Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

20 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до вимог якої проситьвстановити, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , який виданий 10 жовтня 2003 року Козівською РДА та Козівським районним відділом земельних ресурсів на ім`я « [PERSON] », який насправді належить [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви вказує про те, що 10 жовтня 2003 року їй був виданий державний акт на право на земельну ділянку серії [NUMBER] , в якому помилково зазначено її ім`я та по батькові, а саме замість [PERSON] , зазначено - « [PERSON] ». Однак, при зверненні до відділу Держгеокадастру у Козівському районі по питанню виправлення зазначених недоліків, їй було відмовлено у внесенні виправлень і рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, заявник вимушена була звернутися до суду із відповідною заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 26.04.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено у ній підготовче засідання. Заявник у підготовче засідання не з`явилася, однак її представник подав заяву, згідно з якою заявлені вимоги вони підтримують повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.55-56). Представник заінтересованої особи - Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду «заяву», згідно з якою заявлені вимоги визнає в повному обсязі (а.с.57-58). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Частиною 1 ст.198 ЦПК України встановлено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Так як учасники справи не з`явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що у паспорті громадянина України заявник зазначена як [PERSON] (а.с.24). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 22.05.2006 року [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Ішків Козівського району Тернопільської області змінила ім`я на [PERSON] (а.с.28). Заявниці було видано три Державних акта на право власності на земельну ділянку: серії [NUMBER] від 10.10.2003р., серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 05.12.2008 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 2,33 га, 0,41 га та 2,38 га, які знаходяться с. Ішків Козівського району та розташовані на території Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, однак один і них виданий на ім`я « [PERSON] », а два інші - на ім`я « [PERSON] » (а.с.25-27). Відповідно до листа відділу у Козівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №245/108-19 від 31.07.2019 року вбачається, що повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, припинилися та виправлень не здійснюється. Окрім цього, з 2013 року Державні акти та дублікати таких не видаються, реєстрацію права власності на земельну ділянку ведеться реєстраційним відділом Козівської РДА (а.с.54). Таким чином, суд оцінивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити, що при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку від серія [NUMBER] від 10 жовтня 2003 року, Козівським районним відділом земельних ресурсів було допущено технічну помилку. Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога заявника щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved