Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

21.12.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Сімя [PERSON] потрапила у поле зору служби у справах дітей у лютому 2018 року, коли до служби звернувся [PERSON] з проханням отримати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для влаштування дитини до дитячого закладу, пояснюючи, що мати дитини [PERSON] у 2015 році приїхала до міста Лисичанська та залишила дитину в його сімї. З моменту перебування дитини в сімї [PERSON], мати жодного разу не цікавилася його здоров'ям, матеріальної допомоги не надавала, не забезпечувала одягом, взуттям та білизною. З 11.10.2018 року [PERSON] знаходиться в КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» та перебуває на повному державному забезпеченні. У зв'язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], передати його органу опіки до встановлення опікуна над ним та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не зявився, в якому просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, повідомлялася вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 13.03.2012 року Відділом державної РАЦС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області про що зроблено відповідний актовий запис № 129. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00019573725 виданого Відділом ДРАЦС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області батьком дитини записаний [PERSON], мати - [PERSON]. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до довідки виданої КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 12.11.2018 року № 867, [PERSON], дійсно з 11.10.2018 року знаходиться в КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повному державному забезпеченні. За час перебування [PERSON] у центрі, мати [PERSON] жодного разу його не відвідувала. Згідно довідки ЛКК від 01.11.2018 року № 1086 виданої Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Лисичанськ», [PERSON] знаходиться під диспансерним наглядом в амбулаторії № 4 КУ «ЦП МСД № 2 м. Лисичанська», дитині встановлений діагноз - «Затримка фізичного розвитку». В останні три роки дитину в амбулаторію на огляди приводили [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до довідки виданої Лисичанською міською радою Луганської області від 31.0.10.2018 року, [PERSON] проживає в сімї [PERSON] і [PERSON] з 2015 року і по даний час. З акту обстеження умов проживання дитини від 11.10.2018 року, складеного комісією в складі Служби у справах дітей Лисичанської міської ради, вбачається, що [PERSON] проживає, за адресою: [ADDRESS] в сімї [PERSON] та [PERSON] Умови проживання задовільні. У 2015 році мати [PERSON] залишила дитину на [PERSON] За весь час мати дитини не телефонувала, здоров'ям дитини не цікавилася. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради № 378/01-16 від 23.01.2019 року, визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина [PERSON], яка участі у вихованні сина не приймає, долею дитини не цікавиться. Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Оскільки відповідач повністю самоусунулася від виховання дитини, не спілкується з ним і не проявляє ніякого інтересу до його життя та розвитку, тому суд вважає, її необхідно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] та передати дитину до органу опіки та піклування Лисичанської міської ради до встановлення опікуна над ним. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Одночасно, з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1762 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved