Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.У січні 2018 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що її батькові [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька обл., Слов'янський р-н, смт. Черкаське, вул. Шевченка, 222а, загальною площею 43,4 кв.м.. житловою площею 28,5 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А, літньої кухні Б, льоху В. Згідно матеріалів КП БТІ вказаний будинок йому виділено із спільного домоволодіння №222 по вул. Шевченка, заведено окремий техпаспорт, проведено технічну інвентаризацію та присвоєно адресу 222а, однак за життя батько не встиг нотаріально оформити поділ домоволодіння та зареєструвати за собою право власності на нього. 13.04.1999 року її батько помер, свідоцтво про смерть від 13.04.1999, актовий запис №33 і після нього як спадкоємець першої черги спадщину прийняла його дружина - моя мама [PERSON], яка мешкала та була зареєстрована разом з ним на день його смерті, що підтверджується домовою книгою. 08.04.2016 року мати також померла і позивач як спадкоємець першої черги прийняла спадщину подавши у встановлений законом строк нотаріусу заяву, однак звернувшись до нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину на вказаний будинок постановою нотаріуса їй було відмовлено, оскільки як батько так і мама за життя не встигли зареєструвати за собою право власності на нього. У звязку з наведеним просить суд: визнати за собою, [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 08.04.2016 року, на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька обл., Слов'янський р-н, смт. Черкаське, вул. Шевченка. 222а, загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А, літньої кухні Б, льоху В. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 2. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України. 3. Представник позивача адвокат [PERSON] що діє на підставі на підставі ордеру від 21.09.2017 року серія ДН №000,51495 (а.с.23) та договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 21.09.2017 орку (а.с.22), в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позов просив задовольнити (а.с.58). 4. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву від 12.03.2018 року про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.59), не заперечує проти задоволення позову. Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 5. Процесуальні дії по провадженню не проводились. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. 13.04.1999 року помер батько позивача [PERSON], свідоцтво про смерть серії І-НО №369124 від 13.04.1999, актовий запис №33 (а.с.8). При житті [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька обл., Слов'янський р-н, смт. Черкаське, вул. Шевченка, 222а, загальною площею 43,4 кв.м.. житловою площею 28,5 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту із житлового будинку А, літньої кухні Б, льоху В. (а.с.11-13). Згідно матеріалів КП БТІ вказаний будинок йому виділено із спільного домоволодіння №222 по вул. Шевченка, заведено окремий техпаспорт, проведено технічну інвентаризацію та присвоєно адресу 222а (а.с.17). 7. 08.04.2016 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №943008 від 13.04.2016 року (а.с.9). 8. 18.10.2017 року постановою державного нотаріусу Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] (а.с.10) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований у сел.. Черкаське Словянського району, вул. Шевченко, 222 а після смерті матері [PERSON], яка померла 08.04.2016 року, у звязку з відсутністю документа, який посвідчує право власності на вказаний житловий будинок на імя [PERSON]. 9. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У теперішній час, зареєструвати право власності за [PERSON] не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. 10. Спадкоємцем після померлої [PERSON] є її донька [PERSON], що підтверджується, свідоцтвом про народження від 13.02.1957 року І-ЯР № 567931 та свідоцтвом про укладання шлюбу серії I-НО №484659 (а.с.7) та син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР №1037613 (а.с.62). Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у звязку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу на житловий будинок. V. Оцінка суду. 11. Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд виходить з наступного. 12. Так, згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. 13. У відповідності із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 14. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 15. У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. 16. Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. 17. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. 18. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 19. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. 20. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. 21. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). 22. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. 23. У постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. 24. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового\~рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на імя спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. 25. Крім того, відповідно до положень частини 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у\~Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. 26. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved