Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі [PERSON], мають спільну дитину доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-СР №198411. Разом не проживають. Відповідач проживає окремо і допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. Проживає з дитиною, яка фактично перебуває на її утриманні, у своїх батьків, що підтверджується довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 03 листопада 2015 року №708/02-21. Відповідач офіційно працевлаштований і працює, разом з тим де він працює і які отримує доходи на даний час їй не відомо. Звернулася до суду за захистом прав дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи тим, що прийняла рішення звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина перебуває на її утриманні, за рахунок коштів, які отримує від держави. Просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав заяву від 16 листопада 2015 року за вх.№4834 про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач, будучи повідомленим вчасно та належним чином про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду справи і слухає справу у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Суд, вислухавши позивачку, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в силу наступного. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно заяви про визнання батьківства від 25 вересня 2014 року (а.с.3) та свідоцтва про народження Серії 1-СР №198411(а.с.4) відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 03 листопада 2015 року №708/02-21 малолітня [PERSON] проживає біля позивачки по вул.Варчук, №53 в с.Петропавлівка Городищенського району Черкаської області та перебуває на її утриманні (а.с.5). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про стан здоров»я, її дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він працюючий, не має інших утриманців, фізично здоровий, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти. У задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача судових витрат, суд, вважає за необхідне відмовити, у зв»язку з тим, що вони не обгрунтовані та не підтверджені доказами, як то визначено ст.88 ЦПК України. Позов підтверджується: копією паспорта [PERSON], копією заяви про визнання батьківства від 25 вересня 2014 року, копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 03 листопада 2015 року №708/02-21. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved