Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Млинівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення 26 000 грн. та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути кошти в сумі 26 000 грн. наданих йому для використання в спільній господарській діяльності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю і суду пояснив, що з [PERSON] він знайомий з 2003 року. В 2006 році [PERSON] запропонував йому, [PERSON] і [PERSON] взяти в оренду, на його ім'я, ставок, який на даний час орендує підприємець [PERSON], і який згідний відмовитися від права оренди ставка за грошову компенсацію в сумі 33 000 доларів США. Для цього їм необхідно сплатити по 6 600 доларів США. На підтвердження цього були виданні розписки, де було вказано, що вони передають кошти в сумі 33 834 грн. У 2008 році [PERSON] повідомив, що документацію про оренду ставка оформив на своє ім'я. Впродовж 2006-2009 років вони планували укласти інвестиційний договір, але [PERSON] під різними приводами ухилявся від юридичного оформлення їхніх прав на оренду ставка. У 2009 році взагалі заборонив з'являтися на ставку, мотивуючи тим, що вони не мають ніякого відношення до вказаного ставка. В 2010 році позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів про вчинення [PERSON] щодо нього, [PERSON] і [PERSON] шахрайських дій. Не зважаючи на оформлення [PERSON] договору оренди ставка на своє ім'я, він, позивач, сподіваючись на укладення з ним договору про спільну діяльність, передав [PERSON] для ведення господарської діяльності в період з 2006 по 2007 рік кошти в сумі 26 000 грн. Розписок, на підтвердження передачі цієї суми [PERSON] йому не надавав, оскільки велась спільна бухгалтерія, а тому він вважав, що після укладення договору кошти будуть йому повернуті. Просить суд задовольнити його позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отриманні кошти в сумі 26 000 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, 17 березня 2014 року, позов не визнав, а в судовому засіданні, 20 червня 2014 року, вказав, що визнає позов частково на суму у 23 000 грн. і суду пояснив, що між ним та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо спільної господарської діяльності, по розводу і вилову риби. Ним велися записи про передачу коштів або матеріалів від [PERSON], [PERSON] і [PERSON], де вказано, що [PERSON] передав грошові кошти в сумі 23 000 грн. [PERSON] купив та передав йому мотор до човна за ціною 5 000 грн., але в період, коли він, відповідач, перебував у лікарні забрав його, а тому він вважає, що до відшкодування підлягає сума у 18 000 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: з показань, даних в судовому засіданні, свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] переважно надавав [PERSON] гроші для купівлі необхідних матеріалів. У його присутності в 2007 році позивач передав відповідачу 5 000 грн. Ніяких документів, які б підтверджували цей факт вони не оформляли. Про передачу 21 00 грн. [PERSON] [PERSON] він знає тільки зі слів [PERSON], але бачив як він передавав [PERSON] куплені ним матеріали, зокрема, кущерізку. Показання свідка [PERSON] свідчать про те, що кошти, які надавались для ведення господарської діяльності вносились ними в міру необхідності та передавались для цього [PERSON], [PERSON] в період з 2007 по 2009 рік вніс близько 26 000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що в період, коли [PERSON] перебував у лікарні [PERSON] виловив рибу зі ставка. З показань свідка [PERSON], дані ним в судовому засіданні, 06 травня 2014 року вбачається, що [PERSON] у 2009 році, коли був «спущений» ставок, виловив близько 3 т риби. У період з 2007 по 2009 роки риба виловлювалась та забиралась [PERSON] В судовому засіданні, 20 червня 2014 року, свідок [PERSON] дав показання про те, що в період, коли [PERSON] перебував у лікарні , а він був на чергуванні по охороні орендованого ставка, то позивач [PERSON] забрав мотор до човна, пояснивши це тим, що цей мотор належить йому. