Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом, який в подальшому уточнював та у якому просить стягнути з відповідача 36863 грн. 47 коп. невиплаченої заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до наказу № 311-к від 31.08.2007 року, він з 01.09.2007 року переведений у Теплоелектроцентраль № 1 в службу вимірювань, накладки і випробувань - на посаду електрослюсаря з ремонту і обслуговування автоматики та засобів вимірювання електростанцій 4 розряду. 29.01.2015 р. відповідно до наказу № 48-к звільнений з роботи за станом здоров'я. Починаючи з 2010 року по день звільнення відповідач здійснював йому розрахунок заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру його заробітної плати. Внутрішнім наказом по підприємству, зокрема № 186 від 21.07.2010 р.; № 150 від 23.04.2012 р.; № 170 від 29.04.2013 р.; № 176 від 30.04.2014 р.; № 264 від 27.06.2014 р. відповідач встановлював мінімальні тарифні ставки робітника першого розряду, на основі яких проводив розрахунок і виплату заробітної плати, однак визначена відповідачем заробітна плата не відповідала Закону України «Про державний бюджет України». У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 рр. встановлено тарифний коефіцієнт відповідно до займаної посади - 2,17. У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 рр. тарифний коефіцієнт відповідно до займаної посади становить 1,35. Оскільки відповідач самовільно визначав мінімальну заробітну плату на підприємстві, що була нижчою від передбаченої Законом України «Про Державний бюджет України», а відтак нарахування та виплата заробітної плати проводилась неправильно із суттєвим її заниженням. Відповідач неправильно здійснював нарахування та виплату заробітної плати, відтак порушив вимоги чинного трудового законодавства, в тому числі галузеву угоду між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки, територіальну угоду між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, а також укладені колективні договори на 2009-2010 рр. та 2012-2013 рр. в частині встановлення, нарахування та виплати заробітної плати, а тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 36863 грн. 47 коп. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» надійшли письмові заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що зазначені в позовній заяві накази «Про зміни в оплаті праці працівників» є чинними та скасованими у встановленому порядку не були. Вважає, що відповідно до с. 233 КЗпП України позивачем пропущений строк для звернення до суду, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, з'ясувавши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 01.09.2007 року по 29.01.2015 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді електрослюсаря з ремонту і обслуговування автоматики та засобів вимірювання електростанцій 4 розряду, що підтверджується трудовою книжкою /а.с.4/. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Згідно із ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Відповідно до наказу № 186 від 21.07.2010 року з 01.07.2010 р. мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена у розмірі 892,8 грн. /мінімальна заробітна плата 744 х 1,2/ /а.с.5/. Натомість, як вбачається з ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 року становить 888 грн. Згідно із наказом № 150 від 23.04.2012 року з 01.05.2012 р. мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена у розмірі 1042,8 грн. /а.с.6/. Натомість, як вбачається з ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2012 р. становить 1094 грн. Відповідно до наказу № 170 від 29.04.2013 року з 01.05.2013 р. мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена у розмірі 1106,4 грн. /а.с.7/. Натомість, як вбачається з ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 р. становить 1147 грн. Згідно із наказом № 176 від 30.04.2014 року з 01.05.2014 р. мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена у розмірі 1152 грн. /960 х 1,2/ /а.с.8/. Натомість, як вбачається з ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2014 р. становить 1218 грн. Відповідно до наказу № 264 від 27.06.2014 року з 01.07.2014 р. мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду встановлена у розмірі 1204,8 грн. /1004 х 1,2/ /а.с.9/. Натомість, як вбачається з ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.07.2014 р. становить 1218 грн. Зі змісту п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" випливає, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Суд не бере до уваги письмові пояснення представника відповідача про те, що позивач пропустив строк для звернення до суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановлювались мінімальні тарифні ставки робітника 1 розряду /з якого в подальшому розраховувались тарифні ставки інших розрядів/ із розрахунку мінімальної заробітної плати, яка є нижчою за встановлений розмір мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 36863 грн. 47 коп. невиплаченої заробітної плати. Крім того, з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору.

Outcome: approved