Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

18 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є одноособовим власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Позивач посилається на те, що у даній квартирі крім неї зареєстрований її син - відповідач по справі [PERSON], який фактично не проживає з 2016 року у даному будинку, та який в 2012 році придбав трикімнатну квартиру в яку переселився після завершення ремонту в червні 2016 року, а згодом виїхав на заробітки за межі України. Позивач вказує, що місце перебування сина їй невідоме. Відповідач речей у будинку немає, будь-якого інтересу щодо належного їй житлового будинку він не виявляє, намірів проживати у ньому немає, позивач у зв'язку із реєстрацією відповідача у даному житловому будинку несе витрати по комунальних послугах. Позивач вказує, що у зв'язку із реєстрацією відповідача в будинку та перебування його за кордоном вона позбавлена права на призначення житлової субсидії. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 30.05.2018 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить одноособово на праві приватної власності [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2018 року, спадкова справа №112/2017, зареєстровано в реєстрі за №1348 спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] є його дружина [PERSON], в тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилась дочка спадкодавця [PERSON] та 1/3 частки у спадщині від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.5). Із копії будинкової книги встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Із акту фактичного проживання членів сім'ї від 14.09.2018 року, складеного комісією КП "УЖК №1" встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який фактично за даною адресою не проживає з 2016 року (а.с.8). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше року, а саме з 2016 року не проживає в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] без поважних причин, тому суд позов задовольняє та визнає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved