Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

2 червня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1994 року по 30 вересня 2009 року. Від спільного життя вони мають сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач повинен був сплачувати аліменти, згідно з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 25.11.2008 року. Відповідач аліменти на утримання сина практично не сплачував, внаслідок чого станом на 1 травня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 39958,84 гривень, яку відповідач в добровільному порядку сплачувати відмовляється, що стало причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2008 року за період з 1 січня 2012 року по 30 листопада 2012 року станом на 31 травня 2014 року в сумі 57767,30 гривень (а.с.1-2). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засідання визнав позовні вимоги. Представник Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надав довідку про заборгованість по аліментам станом на 1.07.2014 року та при ухвалення рішення по справі полягався на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 грудня 1994 року по 30 вересня 2009 року (а.с.5). Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач повинен був сплачувати аліменти, згідно з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 25.11.2008 року (а.с.3,6). Згідно довідки Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про заборгованість по аліментам станом на 1.07.2014 року, відповідач аліменти на утримання сина практично не сплачував, останній раз здійснив оплату у квітні 2010року, внаслідок чого станом на 1 липня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 42870,40 гривень, яку відповідач в добровільному порядку сплачувати відмовляється. За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не працює, а тому не сплачує аліменти з того часу, однак має намір це робити. Вказані обставини дають суду підстави для застосування положень ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, а та обставина, що він не працює та не має доходу, не є поважною причиною з врахуванням того, що він є працездатним, на обліку у центрі зайнятості не перебуває та на його утриманні інших дітей або непрацездатних осіб не має. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів, чого відповідачем не було доведено в судовому засіданні. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою ст. 129, частиною третьою ст. 138 та частиною третьою ст. 139 цього кодексу. Сімейний кодекс не передбачає поширення позовної давності на вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у зв'язку з чим відповідна вимога може бути пред'явлена у будь-який час та строком давності не обмежується. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Аналогічна позицій викладена в ухвалі Верховного Суду України від 21.04.2010 року справа № 6-396св10. Згідно наведеного розрахунку суму пені за період з 1 січня 2012 року по 30 листопада 2012 року (за 857 днів станом на 31 травня 2014 року) складає 57767,30 гривень, виходячи з наступного розрахунку. - січень 745,37 х 1% х 857 = 6339,95 грн. - лютий 745,37 х 1% х 828 = 6168,60 грн. - березень 745,37 х 1% х 797 = 5937,65 грн. - квітень 745,37 х 1% х 767 = 5714,15 грн. - травень 745,37 х 1% х 736 = 5483,20 грн. - червень 745,37 х 1% х 706 = 5259,70 грн. - липень 745,37 х 1% х 675 = 5028,75 грн. - серпень 745,37 х 1% х 644 = 4797,80 грн. - вересень 745,37 х 1% х 614 = 4574,30 грн. - жовтень 745,37 х 1% х 583 = 4343,35 грн. - листопад 745,37 х 1% х 553 = 4119,85 грн. Аналізуючи приведені вище норми права, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved