Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

15.08.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що до 15.07.2008 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області. У них від шлюбу з відповідачем народилась дочка [PERSON]. Відповідач [PERSON] не цікавиться дочкою, не піклується про неї, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, натомість вихованням та доглядом займається виключно позивач. Батько [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків. До того ж, аліменти які було вирішено стягувати на користь позивача на утримання дочки [PERSON], з 01.01.2014 по 30.06.2014 р. не сплачує. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. Також наголосила, що відповідач [PERSON] навіть не привітав дочку в її День народження та коли дочка хворіла і позивач просила у нього кошти на її лікування таких не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову без жодних доказових обґрунтувань, натомість вказавши, що дійсно з 02.06.2013 року не бачив дочки та матеріально не допомагав. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Сокирянської міської ради будучи повідомленою належним чином в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи у відсутності. Просить позов задовольнити. Прокурор в судовому засіданні вказала, що є наявне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, а щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] поклалась на думку суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки оснований на законі, доведений зібраними документами у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO], її матір'ю є [PERSON], а батьком [PERSON] Рішенням Сокиряшського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2009 року з [PERSON], [INFO], стягнуто на користь [PERSON] [INFO], аліменти на дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх доходів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2009 року і до повноліття дитини. Згідно довідки відділу ДВС Новодністровського міського управління юстиції № 515/02-43 від 21.07.2014 року, [PERSON] не отримували аліменти від [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] у період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. згідно з виконавчим листом Сокирянського районного суду Чернівецької області. У відповідності до довідки, наданої завідуючою ДНЗ № 2 «Барвінок» № 56 від 16.07.2014 р., вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] у період відвідування ДНЗ № 2 (з 2010 р. по 2013 р.) участі у вихованні дитини не брав, про що в судовому засіданні підтвердив і сам відповідач [PERSON], що ні разу не був у садочку який відвідувала його дочка. Як вбачається з довідки, наданої класоводом Сокирянської гімназії від 08.09.2014 р., вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] у період навчання у першому класі в Сокирянської гімназії (з 2013 р. по 2014 р. навчального року) участі у вихованні дитини не брав, натомість мати завжди брала активну участь у громадському житті класу та морально - духовному вихованні своєї дочки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що ні разу не був у гімназії, яку відвідує його дочка. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] разом з дитиною не проживає, не приймає жодної участі по вихованню дитини, а саме не займається її утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям; не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дівчинкою, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує її матеріально. Дитина позбавлена батьківського піклування, догляд за дитиною здійснює мати [PERSON], яка турбується про неї та матеріально утримує. Факт того, що відповідач [PERSON] не бачив дочку з 02.06.2013 року до цього часу, не спілкувався з нею, нічого не дарував, аліменти не сплачував більше 6 місяців підтвердив і сам відповідач. Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], підтвердив висновок органу опіки і піклування Сокирянської міської ради Чернівецької області, про те що гр. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно дочки [PERSON], [INFO], не займається її вихованням, утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям; про дитину дбає мати [PERSON], [INFO], яка забезпечує її потреби, створює умови для проживання і розвитку, дитина проживає разом з матір'ю у власній квартирі по [ADDRESS]. Дані факти підтверджуються : рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області № 100 від 23.07.2014 року, про затвердження висновку міської опікунської ради про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 08.08.2014 року, випискою з домової книги про склад сім'ї та прописку від 16.07.2007 р., характеристикою [PERSON], довідкою про стан здоров'я [PERSON] від 01.08.2014 р. № 304. Суд критично ставиться до квитанції про сплату аліментів від 31.07.2014 року в розмірі 1200 грн., яку відповідач надав в судовому засіданні, дана сума не є достатньою для забезпечення умов та прожиття дитини. До того ж, встановлено, що відповідач [PERSON] з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р не сплачував аліменти на утримання дочки, а також з 02.06.2013 р. по сьогоднішній день ні разу не спілкувався з дитиною і навіть не намагався, матеріально не допомагав, життям дитини не цікавився, що свідчить про те, що як тільки відповідачу стало відомо, що [PERSON] збирається позиватися до суду з даним позовом він зразу ж сплатив аліменти. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved