Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

14.09.2020 р. позивач звернувся до Гайсинського районного суду із зазначеним позовом, в якому позивач, як член колишнього КСП «Колос» с.Куна Гайсинського району, просить визнати за ним право на земельну частку (пай) на території Кунянської сільської ради в умовних кадастрових гектарах 2,01 га; про порушення свого права дізнався в грудні 2019 р., ознайомившись із розпорядженням голови Гайсинської РДА «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай)» від 6.05.2000 р. № 216, відповідно до якого передбачено видати 58 особам за списком, в тому числі і [PERSON] сертифікати на право на земельну частку (пай) в розмірах і за вартістю земельного паю, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 17.09.1996 р. № 415 по КСП «Колос» с.Куна; проте сертифікат позивачу помилково не видали, у зв`язку з чим позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві свої вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи, клопотань не заявляв. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах. Відповідно до довідки Приватно-орендного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Колос» від 6.11.2020 р. № 45 [PERSON] був членом КСП «Колос». Як свідчить протокол зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» с.Куна Гайсинського району Вінницької області від 28.01.2000 р. зборами визнано, що 58 громадян, в тому числі і [PERSON] (під номером 35) є новоприбулими членами КСП «Колос», мають право на земельну частку (пай) у землях, переданих до колективної власності, вирішено звернутися до районної державної адміністрації з проханням видати зазначеним громадянам сертифікати на право на земельну частку (пай) за розміром і вартістю паю, затвердженого розпорядженням від 17.09.1996 р. Розпорядженням Гайсинської районної державної адміністрації № 415 від 17.09.1996 р. затверджено розрахунок вартості та розміру в умовних кадастрових гектарах земельної частки (паю) в площі сільськогосподарських угідь, що передані у колективну власність КСП «Колос» с.Куна згідно додатку, видати сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам співвласникам колективної власності згідно списку; відповідно до додатку до розпорядження голови РДА від 17.09.1996 р. № 415 вартість земельної частки (паю) становить 7084 грн., розмір - 2,01 га. Розпорядженням Гайсинської районної державної адміністрації № 216 від 6.05.2000 р. вирішено видати 58 особам - членам КСП «Колос», в тому числі і [PERSON] , сертифікати на право на земельну частку (пай) в розмірах і вартості земельного паю, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 17.09.1996 р. № 415 по КСП «Колос» с.Куна, районному відділу земельних ресурсів забезпечити виготовлення, реєстрацію і видачу сертифікатів в установленому порядку. Таким чином, відповідно до Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), Указів Президента «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Закону України «Про встановлення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) [PERSON] отримав право на земельну частку (пай), як член КСП «Колос» с.Куна; в ході розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств, яке проводилось відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організацiям", [PERSON] отримав право на отримання земельної частки (паю) із сільськогосподарських угідь, що перебували у колективній власності КСП «Колос» с.Куна Гайсинського району Вінницької області, як член зазначеного підприємства. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України. Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України). Відповідно до пунктів «б», «ґ» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну частку (пай). На підставі вище наведеного, суд з метою захисту майнових прав позивача прийшов до висновку про задоволення його позовних вимог. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. На підставі ст.41 Конституції України, ст.328 ЦК України, ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України,

Outcome: approved