Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Зоря", згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 035702 від 25 липня 1996 року. Позов мотивований тим, що пісня смерті його тітки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та яка до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] і була членом колгоспу «Зоря», згідно її заповіту йому у спадщину дісталось все майно, в тому числі земельна ділянка (пай) в КСП «Зоря» розміром 2,30 в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості). Але при підготовці документів для нотаріального посвідчення права власності на пай з`ясувалось, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, тому нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просив визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить розглядати справу без його участі. Представник Соколищенської сільської ради Старовижівського району Волинської області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив справу розглядати за його відсутності. Представник Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області в підготовче засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому вказав, що проти позову не заперечує та просив справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України). Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до положень частини 2 статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи № 6-2015, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (а.с. 2). 27 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе майно в тому числі право на земельну частку (пай) заповіла позивачу [PERSON] (а.с. 5). Заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.3). Відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса у визначений законом строк, позивач прийняв спадщину (а.с.6 - зворот). Інших спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , немає (а.с.4). Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в КСП «Зоря» Старовижівського району Волинської області, розміром 2,30 в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), оскільки ним не надано оригінал Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 035702, про що нотаріусом винесена відповідна постанова (а.с.8). Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На даний час вищевказаний оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено, про що у Старовижівській районній газеті «Сільські новини» за № 48 від 14 грудня 2019 року опубліковано відповідне оголошення «втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 035702, виданий члену КСП «Зоря» Соколищенської сільської ради на ім`я [PERSON] , зареєстрований за № 257 від 31.07.1996 року, вважати недійсним» (аркуш справи 13). Відповідно до довідки № 31-3-0.242-180/169-20 від 26 серпня 2020 року, виданої Відділом у Старовижівському районі Міжрайонного управління у Ратнівському та Старовижівському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в КСП «Зоря» Старовижівського району Волинської області [PERSON] має право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ВЛ № 035702, виданого Старовижівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Старовижівської районної держадміністрації від 25 липня 1996 року № 227, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 257 від 31 липня 1996 року. На даний час відповідно до розпорядження голови Старовижівської районної державної адміністрації від 14 березня 2000 року №87, розмір земельної частки (пай) по КСП «Зоря» становить 2,30 умовних кадастрових гектара. Вартість проіндексована і становить двадцять дев`ять тисяч сімдесят три грн. 57 коп. Відповідно до виписки зі списків членів КСП «Зоря», які мають право на земельну частку (пай) під номером 257 зазначено прізвище, ім`я, по-батькові спадкодавця [PERSON] (а.с.12). Вищезазначене підтверджує той факт, що на ім`я [PERSON] дійсно було оформлено в установленому законом порядку сертифікат на право на земельну частку (пай), оригінал якого втрачено. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи, що позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 035702, а його право на земельну частку (пай) підтверджується письмовими доказами у справі, та беручи до уваги положення частини 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до яких рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за ним у зв`язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved