Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17 грудня 2009 року [PERSON] заповіла йому [PERSON] , а також його сестрі [PERSON] та брату [PERSON] , в рівних частинах кожному, земельну ділянку площею 1,31 (одна цілих тридцять одна сотих) гектара, цільове призначення якої - для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Дубрівської сільської ради, контур № 142 , Іршавського району Закарпатської області площею 4,54 га з кадастровим номером (згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ЗК № 023254 від 05.11.2002 року). Вже після закінчення строку для прийняття спадщини йому повідомила про даний заповіт його рідна сестра [PERSON] . 10.08.2020 року він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте, в прийнятті вказаної заяви йому відмовлено, оскільки ним пропущено встановлений законом шестимісячний строк на подання такої заяви. Вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, оскільки з [PERSON] він разом не проживав, про наявність заповіту не знав, для реалізації свого права на спадкування він повинен був бути обізнаним із самою можливістю спадкування, і лише за такої обізнаності він як спадкоємець міг проявити відповідне волевиявлення, вчинити дії, спрямовані на реалізацію свого права. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснив, що зі своєю матір`ю [PERSON] разом не проживав. Про існування заповіту позивач дізнався від своїх рідних сестри [PERSON] та брата [PERSON] . Зауважив, що його брат [PERSON] також дізнався про заповіт після смерті [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Мешко В.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] , надавши суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідачі просили суд відмовити [PERSON] у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також у відзиві на позовну заяву вказано, що позивач зазначив у позовній заяві, що звертався до Іршавської державної нотаріальної контори 10.07.2020 року, але на той час строк не було пропущено. Також те, що у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини в коло спадкоємців за заповітом, на підставі заяви [PERSON] від 11.08.2020, була включена [PERSON] . Однак, 11.08.2020 позивач заявив, що не хоче мати з ними нічого спільного, тому що [PERSON] відмовився передати належну йому частку земельного паю. Позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив згідно якого зазначив, що відповідачі у відзиві стверджують, що позивач був інформований спадкодавцем про наявність заповіту від 17.12.2009 та свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинив дії з прийняття спадщини протягом 6-ти місяців з моменту її відкриття. В заперечення даних тверджень позивач зазначає, що викладені у відзиві на позов твердження відповідачів не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а наведені у відзиві обставини є тільки припущеннями і не грунтуються ні на доказах ні на нормах матеріального права. Представник третьої особи Іршавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою від 09.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та за правилами загального позовної провадження призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та залучено співвідповідачем [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Заповіт від 17.12.2009, який посвідчено приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Рацином В.Ф. та зареєстровано в реєстрі за №5539, свідчить про те, що [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 1, 31 своїм дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 28). Згідно зі свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (видане повторно [INFO] ), [PERSON] померла [INFO] (а.с. 6). Державний акт на право приватної власності на землю від 15 листопада 2020 року серії IV-ЗК № 023254 свідчать про те, що [PERSON] , на підставі рішення 16-ої сесії 23-го скликання Дубрівської сільської ради народних депутатів від 28 вересня 2001 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передано у приватну власність земельну ділянку розташованої на території Дубрівської сільської ради, контур № 142 , площею 1, 31 гектарів в межах згідно з планом (а.с. 11). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1223ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до ст.63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 2.2 Глави 9 та пунктом 3.2. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Державний нотаріус Іршавської державної нотаріальної контори Плетньова Л.М. надала до суду копії документів спадкової справи №177/2020. Як вбачається у спадковій справі відсутнє підтвердження того, що нотаріус повідомляла позивача про наявність заповіту особисто або через виклик шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі з роз`ясненням порядку прийняття, за бажанням, спадщини. Те, що позивачу стало відомо про наявність заповіту тільки після спливу шестимісячного строку підтвердилось також в судовому засіданні поясненнями відповідача [PERSON] , який підтвердив, що саме він повідомив позивача про заповіт в серпні 2020 року, після спливу шестимісячного строку. [PERSON] звернувся до Іршавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Л.М. Плетньовою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. (а.с.33-34). З письмових роз`яснень державного нотаріуса Іршавської державної нотаріальної контори Закарпатської області встановлено, що [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини, за законом і за заповітом прийняв спадщину лише [PERSON] , який в свою чергу дав згоду на прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , яка в свою чергу подала заяву про відсутність претензій до оформлення спадщини за законом (а.с. 25, 27). 04 вересня 2020 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з причини пропуску встановленого законом строку подання заяви про прийняття спадщини. Згідно даної постанови вбачається, що [PERSON] звернувся до Іршавської нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] з [INFO] , [PERSON] при житті була зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджує, що [PERSON] не проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. У встановлений законом строк [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину не прийняв. (а.с. 33, 34). Враховуючи викладене, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необізнаність позивача про наявність заповіту за встановлених судом обставин справи, були перешкодою для своєчасного подання позивачем заяви про прийняття спадщини та визнає їх поважними причинами пропуску встановленого законом строку. Доказів того, що [PERSON] знав про наявність заповіту, при цьому зволікав з подачею заяви про прийняття спадщини у визначені законом строки, відповідачами не надано, відповідно матеріали справи їх не містять. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Такий висновок узгоджується із висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року в справі № 389/3108/18 (провадження №61-17050св19). Визнаючи причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю два місяці. На підставі викладеного, ст.ст.1220, 1222, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved