Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

17.03.2021 року представник позивачки [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наразі шлюб між ними розірвано. Син після розірвання шлюбу проживав разом з відповідачем за адресою: с. Калинівка Єланецького району Миколаївської області. На даний час вона має постійне місце проживання, у квартирі, яка належить їй на праві власності, створила всі необхідні умови для проживання, забезпечена всіма необхідними речами, побутовою технікою. Посилаючись на положення ст. 161 Сімейного кодексу України, просила суд визначити місце проживання сина [PERSON] разом з нею. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 22.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву про слухання справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", яка передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 02.03.2016 року по 22.10.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 4) від якого вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). З матеріалів справи слідує, що малолітній син [PERSON] з жовтня 2020 року проживає разом з відповідачем [PERSON] 26.01.2021 року позивачка придбала квартиру загальною площею 45,7 кв. м, житловою площею - 27,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с. 7). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 26.02.2021 року позивачка [PERSON] проживає у вищевказаній квартирі. Житлове приміщення знаходиться в доброму стані, створено всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. (а. с. 6). Наразі позивачка звернулася до суду для визначення місця проживання дитини з метою подальшого уникнення суперечок з даного приводу з відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи спір між батьками про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини та інтересів дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що мати дитини, належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина забезпечена усім необхідним для проживання та розвитку з урахуванням її віку та індивідуальних потреб. Батько дитини зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Суд вважає, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини. При прийнятті рішення суд враховує вік дитини, її прихильність та емоційну прив`язаність до матері, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти визначення місця проживання дитини за адресою проживання матері. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, з врахуванням усіх обставин справи, а також, виходячи з визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, про доцільність задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з її матір`ю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved