Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

21.10.2016 року [PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що рішенням сесії Прип'ятської сільської ради Шацького району Волинської області від 28 листопада 1995 року № 4/6 було надано в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку [PERSON] земельну ділянку у розмірі 0,25 га. Вказана земельна ділянка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Дане рішення вважає незаконним з наступних підстав. На даній земельній ділянці у 1957 році нею та [PERSON], з яким вони перебували у шлюбі, був побудований житловий будинок. В цьому будинку до січня 1972 року вони проживали разом із дітьми: дочкою [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO]. У січні 1972 року позивач разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання в смт. Шацьк, а 20 червня 1972 року рішенням народного суду Любомльського району Волинської області було здійснено поділ майна, - житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходився за вищевказаною адресою по ? частці кожному, [PERSON] та [PERSON] 03 квітня 1973 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. З огляду на те, що вони мали спільних дітей житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами не ділили. В подальшому, починаючи з 1973 року і до смерті [PERSON] проживав у даному будинку з [PERSON], з якою шлюб не укладав та спільних дітей не мав. Після смерті [PERSON], за відсутності потреби у житлі позивач з дітьми не заперечувала проти довічного проживання у даному будинку [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, перед тим склавши заповіт, за яким все своє майно, до якого входила і спірна земельна ділянка заповіла [PERSON]. Під час оформлення права власності на даний будинок, 12.11.2014 року позивачу стало відомо про судове рішення від 25.02.2014 року, яким відповідача [PERSON] у порядку спадкування за заповітом було визнано власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. За її скаргою дане рішення було скасоване апеляційним судом Волинської області від 24.12.2014 року. Зареєструвавши право власності на ? частку даного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в Державному реєстрі речових прав, з архівної довідки № 1468/01-20 від 19.05.2016 року позивачу стало відомо про те, що 28.11.1995 року Прип'ятською сільською радою присадибна земельна ділянка, на якій розташоване дане нерухоме майно була передана у власність [PERSON], а з листа Шацької селищної ради № 771/01.10/2.16 від 03.08.2016 року про те, що згідно заповіту земельна ділянка після смерті [INFO] перейшла у спадок [PERSON], про що свідчать відомості про реєстрацію його права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що [PERSON] недобросовісно отримав у спадок майно від спадкодавця [PERSON], оскільки усвідомлював те, що воно спадкодавцю не належить, а якщо і належить, то набуто в супереч чинному законодавству. [PERSON] стверджує, що рішення сесії сільської ради від 28.11.1995 року № 4/6 відповідно до якого у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку прийняте з порушенням земельного законодавства, яке було чинне на час його прийняття, оскільки відповідно до ст. 30 ЗК України (ред. 1990 року), під час переходу права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, і якщо інше не передбачено у договорі відчудження - будівлі та споруди. А оскільки [PERSON] власником усього будинку не була, то і підстав у сільської ради для передачі їй у приватну власність земельної ділянки не було. Тому просить визнати недійсним та скасувати рішення Прип'ятської сільської ради Шацького району Волинської області №4/6 від 28 листопада 1995 року в частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, яка розміщена в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га. Відповідачем Шацькою селищною радою подано письмове заперечення на позов у якому зазначено, що позивачем до позову додано довідку № 278 від 24.05.2013 року, видану Прип'ятською сільською радою в якій зазначено, що [PERSON], який помер [INFO] був зареєстрований у [ADDRESS], разом з ним на час смерті проживала [PERSON], яка померла [INFO], земельна ділянка приватизована [PERSON] Тобто, позивач по справі могла і повинна була знати, про існування приватної власності [PERSON] за оспорювану земельну ділянку ще з травня 2013 року. Тому вважає, що саме з цієї дати почався відлік позовної давності, через що, в силу ст. 257 ЦК України просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв'язку із спливом строку позовної давності. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав заявлених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, оскільки ним законно отримано у спадок земельну ділянку по [ADDRESS]. Відповідачем Шацькою селищною радою Шацького району Волинської області в судове засідання представника не направлено, суду подано письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, при вирішення справи покликається на розсуд суду. Третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору Відділом держгеокадастру у Шацькому районі Волинської області в судове засідання представника не направлено, суду подано письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника її представника, при вирішення справи покликається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно з вимогами ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що відповідно до запису акта про шлюб № 18 від липня місяця 1955 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.107). У 1957 році [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у шлюбі, побудували житловий будинок за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою Прип'ятської сільської ради та витягами з погосподарських книг по селу Прип'ять (а.с. 31-33). Відповідно до ст. 125 "Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб, і акти громадського стану УРСР" (Сімейний кодекс) від 31 травня 1926 року (чинної на той час), майно нажите подружжям спільною працею в період шлюбу, вважається належним обом членам подружжя на засадах спільної власності в рівних частках. Інше майно складає окрему власність кожного з них. А тому [PERSON] та [PERSON] належало по ? частці житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за вищезазначеною адресою. З витягів з погосподарських книг по селу Прип'ять за 1967-1970 роки, 1971-1973 роки, 1974-1976 роки, 1986-1988 роки вбачається, що в житловому будинку по [ADDRESS] проживали [PERSON] до дня смерті -[INFO]; [PERSON] - його дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син до 24.01.1972 року (вибули в смт. Шацьк). З 1973 року по день смерті - [INFO] в даному будинку проживала [PERSON] Після того, як позивач з дітьми переїхали на проживання в смт. Шацьк, рішенням народного суду Любомльського району від 20.06.1972 року між позивачем та [PERSON] здійснено поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, по ? частці кожному (а.с. 18-21). Право власності [PERSON] на ? частки у даному нерухомому майні підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.01.2017 року (а.с.95). Рішенням народного суду Любомльського району від 03.04.1973 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано (а.с. 23-24). Відповідно до ст. 44 КпШС (яка діяла на той час), шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органахреєстрації актів цивільного стану. [PERSON] проживала в даному будинку як співмешканка, оскільки незважаючи на наявність рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], реєстрація розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану не здійснювалась, тобто вони й далі були подружжям. Після смерті чоловіка позивача - [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] та її донька [PERSON] дозволили [PERSON] проживати у даному будинку. Проживаючи у даному будинку [PERSON] не будучи його власником приватизувала присадибну земельну ділянку, відповідно до Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Так, рішенням сесії Прип'ятської сільської ради від 28 листопада 1995 року № 4/6, [PERSON], за її заявою надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (присадибну ділянку) площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-69). [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. 30 ЗК України (ред. 1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про власність», громадяни набувають право власності на земельну ділянку у разі, зокрема, одержання частки землі у спільному майні подружжя. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Отже, даним рішенням Прип'ятська сільська рада порушила право позивача, яка є власником ? частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], на одержання належної їй в силу ст. 30 ЗК України (ред. 1990 року) частк у земельної ділянки, а тому рішення Прип'ятської сільської ради від 28 листопада 1995 року № 4/6 слід визнати недійсним та скасувати. Враховуючи те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.01.2017 року власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], підстава виникнення - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1, видане 11.01.2014 року Шацькою державною нотаріальною конторою Волинської області (а.с.90), тому підлягає скасуванню державна реєстрація права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, яка розміщена в с. Прип'ять Шацького району Волинської області, кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га. Відповідачем Шацькою селищною радою Шацького району Волинської області подано письмову заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи її тим, що позивач дізналась про порушення свого права з часу отримання довідки №278 від 24.05.2013 року і з цього часу і почався перебіг позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З вищезазначеної довідки вбачається, що вона видана на ім'я [PERSON], а не позивача. Як встановлено судом, про порушення свого права позивач дізналась після оформлення права власності на належну їй ? частки житлового будинку. Тому суд не вбачає підстав у застосуванні строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та Шацької селищної ради слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551, 20 грн., в рівних частках, по 275,60 грн. з кожного. На підставі статей 30, 42 ЗК України (ред. 1990 року), ст. 14, 51 Закону України «Про власність», Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок», ст. 44 КпШС, суд

Outcome: approved