Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

28 березня 2017 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати їх з відповідачем шлюб, зареєстрований 30 листопада 2004 року виконавчим комітетом Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №5, залишити прізвище «Бурдюжа», а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та синів [PERSON], [PERSON], у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму до повноліття найстаршої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30 листопада 2004 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має шістьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначила також, що через непорозуміння, які виникали з різних побутових причин, зникло почуття любові та поваги, у звязку з чим приблизно чотири роки тому подружжя припинило шлюбні відносини та почало проживати окремо один від одного. Посилаючись на те, що зберегти шлюб та примиритися неможливо, на даний час діти проживають біля матері та знаходяться на її утриманні, з моменту припинення шлюбних відносин відповідач не приймає участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, [PERSON] вважала що є підстави для розірвання шлюбу судом та стягнення з відповідача аліментів на їх утримання. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, який належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в них письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про одруження, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 листопада 204року виконкомом Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №05. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з «Лєвєнцова» на «Бурдюжа» (а.с.26). Судом встановлено, що від шлюбу подружжя має малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження серії І-ЖД №029331 від 15.11.2005року, І-ЖД №076079 від 26.04.2007року, І-ЖД № 154940 від 22.10.2008року, І-ЖД №04377826 від 04.02.2010року, І-ЖД №279638 від 18.10.2011року та І-ЖД №348566 від 22.04.2013року відповідно (а.с.а.с.9-14). Зі змісту довідки Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 27.03.2017 року №137 слідує, що діти зареєстровані, проживають разом з позивачем за адресою: вул.Галузинського, 48 в с.Білолісся, та знаходиться на її утриманні (а.с.4). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам, порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України, а також не відповідатиме інтересам їхніх дітей. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими, відповідають нормам сімейного законодавства і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ч.1 ст.183 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням того, що на утриманні позивача перебувають шестеро малолітніх дітей, які потребують витрат на харчування, навчання та повноцінний розвиток, [PERSON] є батьком цих дітей та повинен брати участь в їх утриманні, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи відомостей про перебування на утриманні відповідача неповнолітніх чи малолітніх дітей, а також інших утриманців, суд доходить висновку про те, що є підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та встановленого ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України обов'язку для суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд, беручи до уваги вимогу [PERSON] стягувати аліменти лише до досягнення повноліття найстаршою дитиною (01.09.2023 року), вважає за можливе задовольнити позов із встановленням терміну стягнення аліментів до цієї дати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 640грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Крім того, ухвалою суду від 04.04.2017року позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу. За таких обставин судовий збір за предявлення цієї вимоги у розмірі 640 грн. також підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved