Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

23.09.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 22.08.2017 року у м. Біла Церква по вул. Я.Мудрого біля будинку 5/25 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2109, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , котрий внаслідок ДТП від отриманих травм помер. Вказаний факт підтверджується довідкою про ДТП №3017236383111170 від 27.08.2020 року виданої Управлінням патрульної поліції у Львівській області, а також свідоцтвом про смерть [PERSON] . За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017110000000640. 30.09.2019 року слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №12017110000000640 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, їй, [PERSON] , матері загиблого [PERSON] , було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ-2109, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AK3555049, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. 13.08.2020 року представником позивача було надіслано на юридичну адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Вказана заява з доданими документами повернулась 17.09.2020 року у зв`язку із закінченням терміну її зберігання. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого [PERSON] входили: матір [PERSON] , батько [PERSON] , дружина [PERSON] , шлюб з якою було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2015 року у справі №357/10100/15-ц, та дочка [PERSON] , [INFO] . Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є його мати - [PERSON] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 травня - 3200,00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 38 400,00 грн. Отже, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить позивачу становить 12 800,00 грн., який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на трьох осіб. Тому просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на її користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у розмірі 12 800,00 грн. 28.09.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, адвокат Лабик Руслан Романович, у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутності, позов підтримує та просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральну шкоду, заподіяної смертю фізичної особи в розмірі 12 800,00 грн. Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» у судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності їх представника та відзив на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 22.08.2017 року у м. Біла Церква відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2109, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , котрий внаслідок ДТП від отриманих травм помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №1355, та довідкою про ДТП №3017236383111170 від 27.08.2020 року, виданої Управлінням патрульної поліції у Львівській області (а.с.17-18, 19). За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України 23.08.2017 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017110000000640 (а.с.16). 30.09.2019 року слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №12017110000000640 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діях водія [PERSON] , [INFO] , кримінального правопорушення, що підтверджується постановою (а.с.72-79). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.21), [INFO] народився [PERSON] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.27), 02.09.2000 року [PERSON] зареєстрував у відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області шлюб з [PERSON] , актовий запис №759. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». 09.10.2015 року Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с.28-29), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.09.20000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №759, розірвано. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.30), [INFO] народилася [PERSON] , про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний актовий запис №1328. Батько- [PERSON] , мати - [PERSON] . З довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області №1217/09 від 07.02.2019 року (а.с.22), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 02.12.1975 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі, також, з 04.12.1976 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , та був з 04.12.1976 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який 11.09.2017 року знятий з реєстрації, оскільки [INFO] помер. Згідно Поліса № АК3555049 (а.с.31), транспортний засіб ВАЗ 21093, державний номерний знак [NUMBER] VIN-код [NUMBER] , застрахований у страховій компанії ТзДВ «СТ Домінанта» і станом на 22.08.2017 року він був діючим. Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.32-33), адвокат Лабика Руслан Романович повідомив ТДВ «СТ Домінанта» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 22.08.2017 року. 12.08.2020 року представник позивача, адвокат Лабик Руслан Романович, звернувся із заявою до ТДВ «СТ Домінанта» на виплату страхового відшкодування, що підтверджується заявою (а.с.34). Відповідно до ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, то на території України застосовуються правила міжнародного договору. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, з вищевикладеного вбачається, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно з п.21.1. ст.21 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ч.1 ст.35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] входила до складу сім`ї загиблогоу ДТП та має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю сина - [PERSON] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 травня - 3 200,00 грн. Тобто, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 38 400,00 грн. З урахуванням зазначеного, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить до виплати позивачу становить 12 800,00 грн., який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди (38 400,00 грн.) на трьох осіб, які мають право на його отримання. Відповідно до п.52.5 ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на момент ДТП, тому відповідно до чинного законодавства саме ТзДВ «Страхове товариство «Домінінта» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої потеплілій особі в ДТП. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову згідно п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved