Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в якому вказує, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . Позивач, є спадкоємцем померлої за законом та спадщину після смерті матері, прийняла. Будь-які інші спадкоємці, крім неї, відсутні. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0.3645 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на вищевказану нерухомість, позивач звернулася до нотаріуса, проте, отримала відмову, так як правовстановлюючі документи на нерухоме майно видані у 2003 році, в той час, як мати померла у 1988 році. Нотаріус роз`яснив, що відповідно до п.п.4.15, п.4, ч. 1, глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі- Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Позивач просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 0.3645 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду лист в якому просив справу розглядати без участі представника селищної ради, проти задоволення позовної заяви не заперечують. Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з свідоцтв про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 квітня 1988 року Білківською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] , померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , її матір`ю зазначена [PERSON] , відомості про батька відсутні. 04 вересня 1971 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого дружина змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , уродженка с. Мохначка, Попільнянського району Житомирської області, постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , одиноко, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 10 січня 2020 2019 року № 5. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 02 липня 2003 року виконкомом Білківської сільської ради, [PERSON] значиться власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] . Право власності за вищевказану нерухомість зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації 03 липня 2003 року, реєстраційний номер: 1692184. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серія ЖТ04-02-007114, 20 червня 2003 року Білківською сільською радою, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 130, [PERSON] значиться власником земельної ділянки, загальною площею 0.3645 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Мохначка, Попільнянського району Житомирської області. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого Бердичівським МБТІ станом на 26 червня 2003 року, будівництво будинку та господарських будівель здійснювалось у 1961 році, а його інвентаризаційна вартість становить 22367.00 гривень. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої 21.01.2020 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є предметом даного позову становить 31217.00 грн. Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 січня 2020 року, в спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу № 25/2020 спадкодавцем якої значиться [PERSON] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області від 29 квітня 2020 року № 91/02-14, [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані у [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що документи, які підтверджують право власності померлої видані у 2003 році, тобто після її смерті. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно частин 1, 2 статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частина 1 статті 81 Земельного Кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Нормами статті 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації, цих прав, а відповідно до статті 126 цього ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно до статті 131 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 140 Земельного Кодексу України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відповідно до п. б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця. Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. У відповідності до частини 1 статті 1225 Цивільного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Відповідно до пункту 4.15. частини 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Статтею 1216 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відповідно до статті 1218 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 182 Цивільного Кодексу України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності із статею 328 Цивільного Кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Згідно приписів частини першої статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно статті 316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем, як спадкоємцями за законом, права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку.

Outcome: approved