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: у відповідності до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Тобто, для укладення такого договору, необхідно щоб його учасники дійшли спільної згоди щодо всіх істотних умов спільної діяльності. Відсутність такої домовленості та недотримання письмової форми, вказуватиме на те, що договір не укладено, або ж такий правочин є недійсним / нікчемність правочину/. Судом встановлено, і це підтверджується поясненням позивача та відповідача, що при попередній усній домовленості про спільну діяльність та фінансування такої діяльності, сторони по справі не додержались вимог закону щодо форми та змісту договору про спільну діяльність, оскільки у письмовій формі такий договір в подальшому не уклали, і будь-які судові рішення про визнання нікчемного правочину дійсним, якщо такий і мав місце, відсутні. Посилання відповідача [PERSON] на те, що мало місце усне укладання договору про спільну діяльність та реальне його виконання, не грунтуються на нормах закону, оскільки суперечать вимогам ст. 1131 ЦК України, а належних і допустимих доказів укладання такого договору суду не представлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказав на те, що [PERSON] всіма способами ухилявся від підписання договору про спільну господарську діяльність, але [PERSON] не зміг також пояснити чому даний договір не був підписаний ні ним, ні [PERSON] і [PERSON] і не надав доказів того, що він як позивач мав намір підписати цей договір, а від підписання ухилявся тільки [PERSON] Наявність проекту договору про інвестиційну діяльність від 28 листопада 2006 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження № 12012002001000305, не може розцінюватися судом, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали намір на його підписання. ( а.с. 251-253) В судовому засіданні з показань позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно передавались кошти позивачем без будь-яких належно оформлених правових підстав /під чесне слово/, а тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] правомірно вимагає повернення переданих [PERSON] коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягає поверненню, суд виходить з того, що ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з того, що відповідачем визнається та обставина, що він одержав від [PERSON] 23 000 гривень, то вказана сума коштів підлягає стягненню з останнього на користь позивача, так як [PERSON] не представлено належних, допустимих та достовірних доказів передачі [PERSON] саме 26 000 гривень, а сам [PERSON] цю обставину заперечує. Показання, які давав [PERSON] в ході очної ставки між ним та [PERSON], що підтверджується протоколамм очної ставки від 12 листопада 2010 року та 31 серпня 2011 року про те, що «я винен йому ([PERSON]) 26 000 грн., які він передав мені частинами упродовж 2007-2008 років на облаштування ставка» не можуть бути використані як єдине достовірне джерело на підтвердження цієї обставини, так як в матеріалах кримінального провадження № 12012002001000305 відсутні будь-які підтверджуючі документи, що свідчать про передачу [PERSON] [PERSON] саме 26 000 грн., а наявні в матеріалах кримінального провадження бухгалтерські документи та квитанції виписані (зазначені) на ім'я [PERSON] ( а.с. 128-133, 196-197, 261-711) Таким чином, суд вважає, що необхідно задоволити позов на суму 23 000 грн. Суд критично оцінює, показання свідка [PERSON], який перебуває у службовому підпорядкуванні [PERSON] і в ході судового засідання, 06 травня 2014 року, у своїх показаннях жодним словом не обмовився про те, що позивач забрав мотор, а в судовому засіданні 20 червня 2014 року, раптом «згадав», що [PERSON], в період, коли [PERSON] перебував у лікарні, а він був на чергуванні по охороні орендованого ставка, забрав мотор до човна, вартість якого 5 000 грн., пояснивши це тим, що цей мотор належить йому. Сам позивач [PERSON] цю обставину, в судовому засіданні, заперечив, а інших об'єктивних доказів, крім показань свідка [PERSON] та пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні не здобуто, як відсутні і докази вартості вказаного мотора від човна. У позові в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, на думку суду, слід відмовити за безпідставністю. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з послідуючими змінами від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічний, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, перелічені правові підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ст. 23 ЦК України являються виключними, а позивачем [PERSON] не надано об'єктивних доказів на підтвердження правових підстав стягнення моральної шкоди, передбачених ст. 23 ЦК України На думку суду, підлягають до задоволення судові витрати пов'язані з оплатою судового збору. У відповідності до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивачем [PERSON] оплачено судовий збір у сумі 260 грн., що об'єктивно підтверджується квитанцією №3 виданої 26 лютого 2014 року філією Волинського обласного управління Луцького відділення «Ощадбанку». У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати пов'язані з оплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 230 (двісті тридцять) гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved