Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

4 липня 2017 року [PERSON] звернулась до судуз цією заявою, в якій просить надати їй право на шлюб із [PERSON] Дану заяву обґрунтовано наступним. Заявник народилася 27 серпня 2000 року. Біля року вона зустрічається із [PERSON], якого вважає своїм нареченим та з яким має намір зареєструвати шлюб. На даний час вона досягла віку сімнадцяти років та в розумінні ст.. 23 СК України має право на надання права на шлюб за рішенням суду. Матір заявника підтримує її прагнення зареєструвати шлюб із [PERSON] [PERSON] є зрілою, забезпеченою людиною, яка може нести відповідальність за створену сімю, забезпечити заявниці можливість продовжити навчання, отримати професію та стати активним членом суспільства. Заявник зазначає, що в даний час є вагітною від [PERSON] В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, попросила їх задовольнити за обставин, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] суду пояснила, що є матірю заявника та вважає доцільним надати останній право на шлюб з [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] суду пояснив, що є нареченим заявника [PERSON] та вважає доцільним надати судом право останній на шлюб з ним. Представник заінтересованої особи Томашпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, однак представник відділу подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, розглянувши заяву заінтересованої особи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. \~\~\~\~ Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Стаття\~\~ 22 СК України встановлює шлюбний вік для жінки у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України, за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб повинна розглядатися судом в окремому провадженні. При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Резолютивна частина рішення повинна відповідати вимогам ч.2 ст.23 СК України. Право на шлюб чоловіка та жінки , які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основаних свобод. Як установив суд, заявник [PERSON] народилася 27 серпня 2000 року (а.с.4). Тобто [PERSON] досягла сімнадцяти років та має право у розумінні ст. 23 СК України на надання їй права на шлюб. Згідно довідки Вінницької міської лікарні № 132 від 19 червня 2017 року, [PERSON] знаходиться на обліку по вагітності в Ж/К МЛ «ЦМ та Д», діагноз- І вагітність 18 тижнів + 2 дні (а.с.8). Згідно наданих суду пояснень заявника та інших осіб, які брали участь у справі, наданими до справи доказами, судом установлено, що надання [PERSON] права на шлюб відповідає її інтересам, а саме її подальшому життєву наміру створити сімю, реалізувати себе як матір та дружину, взяти на себе права та обовязки одного з подружжя, тобто цілком заслуговує на таке особисте нематеріальне право як право на шлюб. Судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам\~\~ заявника. Навпаки,\~\~ заінтересована особа [PERSON], та й вона сама, переконані, що шлюб повністю відповідає її інтересам. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи, що надання [PERSON] права на шлюб з [PERSON] повністю відповідає інтересам заявника, оскільки остання вагітна, сторони бажають зареєструвати шлюб та утворити сімю, у зв'язку з чим заява [PERSON] про надання права на шлюб підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved