Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

25 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Горлівської міської ради\~Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01 листопада 2014 року померла [PERSON]. За життя нею було складено заповіт, згідно із умовами якого, все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті, вона заповідала позивачці. Після смерті [PERSON], позивач стала єдиним законним спадкоємцем всього її майна, у тому числі квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У встановлені законом порядок та строки, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач, 09 квітня 2015 року звернулася із відповідною заявою до Другої Артемівської державної нотаріальної контори, за наслідками чого, нотаріусом було заведено спадкову справу №205-2015. Постановою державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори від 25 березня 2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спірна квартира належала на праві власності чоловікові померлої - [PERSON], який помер 03 березня 2001 року. Після його смерті, в Третій Горлівській нотаріальній конторі, за адресою: Донецька область, м. Світлодарськ, пр-т. Леніна, буд. 5, була заведена спадкова справа за № 360-2001, оригінал якої до теперішнього часу залишається в зоні проведення АТО на тимчасово окупованій території. Таким чином, виникла ситуація, коли позивачка фактично успадкувала спадщину за заповітом, а саме - квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], після смерті заповідачки, однак є позбавленою можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки спірна квартира належала на праві власності чоловікові померлої - [PERSON], а оригінал спадкової справи після померлого [PERSON] залишився на тимчасово не підконтрольній владі України території. З огляду на наведене, позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права іншим шляхом аніж як через звернення до суду, у звязку із чим і звернулася до суду із даним позовом та просила суд хвалити рішення яким визнати за нею як за спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01 листопада 2014 року у місті Горлівка Донецької області, право власності на квартиру літ. «А-1» №2 загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. у житловому будинку №9, розташованому по вул. 20 Партзїзду Микитівського району м. Горлівки Донецької області. Ухвалою суду від 16 червня 2016 року, до участі у справі, судом, у якості співвідповідача було залучено [PERSON] міську [PERSON] області (а.с. 53). Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленею про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримала та наполягала на його задоволенні з підстав наведених у ньому (а.с. 20). Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від, 22 квітня (а.с. 18) у судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 10 травня 2016 року, отриманого на запит суду, юридична адреса Горлівської міської ради Донецької області зазначена 84646, Донецька область, м. Горлівка, Центрально-Міський район, проспект Перемоги, буд. 67, тобто до теперішнього часу не перереєстрована за адресою, що підконтрольна українській владі (а.с. 26). Крім того, згідно із повідомленням [PERSON] обласної ради №0119-30 від 01 червня 2016 року, отриманого на запит суду стосовно місця розташування Горлівської міської ради донецької області, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради с органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевою самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування е юридичними особами і наділяються ним та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Згідно із підпунктом 10 частини «б» статті ЗО Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік відповідно до закону обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. На запит [PERSON] обласної ради до міських рад про переміщення на контрольовану територію та нові адреси місцезнаходження органів місцевого самоврядування відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 505 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям [PERSON] та Луганської областей», від Горлівської міської ради інформації про переміщення та нову адресу місцезнаходження не надходило. Жодною іншою інформацією про діяльність Горлівської міської ради Донецької області, обласна рада також не володіє (а.с. 42). У звязку із викладеним, судом вжито всіх заходів щодо виклику представника відповідача до судового засідання. Представник відповідача [PERSON] міської [PERSON] Донецької області, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 05 травня 2016 року №01/11-628 (а.с. 60), будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, засобами факсимільного звязку, на адресу суду надала заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника [PERSON], рішення ухвалити на розсуду суду (а.с. 58). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2014 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть останньої Серії: І-НО №808088 (а.с. 6). За життя, померлою [PERSON] був складений заповітзгідно із умовами якого, усе своє майно, яке на день її смерті виявиться їй належним, з чого б таке не складалось та де б воно не знаходилось та взагалі все те на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON], [INFO] ( Заповіт від 10 листопада 2010 року, № в реєстрі 2285 (а.с. 8,8 з.б.)). У встановлені законом порядок та строки, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач, 09 квітня 2015 року звернулася із відповідною заявою до Другої Артемівської державної нотаріальної контори, за наслідками чого, нотаріусом було заведено спадкову справу №205-2015 (надані на запит суду: відповідь Другої Артемівської державної нотаріальної контори, матеріали спадкової справи № 205/2015 (а.с. 43-48). При зверненні позивача до державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори, постановою нотаріуса від 25 березня 2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкове майно, а саме - квартира розташована за адресою: [ADDRESS], належала на праві власності чоловікові померлої - [PERSON], який помер 03 березня 2001 року. Після його смерті, в Третій Горлівській нотаріальній конторі, за адресою: Донецька область, м. Світлодарськ, пр-т. Леніна, буд. 5, була заведена спадкова справа за № 360-2001, оригінал якої до теперішнього часу залишається в зоні проведення АТО на тимчасово окупованій території (а.с. 10). Так, за життя [PERSON]на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 20 вересня 1994 року на імя [PERSON], останньому дійсно належала квартира розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно із відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61573169, отриманої на запит суду 16 червня 2016 року, відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме, квартиру за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с. 50). Відповідно свідоцтва про смерть [PERSON]: 1-НО №511143, [PERSON], помер 03 березня 2001 року (а.с. 7). Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №43377198 від 25 березня 2016 року, [PERSON], [INFO], 03 лютого 1995 року, у Другій Горлівській державній нотаріальній конторі був посвідчений заповіт, який внесений до спадкового реєстру за №7763842 (а.с. 14). Після смерті заповідача [PERSON], 21 серпня 2001 року, у Третій Горлівській державній нотаріальній конторі, була заведена спадкова справа, внесена до спадкового реєстру за №1651168, що стверджується інформаційною довідкою за Спадкового реєстру №43377277 від 25 березня 2016 року (а.с. 15,37-39). Суд зазначає, що у звязку із проведенням АТО, позбавлений можливості отримати спадкову справу після смерті [PERSON], яка, як достовірно встановлено у судовому засіданні перебуває на території, яка не підконтрольна владі України. Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ст.ст.\~1216,1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із положеннями ч.5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації(ст.. 1299 ЦК). Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року. Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частина 1\~ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16\~ ЦПК України,\~ визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно ч. 4\~ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті у звязку з чим, на даний час, неможливо оформити право власності на спірний житловий будинок належний померлій, що дало б можливість позивачам отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Як встановлено у судовому засіданні\~ і видно із матеріалів справи, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті заповідача [PERSON] Вона успадкувала квартиру №2 загальною площею 53,3 кв.м., розташовану у житловому будинку №9 по вул. 20 Партзїзду Микитівського району м. Горлівки Донецької області. Однак, з тих підстав, що успадковане майно належало на праві власності чоловікові померлої - [PERSON], який помер 03 березня 2001 року, а спадкова справа після його смерті до теперішнього часу перебувають на тимчасово не підконтрольній владі України території, позивач є позбавленою можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, і реалізувати таким чином свої спадкові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна квартира увійшла до складу спадщини після померлого [PERSON], заповідач [PERSON]Ф прийняла спадщину після смерті чоловіка, а позивачка прийняла її, як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON] Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved