Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

15 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову вказує на те, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком матері позивачки, [PERSON] . Поховання [PERSON] здійснювала позивачка, оскільки інших родичів у нього не було. На час смерті [PERSON] був зареєстрований у власній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З травня 2020 року позивачка проходила інтенсивне лікування як хірургічне, так і радіоактивне у зв`язку з діагнозом рак щитовидної та грудної залози. Неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування з травня 2020 року по кінець липня 2021 року. У серпні 2021 року, коли позивачка прибирала у квартирі померлого [PERSON] вона знайшла заповіт, вчинений останнім за життя 28 березня 2016 року, про існування якого позивачка не знала. Зразу ж звернулась до нотаріальної контори, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2021 року у зв`язку з пропуском строку звернення з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У державного нотаріуса позивачка дізналась , що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа заведена лише за звернення банку кредитора. Просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надала заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі позивачки та її представника. Відповідач представник Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, покладаються на розсуд суду. В силу положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 26 серпня 1995 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] ( а.с.6). Батьками [PERSON] (мовою оригінала) є [PERSON] та [PERSON] (мовою оригіналу), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 січня 1976 року ( а.с.7) [PERSON] 14 липня 1995 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області ( а.с.8). [PERSON] померла [INFO] ( а.с.9). [PERSON] помер [INFO] ( а.с10). [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 09 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Чистовим С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2310 (а.с.17-18). 28 березня 2016 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, та на що він за законом матиме право заповів [PERSON] ( позивачці по справі) ( а.с.22). 30 серпня 2021 першого року державним нотаріусом Первомайскьої державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки факт прийняття спадщини спадкоємцем встановити неможливо, так як на день смерті спадкодавця він постійно проживав та був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , а [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] . Заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк спадкоємець до нотаріальної контори або приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини не подав ( а.с.24). Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи 309/2021 з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Є лише претензія кредитора, на підставі якої і була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . Видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, так як ним пропущено строк на прийняття спадщини.(а.с. 9) В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує позивачка те, що вона в період з травня 2020 року та кінець липня 2020 року перебувала на лікуванні у зв`язку із діагнозом рак щитовидної та грудної залози, що підтверджується виписками з амбулаторної карти стаціонарного хворого ( а.с.13-16). Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими, та підлягають поновленню. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved