Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

19.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 3-4). 30.08.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява уповноваженого представника позивача [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: [PERSON] (а.с. 30-31). У судове засідання позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з*явилася, просить розглянути цивільну справу в її відсутності, позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що до суду надав відповідну заяву (а.с. 17). Уповноважений представник позивача, [PERSON], в судове засідання не з*явився, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги, підтримав, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 57). Відповідачі [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на підставі ст. 76 ч. 3 ЦПК України, у судове засідання не прибули, заперечення про неможливість слухати справу у їх відсутності до суду не надали (а.с. 55-56). Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, просить справу розглянути без його участі, заперечень проти позову не висунув, про що суду надав заяву (а.с. 50-54). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено: [PERSON] є власником квартири, загальною площею 55,6 кв.м, яка розташована за адресою: м. Лиман, Донецької області, вул. Привокзальна, № 24/21. Зазначена квартира належить позивачу на підставі договору дарування квартири, посвідченого 16.12.2000 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2163, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.06.2017 року за реєстраційним номером 1278813914133 (а.с. 8-9). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], приходяться позивачу сином та невісткою відповідно, з 21.06.2006 року зареєстровані в зазначеній вище квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім*ї, виданою відділом реєстрації місця проживання осіб виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області 14.06.2017 року (а.с. 10, 32, 34). Також, у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], чоловік позивача, третя особа у справі (а.с. 10, 33). Починаючи з 2005 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають та не зберігають у квартирі своїх особистих речей. Зазначений факт підтверджується довідкою голови мікрорайона "Південний", підписаною сусідами (а.с. 11). Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник квартири [PERSON], на теперішній час обмежена у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, оскільки в квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Згідно статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). Власник житлового приміщення, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житлом, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши, в даному випадку, вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Статтею 405 частиною 2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання для чого звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення, дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесенні рішення, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленного значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності. Дослідивши зібрані у справі письмові докази: правовстановлюючі документи на квартиру; документи, які підтверджують родинні відносини сторін; довідки відповідних органів, з яких вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO], але фактично з 2005 року у спірній квартирі не мешкають, своїх особистих речей у квартирі не зберігають, надав їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обгрунтовані та законні.

Outcome: approved