Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Оноцької сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON], за якою він здійснював догляд на підставі договору довічного утримання від 06.04.1996 року та яка заповітом від 18.09.2007 року все своє майно заповіла йому - позивачу по справі. Чоловік спадкодавця - [PERSON], помер [INFO] року. Дітей [PERSON] не мала. До складу спадщини належить земельна ділянка загальною площею 1.1 га для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована на території Оноцької сільської ради, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 26.05.2003 року. Державний акт виявився пошкодженим, а саме відірвана частина державного акту, у зв'язку з чим нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак до суду подано заяву Оноцької сільської ради про визнання заявлених [PERSON] позовних вимог. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що згідно Договору від 06.04.1996 року, який посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №971, [PERSON] зобов'язався пожиттєво повністю утримувати [PERSON] [INFO] року в с.Онок померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2015 року. Чоловік останньої - [PERSON], помер [INFO] року. За життя [PERSON] було складно заповіт від 18.09.2007 року, посвідчений секретарем Оноцької сільської ради за №514, яким [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], [INFO] Звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки державний акт суперечить вимогам ст.47 Закону України "Про нотаріат", тобто пошкоджений, внаслідок чого неможливо прочитати текст та рекомендовано звернутися в суд. Дана обставина стверджується листом завідувача Виноградівської державної нотаріальної контори №512/01-06 від 24.12.2016 року. В матеріалах справи наявний Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 1.1 га для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована на території Оноцької сільської ради, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 26.05.2003 року. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно приписів ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом Із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В свою чергу, відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав, а згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1, 2 ст.158 ЗК України - виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обґрунтовані обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON] права власності на вище вказану земельну ділянку.

Outcome: approved