Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав його дідові - [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Городницької сільської ради № 475/02-24 від 14.12.2016 року. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 7765 від 23.08.2016 року право власності на цей житловий будинок не було зареєстроване. У відповідності до технічної документації житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, загальною площею 92.9 кв.м, житловою площею 56.3 кв.м, двох літніх кухонь, сараю, стайні, двох гаражів, вбиральні, криниці, воріт та вимощення. Будівництво житлового будинку здійснено у 1955 році, а господарських будівель і споруд - протягом 1986-1990 років, що доводиться технічним паспортом. Згідно звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров»я» житловий будинок по [ADDRESS], перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 249 858 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 24 грудня 1993 року [PERSON] вчинив на користь позивача заповіт, згідно з яким розпорядив йому все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26.09.2007 року , актовий запис № 6. Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, що доводиться довідкою Городницької сільської ради № 473/02-24 від 14.12.2016 року. Реалізовуючи свої спадкові права, [PERSON] звернувся до Городенківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. В.о. державного нотаріуса відмовила йому у видачі документів на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього у спадкодавця, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.12.2016 року. [PERSON] визначив позивача своїм спадкоємцем за заповітом, вони постійно проживали разом та вели спільне господарство, позивач здійснював догляд за ним, проводив його поховання. Бабуся позивача [PERSON] померла у 1986 році. Мати позивача - [PERSON] не претендує на частку у спадковому майні, що підтвердила письмовою заявою. Після смерті діда, позивач фактично вступив в управління спадковим майном - користується спадковим майном на власний розсуд, провів капітальний ремонт будинку, виготовив технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, на будь-яку частку у спадковому майні не претендує, до органів нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталася та звертатися не буде; не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS] в цілому за [PERSON]. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно довідки вих. № 425/02-24 від 10.11.2016 р., виданої виконкомом Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що в [ADDRESS] які належали [PERSON], [INFO] (помер [INFO] р. були побудовані до 1991 року згідно рішення виконавчого комітету № 23-3 від 20.10.2016 року); присвоєно повуличний номер [ADDRESS] Довідкою вих. № 474/02-24 від 14.12.2016 р., виданою виконкомом Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області підтверджено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві, що в [ADDRESS] в житловому будинку були зареєстровані: [PERSON], [INFO] (помер [INFO] р. а/з № 6 від 01.04.1994 р.), дочка [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO] проживали разом і вели спільне господарство в робітничому дворі, згідно запису по господарської книги № 4 за 1991-1995 рр. В силу вимог абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Згідно абзацу 2 п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних)житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Постановою КМУ № 95 від 19.03.2013 року, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 56,3 кв.м., побудованого 1955 р., 2 гаражів, 2 літніх кухонь, стайні, сараю, вбиральні, криниці, воріт, вимощення. Згідно звіту, складеного ЕТВО «Придністров'я» встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 12.12.2016 року становить 249858 грн, будинок знаходиться в задовільному стані. Із Виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7765 від 23.08.2016 р., виданої Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», слідує, що згідно архівних даних право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) передбачено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Орієнтовна площа для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] становить 0,2500 га, що доводиться довідкою Городницької сільської ради вих. № 475/02-24 від 14.12.2016 року. За заповітом від 24.12.1993 року, посвідченим секретарем Городницької сільської ради, зареєстрованим за № 15, [PERSON] заповів на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право своєму внуку [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Згідно ст.ст. 534 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавце.м, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER], копією свідоцтва про народження матері позивача - [PERSON] серія [NUMBER], копією повторного свідоцтва про шлюб батьків позивача серія [NUMBER] стверджено, що [PERSON] є внуком [PERSON]. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 24.12.1993 р. є [PERSON] (позивач). Позивач прийняв та придбав спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час його смерті був зареєстрований, проживали разом і вели спільне господарство, що в [ADDRESS]., що стверджено довідкою вих. № 473/02-24 від 14.12.2016 р. та актом Вих. № 312/02-24 від 22.08.2016 р., виданих виконкомом Городницької сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1783/02-31 від 20.12.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved