Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

22.04.2016р. Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 19 794 грн. 76 коп. (а.с. № 3 - 6). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.01.2014р. з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ 21063» державний номерний знак 32\~223 АН була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить на праві власності [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2014р. у справі №201/903/14ц, [PERSON] було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн. 00 коп. Згідно Висновку №1753 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля [NUMBER] пошкодженого у наслідок від ДТП становить 18\~764 грн. 76 коп.На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, відшкодована не була. У зв'язку з чим, водій пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою від 05.02.2014р., в якій просила перерахувати страхове відшкодування. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву водія пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди та перераховано на розрахунковий рахунок, вказаний [PERSON], грошові кошти в розмірі 18\~764 грн. 76 коп. Крім того, позивачем було понесено витрати на аварійного комісара в розмірі 1\~030 грн. Позивач в судове засідання 21.09.2016р. не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. № 70,71). Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.12.2015р. - а.с. № 13) 05.07.2016р. подала до суду клопотання, в якому зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, розглянувши справу за наявними матеріалами справи, без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 24). Відповідач в судові засідання 12.07.2016р. та 21.09.2016р. двічі поспіль не зявився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресами ( за останнім відомим місцем реєстрації та адресою, куди відповідач вибув, проте зареєстрованим не значиться), наданими [PERSON], УДМС України в Дніпропетровській області від 07.06.2016р. (а.с. № 37), проте конверти повернулися з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 13.01.2014р. о 18:30 годині, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21063», д/н [NUMBER], рухаючись в районі будинку № 21 по пр. Героїв в м. Дніпропетровську, не витримавши безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, та скоїв зіткнення з автомобілем «Рено Меган» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2014р. у справі №201/903/14ц, [PERSON] було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф в дохід держави в сумі 425 грн. (а.с. № 7). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП, з вини [PERSON], був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно Висновку №1753 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля [NUMBER] пошкодженого у наслідок від ДТП становить 18\~764 грн. 76 коп. (а.с. № 9) ( а.с. №9). На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, відшкодована не була. У зв'язку з чим, водій пошкодженого автомобіля [PERSON] на підставі довіреності власника, з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою від 05.02.2014р., в якій просила перерахувати страхове відшкодування на її рахунок (а.с. № 8). У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву водія пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, було прийнято рішення (Наказ № 2388 від 29.04.2014р.) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 18 764 грн. 76 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1/22746 від 30.04.2014р. (а.с. 12). Крім того, МТСБУ було понесено витрати за послуги аварійного комісару за огляд автомобіля та збір документів по ДТП у розмірі 1\~030 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5695 від 20.03.2014р. та актом виконаних робіт від 23.01.2014р. (а.с. № 12,37). Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги Висновку №1753 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складений експертом [PERSON] проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та перерахувало на рахунок [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 18 764 грн. 76 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1/22746 від 30.04.2014р. Крім того, МТСБУ було понесено витрати за послуги аварійного комісару за огляд автомобіля та збір документів по ДТП у розмірі 1\~030 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5695 від 20.03.2014р. та актом виконаних робіт від 23.01.2014р. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 7062 грн. 98 коп. (з урахуванням оплати послуг аварійного комісара). Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 19 794 грн. 76 коп. (у т.ч. витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1\~030 грн.), перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мала до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При розгляді цієї справи, суд виходить з того, що строки позовної давності позивач не пропустив (позов датовано 22.04.2016р., згідно відмітки на конверті 15.04.2016р. надіслано поштою, а сума страхового відшкодування у розмірі 18 764 грн. 76 коп. була перерахована на користь [PERSON] платіжним дорученням № 1/22746 від 30.04.2014р. (а.с. №3 5, 32, 35). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та оплатою послуг аварійного комісара. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмірі 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 42163 від 28.03.2016р. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved