Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову покликається на те, що в кінці вересня на початку жовтня 2015 року [PERSON] знаходилась в квартирі № 11, яка належить позивачу по вул. Друкарській, 2 у м. Львові діючи умисно з метою подальшого використання у власних цілях заволоділа його коштами викравши банківську карточку ПАТ КБ «Приват Банк» №4731217114748674 видану на імя [PERSON]. Крім цього, [PERSON] продовжуючи свою діяльність в період з 01.10.2016 року по 04.10.2015 року діючи умисно з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, використовуючи банківську карточку №4731217114748674 викрала з його рахунку грошові кошти на загальну суму 9\~246,58 гривень, які знімала через банкомати та перераховувала в якості оплати за придбанні нею товари і послуги надані підприємствами, установами та організаціями на території м. Львова, чим завдала йому шкоду на суму 9\~246,58 гривень. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2016 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України. Просить позов задовольнити, та стягнути на його користь 9\~246,58 гривень. Позивач у судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, проте згідно ст.13 ч.2 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Судом встановлено, в кінці вересня на початку жовтня 2015 року [PERSON] знаходилась в квартирі № 11, яка належить позивачу по вул. Друкарській, 2 у м. Львові діючи умисно з метою подальшого використання у власних цілях заволоділа його коштами викравши банківську карточку ПАТ КБ «Приват Банк» №4731217114748674 видану на імя [PERSON]. Крім цього, [PERSON] продовжуючи свою діяльність в період з 01.10.2016 року по 04.10.2015 року діючи умисно з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, використовуючи банківську карточку №4731217114748674 викрала з його рахунку грошові кошти на загальну суму 9\~246,58 гривень, які знімала через банкомати та перераховувала в якості оплати за придбанні нею товари і послуги надані підприємствами, установами та організаціями на території м. Львова, чим завдала йому шкоду на суму 9\~246,58 гривень. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2016 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч.1 ст.357 КК України -\~ штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п»ятдесят) гривень; за ч. 1 ст. 185 КК України штраф в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020,00 (одна тисяча двадять) гривень; На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити [PERSON] покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020,00 (одна тисяча двадцять ) гривень. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні,що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає, що винуватість [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України доведена повністю. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року № 3 визначено, що при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз'ясненням, даним у п.3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. На підставі ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити, стягнувши з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 9\~246,58 гривень.

Outcome: approved