Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

23 лютого 2017 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свою заяву мотивує тим, що в архівному витязі, довідці про заробітну плату, довідці про членство в колгоспі, відомості про кількість вироблених трудоднів та трудовій книжці колгоспника, допущено помилку у написанні його «прізвища», замість «Гіричук» записано «Гиричук», що ставить під сумнів факт належності йому вищевказаних документів, записи в яких мають значення для зарахування трудового стажу при призначенні пенсії. Заявник подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, зазначив, що заяву підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити, разом з тим просить повернути зайво сплачений судовий збір. Представник Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що заявлені вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За змістом п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до вищевказаного листа ВСУ, суд, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК може встановлювати факти належності особі документів, зокрема, індивідуальної відомості про застраховану особу чи іншого документа, що зараховує трудовий стаж. Судом встановлено, що при зверненні до Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області з документами для призначення пенсії, працівниками управління було виявлено в останніх помилки у написанні прізвища заявника. Так, в трудовій книжці №1594711, виданої 12.09.1980 року, зазначено прізвище «Гиричук» [PERSON], як в свою чергу і в архівному витязі №109/01-22 від 06.02.2017 року Державного архіву Волинської області, довідці про заробітну плату для обчислення пенсії від 26.01.2017 року №8, відомості про кількість трудоднів, трудову участь в колгоспному виробництві та довідці від 26.01.2017 року №7 СГВК «Забужжя». Факт належності [PERSON], [INFO], вищевказаних документів, підтверджується копією паспорта (а.с.7); копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №246897 (а.с.8); копією державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с.12,13). Тому, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Разом з тим, згідно ч.2\~ ст.4 ЗУ «Про судовий збір»\~ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження становить -\~0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто 320 гривень. Як вбачається з квитанції Ощадбанку №6 від 21.02.2017 року, позивачем [PERSON] при подачі заяви було сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень. Відповідно до\~ст.7 ч.1 п.1 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом. Тому, виходячи з вищенаведених обставин справи та вимог законодавства, судовий збір в сумі 320 гривень слід повернути [PERSON].

Outcome: approved