Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

26 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року відкрите провадження у справі. На обґрунтування вимог заявник посилався на те, що він народився [INFO] у с.Хуторо-Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, де і проживає по теперішній час. У 1978 році пішов до «Магдалинівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат», яку закінчив у 1985 році. У віці 16 років він отримав паспорт зразка СРСР у Новомосковському району. З 1986 року по 1988 рік заявник проходив військову службу в лавах збройних сил. В період з 1986 року по 2011 рік він постійно проживав в селі Хуторо-Губиниха, де працював, зокрема у колгоспі ім.Кірова», ТОВ АФ «Обрій», асоціація фермерів «Агрокомплекс». У 2003 році ним був втрачений паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року. У видачі паспорта громадянина України йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заявник зазначає, що він з моменту народження та по теперішній час проживає на території України, що підтверджується доказами, які додані до заяви. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав вимоги, викладені в заяві, просив суд задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні просив суд винести рішення у відповідності до вимог законодавства України. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у селі Хуторо-Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00025883613 від 06 березня 2020 року. Як вбачається з довідки комунального закладу освіти «Магдалинівський навчально-реабілітаційний центр» Дніпропетровської обласної ради №118 від 27.04.2020р., [PERSON] , [INFO] , навчався в закладі з 31.08.1978р. по 25.06.1985р. Згідно довідки виконкому Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №359 від 13.07.2020р., [PERSON] , 1968 року народження зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , з дня народження по теперішній час. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] з 1986 року по 2011 рік він працював в колгоспі ім. Кірова, ТОВ АФ «Обрій», Асоціації фермерів «Агрокомплекс». Вказані підприємства були розташовані у Новомосковському районі Дніпропетровської області, що підтверджується відповідними печатками у трудовій книжці. Крім того, згідно архівної довідки № Б-368 від 16.07.2020р. КУ «Новомосковський районний трудовий архів», у книгах обліку розрахунків з оплати праці працівникам колгоспу ім. Кірова за період з 1986 року по 2000 рік є дані про відпрацьовані вихододні [PERSON] , зокрема у 1991 році ним було відпрацьовано 270 вихододні. На думку суду наведені докази переконливо свідчать про те, що [PERSON] дійсно постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Також судом встановлено, що в 18 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Новомосковського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про перевірку належності його до громадянства та видачу паспорта громадянина України. Листом Новомосковського районного відділу Головного управління державної міграційної служби № 1235-44/1235-20 від 21.02.2020 року, [PERSON] повідомлено, що проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства України та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 рік. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року ( ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України). За ст. 1 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має для заявника юридичне значення, оскільки встановлення такого факту пов`язане з необхідністю отримання паспорта громадянина України, іншого порядку встановлення такого факту законодавством не встановлено. Таким чином, враховуючи надані заявником письмові докази, пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник в своїй заяві знайшли підтвердження, в зв`язку з чим, вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на заявника [PERSON] .

Outcome: approved