Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

22.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Вищого професійного училища № 21 м.Миколаєва про стягнення заборгованості по заробітній платі. У своєму позові позивач зазначила, що в період з 24.09.1992 року по 19.09.2018 рік вона знаходилася в трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу від 19.09.2018 року №128-к її було звільнено за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Трудову книжку нею було отримано тільки 22.11.2018 року. 29.11.2018 року відповідачем на її банківську картку було перераховано суму в розмір 607802,04 грн. Всього з урахуванням авансу нею було отримано 75061,09 грн. 15.07.2019 року вона звернулася до відповідача із заявою про надання інформації, щодо нарахованої суми заробітної плати з 01.08.2018 року, інформації щодо розміру відрахувань та утримань із заробітної плати, інформацію про суму заробітної плати що підлягала сплаті при звільненні з розшифровкою її складових. При отриманні вищезазначених документів нею було з`ясовано, що з урахуванням коштів в розмірі 75061,09 грн. сплачених відповідачем заробітну плату яка їй належала до виплати у зв`язку із звільненням було виплачено не в повному обсязі, чим порушені вимоги законодавства про оплату праці. Посилаючись на вищезазначене просила стягнути з Вищого професійного училища № 21 м.Миколаєва на її користь суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 30\~881,21 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.06.2020 року відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимог визнає. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в період з 24.09.1992 року по 19.09.2018 року [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з відповідачем, Вищим професійним училищем №21. Відповідно до трудової книжки, наказом № 128-к від 19.09.2018 року [PERSON] було звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до розрахунку наданого позивачем [PERSON] , заборгованість по заробітній платі складає 30\~881,21 грн. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до положень ст.1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін "заробітна плата", який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до положень ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст.12 Конвенції про захист заробітної плати). Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу ( ст. 94 КЗпП України). Аналогічні положення передбачені в ЗУ «Про оплату праці». Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем законодавства про оплату праці через невиплату при звільненні позивачу [PERSON] заробітної плати, в зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 30\~881,21 грн. Крім того на момент прийняття рішення відповідач позовні вимоги визнав, тим самим проти стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 30\~881,21 грн., не заперечував. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved