Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

21.08.2017 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі зареєстрованого 25 червня 2013 року виконкомом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 09. Від шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вважає, що у кожного з них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, вони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство з липня місяця 2017 року. Збереження шлюбу вважає недоречним і неможливим. А призначення строку для примирення є недоцільним. Оскільки їхні шлюбні відносини вже достатньо тривалий час як припинились, спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо, шляхів для примирення не вбачає. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Також посилається на те, що на даний час вони разом не проживають та на її утриманні перебуває їхня малолітня дитина. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого остання немає можливості самостійно її утримувати, чому й змушена була звернутися до суду з вимогою стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі по 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Також просила вирішити питання про судові витрати та відновити її дошлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити та пояснила суду, що з відповідачем не проживає тривалий час, вважає їхній шлюб фіктивним, бажає шлюб розірвати. Також пояснила суду, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Так як останній не працює та у нього нерегулярний мінливий дохід просила стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, а саме 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд не повідомив про причини неявки. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований 25 червня 2013 року виконкомом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 09. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом ( ч.4 ст.56 СК України ). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. З обставин, наведених у позовній заяві і які, відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є позивачка [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 того ж Кодексу. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік", прожитковий мінімум з 01 травня 2017 року для дітей віком до 6 роківскладає 1426 гривень. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 того ж Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.184 СК України). За наведених обставин, враховуючи те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із розумності та достатності суми, необхідної для задоволення потреб позивачки та неповнолітньої дитини, враховує матеріальне становище сторін та дитини, спроможність відповідача до сплати аліментів, зокрема, реальної можливості сплачувати аліменти щомісяця, не порушуючи права останнього, а також відсутність роботи у відповідача. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави (ч.3 ст.88 ЦПК України). У зв'язку з наведеним, також слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, так як позивачка при подачі позову про стягнення аліментів згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із квитанції № 14 від 03.05.2017 року позивачка сплатила судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 640 грн., тому ці кошти слід стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved