Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

27.08.2019 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визначити, що частка у спільній сумісній власності:за [PERSON] , яка померла [INFO] , складає 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , складає 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , складає 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 16.03.1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яким посвідчено, що квартира належить на правах спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] га [PERSON] . 25.04.1994 року Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1994 року зареєструвало право приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , відповідачу - [PERSON] та йому - [PERSON] . 28.10.1999 року, як вказує позивач, [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , йому - [PERSON] . Позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, як стверджує позивач, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з причини невизначеності частки померлої у спільному майні. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 28.08.2019року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання 30.09.2019 року не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, у підготовче засідання 30.09.2019 року також не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, а також вказав, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв`язку з тим, що позивач підтримує позовні вимоги, а відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 16.03.1994року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 16.03.1994 року № 35785, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], згідно якого , квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 10). Зазначене свідоцтво було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 25.04.1994 року під №62пр. стр. 76 реєстр. 148 (а.с. 10 на звороті). 28.10.1999 року [PERSON] було складено заповіт, з якого вбачається, що на випадок своєї смерті вона робить таке розпорядження: належну їй частку квартири під [ADDRESS] , вона заповідає [PERSON] (а.с.11). Зазначений заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстровано в реєстрі за №4916. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 30.07.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №8008 (а.с. 12). Після її смерті [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про право власності на житло, виданому Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 16.03.1994року за №35785 на квартиру під [ADDRESS] , не визначені частки, які належать кожному з них. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст. 1235 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановлено ст. 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначено в пункті 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги, що квартира під [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.03.1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в КП«ОМБТІ та РОН» 25.04.1994року під №62пр. стр. 76 реєстр. 148, суд зазначає, що розмір часток співвласників у спільній сумісній власності на час смерті [PERSON] в квартирі під [ADDRESS] , є рівними, тобто належало по 1/3 квартири кожному. Таким чином, судом встановлено, що розмір часток [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] є рівними, тобто вказаним особам належало по 1/3 квартири, а тому позовні вимоги про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved