Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

27 травня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 677 536 грн. 06 коп. В позовній заяві зазначав, що 18 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №11217190000, відповідно до якого позивач надав їй кредит в іноземній валюті у сумі 100 000,00 доларів США, строком до 17 вересня 2025 року зі сплатою 11,90% річних за користування ним. В той же день, задля забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки. Посилаючись на те, що відповідачі не виконали умови договору і станом на 23 квітня 2013 року за ними рахується загальна заборгованість в сумі 83 916, 18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 квітня 2013 року, разом з пенею, становить 677 536 грн. 06 коп., просив стягнути з них солідарно на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати. Заочним рішенням суду від 18 вересня 2013 року позов був задоволений. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 березня 2015 року заочне рішення суду за заявою відповідачки було скасовано, а справа призначена до нового розгляду. В судовому засіданні під час нового розгляду справи представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі до суду не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] направила до суду свого представника, який в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечуючи існування кредитного боргу він заперечував проти його стягнення в повному розмірі, оскільки дія договору кредитування ще не закінчилася і правовідносини між його сторонами не припинилися, а також вважав за необхідне звернути увагу суду на необхідність застосування при вирішенні заявленого позову на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як зобов'язання за кредитним Договором були забезпечені також і іпотекою будинку та земельної ділянки відповідачки [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 18 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого вподальшому стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк), та відповідачкою [PERSON] був укладений в письмовій формі кредитний договір № 11217190000 (далі - Договір), в якому вони узгодили всі його умови. Відповідно до п.п. 1.1 Договору позивач надав їй кредит у сумі 100 000,00 доларів США, а вона зобов'язалась повернути його у повному обсязі не пізніше 17 вересня 2025 року, сплативши за користування кредитом проценти у розмірі 11,90% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами згідно з графіком, який є додатком до Договору. У разі порушення позичальником термінів повернення кредиту та процентів Банк мав право вимагати додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті, за кожен день прострочення (п. 4.1 Договору). Розділом 6 Договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 18 вересня 2007 року, відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, був укладений договір поруки між Банком та [PERSON], за яким останній має відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями за Договором, включаючи повернення основного боргу, сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених Договором (п.п. 1.3.., 1.4 договору поруки). До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК україни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК україни позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема і неустойкою та порукою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549- 551 ЦК України). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (ст. 554 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальниця навпаки, порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з чим станом на 23 квітня 2013 року за нею рахується заборгованість на загальну суму 83 916, 18 доларів США, що за курсом НБУ на 23 квітня 2013 року становить 670 742, 02 грн., яка складається з наступного: · заборгованість за простроченим кредитом в сумі 74 999, 61 доларів США, що становить 599 471 грн. 88 коп.; · заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 8 916, 57 доларів США, що становить 71 270 грн. 14 коп.; а також пеня: за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 3036 грн. 78 коп. та за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3 757 грн. 26 коп. Таким чином станом на 23 квітня 2013 року загальна сума заборгованості відповідачів перед банком за курсом НБУ на 23 квітня 2013 року становить 677 536 грн. 06 коп. Дана заборгованість в добровільному порядку не погашена. Позичальниця фактично з травня 2012 року припинила сплачувати кредитні платежі, які вона повинна була вносити кредитору щомісяця згідно із доданим до Договору графіком. За таких обставин, на підставі ст.ст. 526, 530, 549, 553, 554, 1049, 1050, 1054 ЦК України, заборгованість підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь Банка в повному об'ємі. Посилання представника відповідачки про безпідставність стягнення всієї суми кредитного боргу до закінчення дії кредитного договору суд вимушений відхилити, оскільки таке право Банку передбачено 6 розділом Договору. Крім того, посилання представника позивачки на необхідність застосування при вирішенні цієї справи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд вважає безпідставним, оскільки положення цього Закону стосуються питання звернення стягнення на нерухоме житло, придбане за рахунок отриманих у кредит валютних коштів. Однак за поданим Банком позовом вимог про звернення стягнення на житло не заявлялося. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦК України з відповідачів також підлягають стягненню в рівних частках судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме: 3441 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved