Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

30 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка за життя оформила спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , спадщина якого складається із земельної частки (паю) площею 5,17 га, розташованої на території Кучерівської сільської ради Глухівського району Сумської області. Однак [PERSON] за життя встигла отримати у власність та зареєструвати своє право власності лише на одну земельну ділянку - ріллю площею 3,4809 га (кадастровий номер 5921583200:08:008:0043), інші земельну ділянки (сіножаті та пасовища) залишились невстановленими в натурі і у її власність не передані, право власності на них залишилось не зареєстрованим, оскільки вона померла. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину матері та частково оформив її, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.10.2016 року неоформленим залишилось право на завершення оформлення та одержання у власність земельних ділянок (сіножаті та пасовища), які підлягають встановленню в натурі із земельної частки (паю) розміром 5,17 га. Позивач звернувся до нотаріуса з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину, але йому було роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом неможлива, у зв`язку з тим, що із земельної частки (паю) розміром 5,17 га не були виділені в натурі земельні ділянки - сіножаті та пасовища, їх технічні характеристики невідомі. Тому просить суд визнати його право на завершення розпочатої процедури оформлення земельної частки (паю) площею 5,17 га в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , тобто на встановлення (визначення) в натурі (на місцевості) земельних ділянок - сіножаті та пасовища з вказаної земельної частки (паю), отримання їх у власність та реєстрації права власності на вказані земельні ділянки. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі (а.с.25). До початку розгляду справи від відповідача надійшла заява про визнання позову, розгляд справи без участі представника сільської ради (а.с. 27). Від представника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшло пояснення по суті позовної заяви, згідно якого на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, місцезнаходження та межі земельної частки (паю) не визначені. Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Просить розглядати справу без участі представника Управління (а.с.31,32). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Розпорядженням голови Глухівської районної державної адміністрації № 115-ОД від 28.03.2013 року надано дозвіл на видачу документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (№ [NUMBER] ) загальною площею 4,3680 га, у тому числі ріллі - 3,4809 га, сіножатей - 0,7193 га, пасовищ - 0,1978 га, власниці [PERSON] взамін успадкованого сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 64). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 39, на звороті). Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] першої черги, який прийняв спадщину є її син [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 38-56). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.10.2016 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4809 га (рілля), що належить померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.13, кадастровий номер земельної ділянки - 5921583200:08:008:0043 (а.с. 54). Щодо решти земельної ділянки. а самесіножатей - 0,7193 га та пасовищ - 0,1978 га, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено можливість звернутися до суду з позовом про визнання права на завершення оформлення у власність земельних ділянок, оскільки за життя спадкодавець не встигла завершити цю процедуру (а.с. 6). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Земельний кодекс України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved