Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з відповідачем по справі він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Допомогу на утримання сина він надає добровільно. Протягом усього часу сумісного проживання між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подружжя мають різні погляди на життя в результаті чого між ними постійно виникають сварки, і, як наслідок, між подружжям склалися відносини, при існуванні яких подальше сумісне життя стало неможливим. З червня місяця 2014 року між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Крім того, позивач на даний час проживає однією сім'єю з іншою жінкою. Посилаючись на вищевказані обставини вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує і просить його задовольнити, проти надання часу для примирення категорично заперечує. Відповідач в судове засідання також надала заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому зазначила, що позов визнає повністю, заперечень не має. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 26 вересня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). З наданих суду доказів вбачається, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння, почуття поваги та любові, небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Спору про розділ майна між подружжям не виникає. Згоду про утримання малолітнього сина між ними досягнуто. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, згідно її заяви, відповідачу залишити прізвище - "[PERSON]". А тому,

Outcome: approved