Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

19 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 422 273,72 грн., повернення трудової книжки. 22 лютого 2018 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Також ухвалою суду від 22 лютого 2018 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору в розмірі 4222,73 гривні за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відстрочено [PERSON] оплату судового збору в розмірі 704,80 гривні за вимоги про повернення трудової книжки до ухвалення рішення по справі. 18 червня 2018 року від представника Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства адвоката Доніної Л.А. до суду надійшов відзив, просили відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, зазначаючи про належну видачу трудової книжки Позивачу та відмовою останньої від підпису за її отримання. Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про збільшення позовних вимог та уточненої позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що надійшла 13.07.2018 року вхідний № 73806/18. Також ухвалою суду від 04 грудня 2018 року повернуто позивачеві зустрічний позов підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. 08 січня 2019 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1\~162\~983грн за період з 17 листопада 2017 року по 08 липня 2018 року; Зобов`язати відповідача видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Протокольною ухвалою суду від 08 січня 2019 року суд прийняв заяву про збільшення вимог. Ухвалою суду від 31 січня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. 11 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 09 березня від представника позивача до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з підприємством «Союз» у вигляді приватного підприємства, працювала директором по економіці цього підприємства. Наказом № 174 від 17.11.2017 року, [PERSON] звільнено з посади директора по економіці по ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогули з 16.11.2017 року. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідальність за порушення цього припису трудового законодавства встановлена в частині 5\~ст. 235 КЗпП України, за якою у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Ці положення закону узгоджуються із змістом «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої\~Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року. Пунктом 7.1. зазначеної «Інструкцы про порядок ведення трудових книжок працівників» передбачено, що на\~підприємстві\~ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок: б) книга обліку руху трудових\~книжок\~і\~вкладишів\~до\~них, затверджена\~наказом Мінстату України від 27\~жовтня\~1995\~року\~N 277.\~Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства,\~який здійснює оформлення прийняття\~і\~звільнення\~працівників.\~У\~цій\~книзі реєструються всі трудові книжки,\~що прийняті від працівників\~при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі\~одержання\~трудової\~книжки\~у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. Виходячи з викладеного, тягар належного заповнення, ведення, збереження, та повернення працівнику трудової книжки у випадку його звільнення закон покладає на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи, що законом встановлений певний спосіб доказування факту отримання працівником трудової книжки шляхом надання письмових доказів, таких як: розписка у особистій картці і у книзі обліку, суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо отримання [PERSON] трудової книжки іншою датою, які базуються на поясненнях працівника підприємства наданих в рамках кримінального провадження. Крім того допит свідків - працівників товариства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не був забезпечений Відповідачем за клопотанням якого вказані особи викликались, а надання протоколів допиту вказаних осіб в межах досудового кримінального провадження є фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018160000000729. За таких обставин, враховуючи, що суд в межах данного судового провадження не наділений компетенцією давати оцінку обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, а відтак, не може вирішувати в позовному провадження питання достовірності показань вказаних свідків. Викладена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в Постанові від 23.05.2018 року у справі № 910/16674/17. Більш того зазначені протоколи допиту були подані в порушенням вимог ч. 3 ст. 83 ЦПК України. Щодо розрахунку та розміру заявленого середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд погоджується с заявленими вимогами, оскільки його розмір визначено відповідно до\~статті 27 Закону України "Про оплату праці"\~ та за правилами порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Правова позиція щодо обчислення середнього заробітку під час вимушенного прогулу міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 14.09.2016 року по справі № 6-419цс16. Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.І ст. 27 Закону України Про оплату праці»). При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, у даному випадку: вересень, жовтень 2017 року (позивача з роботи звільнено у листопаді 2017 року). Так, у всіх випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (п.2 абз.З Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року). Разом з тим, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (п.4 Постанови №100). Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковий період (абз. 2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на «2» сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства ( абз. З п. 8 Порядку). За таких обставин, суд вважає що вимоги Позивача про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~з урахуванням\~дати звільнення\~ 17.11.2017\~року,\~заробітної плати\~за жовтень\~2017\~ 60\~900,90\~грн.,\~заробітної плати\~за вересень\~2017\~ 229\~845,\~00\~грн.,\~та кількості\~робочих днів\~168,\~що з\~наданого розрахунку\~складає суму\~до стягнення\~у розмірі\~1\~162\~983\~грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6\~березня 2019\~року у справі №\~571/1306/16-ц, від 29\~травня 2019\~року у справі №\~2-3632/11, від 15\~липня 2019\~року у справі №\~235/499/17, від 17\~липня 2019\~року у справі №\~523/3612/16-ц, від 24\~липня 2019\~року у справі №\~760/23795/14-ц, від 25\~вересня 2019\~року у справі №\~642/6518/16-ц, від 30\~жовтня 2019\~року у справі №\~390/131/18, від 6\~листопада 2019\~року у справах №\~464/4574/15-ц, №\~756/17180/14-ц, від 13\~листопада 2019\~року у справі №\~697/2368/15-ц, від 4\~грудня 2019\~року у справі №\~635/8395/15-ц, від 1\~квітня 2020\~року у справі №\~686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі №\~287/575/16-ц, від 19\~серпня 2020\~року у справі №\~287/587/16-ц). Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24\~вересня 2019\~року у справі №\~819/1420/15). Щодо вимоги про повернення трудової книжки, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1\~\~статті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина 5\~\~статті 48 КЗпП України). Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі\~\~-\~Інструкція № 58). Пунктами 4.1, 4.2\~\~Інструкції № 58\~\~передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається\~\~тільки за письмовою згодою працівника. Зокрема, п. п. 4.2, 4.3 вказаної Інструкції передбачено, що роботодавець зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується в особовій картці й у книзі обліку. У книзі обліку трудових книжок додатково зазначається і дата видачі трудової книжки. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає йому поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. І тільки за наявності письмової згоди працівника допускається пересилання трудової книжки поштою за вказаною адресою, а також, в разі смерті працівника (або за наявності судового рішення про визнання особи безвісти зниклою) трудова книжка може бути видана на руки її найближчим родичам під підпис або надіслана поштою за їхньою вимогою. В ході судового розгляду справи було встановлено, що\~\~в день звільнення з підприємства, тобто 16.11.2017 року [PERSON] на робочому місці була присутня, оскільки власноруч зареєстрував підписану заяву від 16.11.2017 року. Письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою -\~не надавала. Водночас суду не надано доказів того, що 16.11.2017 року працівнику видано трудову книжку та ознайомлено з наказом про звільнення. Відповідач стверджуючи про те, що трудова книжка була вручена 08.11.2017 року, не надав належних доказів на підтвердження видачі її Позивачу відповідно до Інструкції, а саме, матеріали справи не містять копії книги обліку руху трудових книжок з якої можливо пересвідчитись про рух трудової книжки. Так згідно Постанови Кабміну від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. В матеріалах справи такі докази відсутні. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Суд звертає увагу на те, що в період з 09.11.2017 року по 16.11.2017 року, Відповідачем не направлялося жодної вимоги або листа [PERSON] , що ставить під сумнів достовірність складених актів, листів та інших документів в цей період. Оцінюючи докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд та дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду задоволення позову та те, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволених позовних вимог на користь держави.

Outcome: approved