Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з СТОВ «Поділля» на його користь заборгованість у розмірі 49018 грн. 40 коп., у тому числі 47030 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1988 грн. 33 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за період невиконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року у справі № 145/669/18. Позов обґрунтовує тим, що з 01.04.2003 року по 14.08.2017 року він працював у СТОВ "Поділля" на посаді виконроба. Починаючи з лютого по травень 2017 року йому не виплачувалася заробітна плата, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 9794 грн. 74 коп. Після звільнення розрахунок з ним також не був проведений. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року у справі № 145/669/18 вказана заборгованість за заробітною платою була стягнута з відповідача на його користь. Зазначеним рішенням, відповідно до ст. 117 КЗпП України, на його користь стягнуто також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2017 року по 20 квітня 2018 року. 13 червня 2019 року присуджені кошти йому були виплачені. Отже, він має право на середній заробіток за час затримки до дня фактичного розрахунку, тобто з 21 квітня 2018 по 12 червня 2019 року, що становить 47030 грн. 40 коп. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відповідач має здійснити виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків їх виплати. Ним 18 квітня 2018 року було направлено відповідачу заяву про виплату компенсації, проте ця заява залишилася без задоволення. Строк для розгляду звернень громадян становить один місяць, тому відсутність відповіді слід вважати відмовою у виплаті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про розгляд справи повідомленні в установленому законом порядку, [PERSON] надав суду заяву, в якій просить позов задоволити з підстав, викладених у заяві та розглянути його у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача СТОВ «Поділля» двічі (18.09. та 28.10.2019 року) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи відзиву на позов суду не надано. Причин неявки не повідомлено. Відповідач не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права заперечувати проти позову, не забезпечив присутність його представника в судовому засіданні, не надав суду доказів, які б спростовували позовні вимоги позивачки. Небажання відповідача надати докази, які б спростовували позовні вимоги позивачки, з`являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача та його представника судом вирішено розглядати справу в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.07.2018 року (справа №145/669/18), яке набрало законної сили 13.11.2018 року, встановлено, що позивач працював у СТОВ «Поділля». На час звільнення заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу склала у розмірі 9794,74 грн., яка утворилась, починаючи з лютого по травень 2017 року. Розмір заборгованості в розрізі помісячно підтверджується довідкою СТОВ «Поділля» № 608 від 03 липня 2017 року. Вищевказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення заборгованість за заробітною платою в сумі 9794 грн. 74 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 36928 грн. 51 коп. за період з лютого 2017 року по травень 2017 року включно, на відшкодування моральної шкоди - 1000 грн., судові витрати в сумі 1636 грн. 09 коп., а всього 49359 грн. 34 коп. 13.06.2019 року вказане рішення суду було виконано, що стверджується випискою ПАТ АБ «Укргазбанк» . Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Розділів І, ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до п. 8 Розділу ІV даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Останніми двома місяцями роботи, що передують звільненню, є квітень та травень 2017 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 квітня 2018 року по 12 червня 2019 року включно склав 47030 грн. 40 коп. (середньоденний заробіток 165,60 грн. (3258,35 грн. (зарплата за квітень 2017 року) + 3200 грн. (зарплата за травень 2017 року): 39 (кількість робочих днів за квітень - травень 2017 року) х 284 робочих дні за період з 21.04.2018 року по 12.06.2019 року (включно)). Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі на момент звільнення з роботи, то згідно норм статті 117 КЗпП України позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 у справі № 6-77цс11. Конституційний Суд України у власному рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП Україниу взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу зазначив, що в аспектi конституцiйного звернення положення частини першої статтi 233 Кодексу законiв про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1цього Кодексу слiд розумiти так. Для звернення працiвника до суду з заявою про вирiшення трудового спору щодо стягнення середнього заробiтку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звiльненнi та про вiдшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримiсячний строк, перебiг якого розпочинається з дня, коли звiльнений працiвник дiзнався або повинен був дiзнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всiх належних при звiльненнi сум, фактично з ним розрахувався. Статтею 34 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.1 Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ч.1 ст.2 даного Закону N 2050-III ). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ч.2 ст.2 Закону N 2050-III ). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001року №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Величина приросту споживчих цін при виплаті доходу в червні 2019 року: за лютий 2017 року склала 25,54; за березень 2017 року - 23,32; за квітень 2017 року - 22,22; за травень 2017 року -20,65 (загальнодоступні відомості з мережі Інтернет). Таким чином, компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати позивачу склала 2243,68 грн. ( за лютий 2017 - 657,91 грн. ( 2576 грн. х 25,54/100) + березень 2017 - 471,01 грн. ( 2019,77 грн. х 23,32/100) + квітень 2017 - 582,82 грн. ( 2622,9 грн. х 22,22/100) + травень 2017 - 531,94 грн. ( 2576 х 20,65/100)). За своєю суттю ця компенсація - заробітна плата, оскільки п.2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р. N 5 відносить її до додаткової заробітної плати. Тому строк звернення до суду з цими вимогами законом не обмежується, (постанова Верховного Суду від 16.01.2018 року № 446/509/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, до стягнення підлягають 49018 грн. 73 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складають 2768,40 грн. ( 768,40 грн. судового збору та 2000 грн. витрати на правничу допомогу адвоката), що стверджується квитанцію про сплату судового збору (а.с.1), рахунком-фактурою від 24.06.2019 року, квитанцією № 25 від 25.06.2019 року, договором про надання правової допомоги від 09.04.2018 року, договором про внесення змін до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 року, актом приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 09.07.2019 року, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, до стягнення підлягають 2768 грн. 40 коп. судових витрат.

Outcome: approved