Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому\~\~просить визнати земельну ділянку, кадастровий номер 2124085601:01:001:0286 спільною сумісною власністю, та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2124085601:01:001:0286 Позов мотивує тим, що перебував з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 03.08.2013 року. Вказує, що 22.11.2018 року шлюб між ними розірвано, відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2018 року (справа № 306/1234/18). Стверджує, що у шлюбі ними було придбано, відповідно до договору купівлі- продажу земельну ділянку, кадастровий номер 2124085601:01:001:0286, площею 0.0952 га, цільове призначення, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у селі Солочин, урочище « [INFO] », зареєстрованої Управлінням Держгеокадастру у Свалявському районі, Закарпатської області, 23.01.2008 року. Посилається на те, що після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначеної земельної ділянки. Стверджує, що оскільки, майно було придбане ними в період шлюбу, а тому воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, та, він має намір розділити вищезазначене майно, шляхом, визначення за ним 1/2 частки земельної ділянки, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали суду 11.11.2020 року від відкрито провадження та призначено підготовче засідання у справі. Відповідно до ухвали суду від 28.01.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди Відповідно до ухвали суду від 19.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 31.05. 2021 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, крім того, просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме судовий збір, у розмірі 3011, 50 грн. Представник позивача адвокат Буташ А.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, її інтереси представляє представник- адвокат Козар М. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та не заперечили щодо задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат просив розподілити відповідно до вимог ЦПК України, оскільки вони позовні вимоги визнають, та спір стосується Ѕ частини нерухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, то зауважив, що ціна позову визначається половиною вартості, зазначеною в звіті про оцінку майна, тому, вважає, що при зверненні до суду позивач мав оплатити лише 1505,75 грн., а зайво сплачені 1505,75 грн. слід повернути позивачу з держбюджету. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, повно всебічно оцінивши докази у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України,\~згідно з\~якою дружина\~та чоловік\~мають рівні\~права на\~володіння,\~користування і\~розпоряджання майном,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними. Розпорядження спільним\~сумісним майном\~подружжя може\~відбутися шляхом\~його поділу,\~виділення частки.\~Поділ майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності\~подружжя,\~є підставою\~набуття особистої\~власності кожним\~з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним\~договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від\~того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.\~При цьому суд бере\~до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а\~при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя. Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Відповідно до\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2013 року який розірвано на підставі рішення Свалявського районного суду від 22 листопада 2018 року (справа № 306/1234/18) Матеріалами справи встановлено, що під час шлюбу сторони придбали нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 2124085601:01:001:0286, площею 0.0952 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану у с. Солочин, урочище « [INFO] ». Відповідно до Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 204056976 від 13.03.2020 року, встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 2124085601:01:001:0286, площею 0,0952 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на праві приватної власності належить [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Свалявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 03.05.2019 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ\~зазначено: «Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його\~особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.\~Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди\~до особи, яка\~не мала права власності чи\~користування земельною ділянкою переходить це\~право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку,\~будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК». Згідно з ч.4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя, визнавши спірну земельну ділянку спільною. Сумісною власністю, та визнати за сторонам право спільної власності: по 1/2 частині земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved