Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

18 липня 2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Малиновської районної адміністрації ОМР, про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних виимог, позивачка послалась на таке. Між нею, позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 27 серпня 2010 року було зареєстровано шлюб. [INFO] від шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 березня 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 231. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 серпня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Починаючи з дня розірвання шлюбу і до дня подачі даної позовної заяви, батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідував дитину, життям та поведінкою сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надавав. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та позовні вимоги задовольнити (а. с. 38). Відповідач в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а. с. 5, 20) Третя особа в судове засідання не з`явилась, представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить особистий підпис представника (а. с. 36) При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та інших учасників справи, які повідомлені про розгляд справи належним чином. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи думку позивача та позицію відповідача щодо розгляду справи за його відсутності та можливості позбавлення його батьківських прав, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що, згідно до свідоцтва про народження, виданого Першим Малиновським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , про що 03 березня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 231. (а. с. 7) Відповідно до вказаного свідоцтва про народження дитини [PERSON] , серії [NUMBER] , від 03 березня 2011 року, в графі батько вказано - [PERSON] , а в графі мати, вказано - [PERSON] (а. с. 7). Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 серпня 2012 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. (а. с. 6). На час розгляду справи дитина проживає разом із позивачкою. Доказів того, що батько дитини не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, відповідачем до суду не було надано за час розгляду справи. Відповідно до Висновку, від 18 лютого 2020 року, № 0400/01-20 органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина - [PERSON] , малолітня дитина - [PERSON] проживає разом із матір`ю(а. с. 45 - 46). Також, згідно до того ж Висновку, мати дитини - [PERSON] відповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, приділяє багато уваги вихованню та розвитку дитини. Зі змісту того ж Висновку, відповідно до довідки КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради, від 06 грудня 2019 року № 811/вих, дитина здорова, на обліку у лікарів-спеціалістів не знаходиться. Згідно рапорту лікаря-педіатра в дитячу поліклініку разом з дитиною за медичною, консультативно-діагностичною та профілактичною допомогою звертається мати дитини (а. с. 45). Крім того, [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву, в якій підтверджує, що участі у вихованні свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не приймає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] .. Заява посвідчена 19 квітня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. (а. с. 5). Окрім того, зі змісту Висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР, згідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання матері з дитиною за адресою: [ADDRESS] , для дитини створені умови для належного проживання, розвитку та виховання (а. с. 45). Враховуючи те, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 46). Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні сина [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви до суду, судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved