Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до суду\~із позовом, у якому просить визнати [PERSON] втратившим право користування будинком № 23/1 по вул. Данилівській в м. Бердичеві. Позов мотивує тим, що він є власником 60/100 житлового будинку № 23/1 по вул. Данилівській (Фрунзе) в м. Бердичеві. На даний час в будинку зареєстрована його мати [PERSON] та брат [PERSON]. Відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку понад чотири роки без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в будинку немає. В судове засідання позивач не з'явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивач є власником 60/100 частин житлового будинку № 23/1 по вул. Данилівській в м. Бердичеві ( а.с. 8, 12 - 14). Згідно довідки МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева від 08.06.2018 року, разом із позивачем в будинку № 23/1 по вул. Данилівській в м. Бердичеві зареєстровано також [PERSON] та брат [PERSON]Л.(а.с. 6). Згідно акту МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева від 11.05.2018 року відповідач не проживає у вказаному будинку протягом п"яти років(а.с. 7). Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), право власності є непорушним. За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 6 Конституції України, прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку. Враховуючи, що відповідач у житлі позивача не проживає протягом п"яти років, будь-яких домовленостей між сторонами щодо проживання у спірному домоволодінні не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідача у вказаному будинку, і така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, відповідач позов визнав, тому вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню. Судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні до суду, в сумі 704.80 гривень, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved