Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

24.07.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування будинком № 6 по вул.. 50 річчя Жовтня в с. Стайки; - зняти з реєстраційного обліку в будинку № 6, по вул.. 60 річчя Жовтня у с. Стайки [PERSON]. Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 30.07.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, з»явився його представник. В судовому засіданні представник позивача, - [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в газету «Час Київщини», № 35 (178) від 18.09.2015 року. Представник третьої особи, - Кагарлицького районного сектору управління державної міграційної служби у Київській області в судове засідання не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій третя особа просить суд слухати справу без участі представника, вирішення питання покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], яка позов підтримала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як видно з матеріалів справи, представник позивача не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідачка була належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в офіційний друкований засіб масової інформації, - газету «Час Київщини». Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Як видно з матеріалів справи, відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO], вул.. 50 річчя Жовтня, буд. № 6, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм права. [PERSON], який є позивачем по даній справі, є власником житлового будинку, який розміщено за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул.. 50 річчя Жовтня, буд. № 6. Вищевказаний будинок належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.03.2005 року, (б\\н, серія ЯЯЯ № 110107), яке зареєстроване в Кагарлицькому бюро технічної інвентаризації за № 10244643, серія СВЕ: № 204912. Станом на час слухання справи в будинку зареєстровані наступні громадяни: [PERSON], який є позивачем по даній справі; 2.Божко [PERSON], яка є відповідачкою по даній справі; [PERSON], - дружина позивача; [PERSON], - син позивача; [PERSON], - дочка позивача; [PERSON], - внучка позивача; [PERSON], - внучка позивача. Факт реєстрації підтверджується випискою з по господарської книги виконкому Стайківської сільської ради з 2011 по 2015 роки, книга № 12, сторінка 193, рахунок 1237 1, вул.. 50 річчя Жовтня № 6. Як встановлено судом в судовому засіданні, в лютому 2014 року позивач [PERSON] надав дозвіл на реєстрацію місця проживання в його будинку відповідачці по справі, - [PERSON], [INFO], уродженці селище Ящикове Перевальського району Луганської області, паспорт серії ЕМ 038652, виданий 30 листопада 1998 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] не проживала та не проживає в належному позивачу будинку більше одного року. Підтвердженням даного факту є: - акт депутатської комісії Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 07.07.2015 року, в якому зазначено, що провівши обстеження матеріально побутових умов [PERSON] виявлено, що за даною адресою, - с. Стайки, вул.. 50 річчя Жовтня, 6, [PERSON] не проживає; - довідкою № 822, виданою 15.07.2015 року Стайківською сільською радою Кагарлицького району Київської області, в якій зазначено, що гр.. [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO], вул.. 50 річчя Жовтня, № 6, але за місцем реєстрації не проживає; - акт депутатської комісії Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 01.10.2015 року, в якому зазначено, що провівши обстеження матеріально побутових умов [PERSON] виявлено, що за даною адресою, - с. Стайки, вул.. 50 річчя Жовтня, 6, [PERSON] не проживає з лютого місяця 2014 року по даний час, були опитані сусіди, та підтверджує комісія в складі трьох депутатів. Отже, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] з лютого місяця 2014 року за місцем реєстрації не з»являється, комунальні послуги не оплачувала, не приймала участі в утриманні будинковолодіння, жодного майна, яке б належало відповідачці, в будинку немає. Відповідно, в зв»язку з значним подорожчанням комунальних послуг, позивач [PERSON] не взмозі сплачувати вартість послуг на сімох зареєстрованих осіб, оформити субсидію, та в повній мірі використовувати своє право власності на будинок. Відповідно до роз»ясень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ( ст.. 71 ЖК України), необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, ( повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше житлове приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо). Конституцією України, (ст.. 41), та ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475\\97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ( ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.. 48 Закону України «Про власність».) Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання, - адміністративно територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною 1 пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 163 Житлового кодексу України передбачено, що тимчасова відсутність наймача або членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Всі обов'язки по утриманню житлового будинку, оплаті комунальних послуг та газопостачання, електроенергію, а також по ремонту та його обслуговуванню в даний час несуться позивачем [PERSON] та членами його родини. Відповідно, наявність реєстрації відповідачки у належному позивачу будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі користуватися належними йому правами по утриманню житла та ним несуться додаткові обов'язки та фінансові витрати по його утриманню. На підставі частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і це право є конституційним правом [PERSON], яке закріплене у статті 41 Конституції України, але факт реєстрації у будинку позивача сторонніх осіб, ( в даному випадку, - відповідачки), яка не проживає в ньому, є перешкодою у реалізації прав позивача, як власника будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 статті 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Водночас відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1 )позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи той факт, що відповідачка [PERSON] без поважних причин не проживає і відсутній в належному позивачу [PERSON] на праві особистої власності будинку більше 1 року, суд визнає відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком № 6, по вул.. 50 річчя Жовтня в с. Стайки Кагарлицького району Київської області. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved