Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого [ADDRESS]. Спадкоємцем до майна померлого по заповіту являється позивач, інших спадкоємців немає. Він своєчасно прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори у встановлений термін. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, отримав відмову, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Тому [PERSON] змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача за довіреністю від 29.05.2017 року [PERSON] надала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач - представник Летківської сільської ради Тростянецького району в судове засідання не з`явились, однак надали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнають, не заперечують проти визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] та просять справу розглянути в їх відсутності. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 28.04.2005 року виконавчим комітетом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.6). За життя [PERSON] зробив заповітне розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося та все те, що буде належати йому на день смерті, в тому числі житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], заповів [PERSON]. Заповіт складений 17.03.2011 року, посвідчений секретарем Летківської сільської ради Тростянецького району 06.07.2001 року та зареєстрований в реєстрі №101 (а.с.7). Відповідно до довідки №299 від 26.06.2017, виданої виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району встановлено, що [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Спадкоємцем після його смерті по заповіту є [PERSON], який своєчасно прийняв спадщину. До складу спадкового майна належить ? частини житлового будинку з господарськими спорудами (а.с.8). Згідно довідки Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №14 від 29.05.2017 року, житловий будинок [ADDRESS] згідно погосподарської книги №10 відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 року до складу його двору входили: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - чоловік (а.с.17, 19,20). Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, був наділений правом власності на майно колгоспного двору, а саме: 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Свою частину житлового будинку, власником якого він був по закону, [PERSON] заповів позивачу [PERSON] Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №384/2005р. до майна померлого [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №1675150 від 13.10.2005 року. З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. за №502/02-17 від 05.08.2017 року випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, не має змоги оформити свої спадкові права на вказану частку житлового будинку через нотаріальну контору(а.с.10). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 27.06.2017 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальною площею 50,2кв.м., житловою площею 33,8кв.м., допоміжною площею 16,4кв.м. (а.с.13-18). Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що за життя [PERSON] набув права власності на ? частини нерухомого майно колгоспного двого, згідно діючого на той час законодавства, з якою не пов'язувалась державна реєстрація. Вказані обставини були визнані сторонами, отож доказуванню в силу ст.61 ЦПК України не підлягають. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за ним та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved