Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

27.06.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви, позивачка зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 05.08.2006 року який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Новгород-сіверського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №59, свідоцтво серії [NUMBER] . Від шлюбу мають троє дітей: доньку - [PERSON] яка народилася [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстроване виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 26.10.2010 року, актовий запис№ 338, сина - [PERSON] [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстроване виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 08.11.2008 року, актовий запис № 405, та сина - [PERSON] , [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстроване виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 05.09.2017 року, актовий запис № 146. Які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Спору з Відповідачем про місце проживания дітей немає. Підставою для розірвання шлюбу є такі обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Просила розірвати шлюб. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка зазначає, що відповідач завжди забезпечував їх сім`ю. За його попередньою усною згодою. враховуючи вартість продуктів харчування, інших речей першої необхіності, вважає сумму в 5000 грн. (п`ять тисяч грн.) на кожну дитину можливою та не обтяжливою для відповідача. Просила стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 15 000 грн.(п`ятнадцять тисяч грн.). Ухвалою суду від 30 липня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання\~\~на 25 жовтня 2019 року. 25.10.2019 року представник позивача у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про відкладення на інший день. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився. Скориставшись своїм правом, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечував. Також зазначив що спору щодо спільних дітей, їх виховання, місця проживання нема. Щодо аліментів, виходячи з інтересів дітей, вважає суму в 5000 грн.(п`ять тисяч грн.) на кожну дитину обґрунтованою та погоджується з нею. Позивач\~просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги,\~про що 25.11.2019 року подав адресовану суду письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями206,207цьогоКодексу. Згідност. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новгород-сіверського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №59, свідоцтво серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають троє дітей: доньку - [PERSON] яка народилася [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстроване виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 26.10.2010 року, актовий запис№ 338, сина - [PERSON] [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстроване виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 08.11.2008 року, актовий запис № 405, та сина - [PERSON] , [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстроване виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 05.09.2017 року, актовий запис № 146. Однією сім`єю сторони не проживають, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя, втрата почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе Згідно ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено\~ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Судом встановлено, що малолітні диті сторін проживають з позивачкою. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ\~(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності до ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1\~ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у часті від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. В силу\~ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України\~\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~статті 182 СК України\~\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, суд вважає, що стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] з відповідача [PERSON] підлягає у твердій грошовій сумі, у розмірі 5 000 гривень на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей, оскільки [PERSON] є працездатним, аліментів нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн На підставі викладеного та

Outcome: approved