час він неналежним чином сплачує аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містяться у чинній ст. 60 СК України. За змістом ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Із положень ч. 1 ст. 28 КпШС України слідує, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Схожа норма міститься у чинному СК України (стаття 70). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.01.1999 року по 17.10.2018 року, що підтверджується рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: житловий будинок (63% готовності) з надвірними будівлями та спорудами (40% готовності) та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані по [ADDRESS] . Перебуваючи в шлюбі, сторони завершили будівництво зазначеного будинку, господарських будівель та споруд. Дані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються доказами: рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року у справі №671/310/18; договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25.10.2002 року; декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованого в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 01.12.2017 року; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №197830976 від 27.01.2020 року; даними інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2020 року; показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Вирішуючи даний спір та враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також досліджені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що частки сторін в придбаному ними під час шлюбу майні є рівними. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до частин першої-третьої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці четвертому пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя, покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя, тобто на відповідачку у даній справі. Як на підставу збільшення своєї частки у спільному майні подружжя відповідачка посилається на те, що разом із з нею проживає їхній з позивачем малолітній син [PERSON] , [INFO] , якого фактично утримує лише вона, оскільки відповідач неналежним чином сплачує аліменти на утримання сина та допускав заборгованість по сплаті аліментів. Однак, відповідачкою, всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених законом підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, в тому числі не надано доказів на підтвердження того, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання неповнолітнього сина, недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку. Також відповідачкою не наведено інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна подружжя, а тому суд дійшов висновку, що частки сторін при поділі майна подружжя є рівними. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved