Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька Позивач фактично прийняв зазначену спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Через неможливість оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, він змушений звернутись до суду за захистом права. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 24). Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). За життя [PERSON]заповіт не складав. Таким чином, спадкування після його смерті відбувалося за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця, померлого [INFO], стали його діти: Позивач, [PERSON], та Відповідач, [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлого [INFO], в термін передбачений ст. ст. 529, 531, ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року і заключних та перехідних положень до Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року (шість місяців), спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались. Після смерті батька Позивач фактично прийняв зазначену спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявив про відмову від спадщини, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 524 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач, [PERSON], є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). У вказаному свідоцтві про народження прізвище померлого та Позивача вказані російською мовою як «[PERSON]», проте в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначене «[PERSON]», а в паспорті Позивача його прізвище зазначено як «[PERSON]» українською та російською мовою. Причина розбіжності у свідоцтві про народження, паспорті Позивача та свідоцтві про смерть його батька - невірно проведена транслітерація прізвищ, бо в написані російською мовою прізвищ розбіжності немає. Позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як на день смерті був прописаний та фактично проживав разом зі своїм батьком, що підтверджується довідкою № 73 від 27.02.2017 року, виданою виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 10). Позивачкористувався майном, яке залишилося після смерті батька, утримував будинок у належному стані, здійснював поточний ремонт будинку. Крім того, Позивач не заявляв про відмову від спадщини. Інша спадкоємиця за законом [PERSON] є сестрою позивача та відповідно донькою [PERSON]. Відповідач спадщину не приймала та не претендує на неї в подальшому, проте у визначений законом строк про відмову від спадщини не заявляла. Згідно довідки № 432 від 09 березня 2017 року, виданої КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 11). Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], зазначений житловий будинок побудовано в 1955 році. Окрім цього, в технічному паспорті зазначені самочинно побудовані: прибудова літ. «А1», гараж літ. «Г»; та переобладнані приміщення у житловому будинку «А»: кухня №1-3 площею 10,7 кв.м, кімната №1-6 площею 10,9 кв.м, коридор №1-7 площею 8,1 кв.м. Але зазначені будівлі не є самочинно збудованими, оскільки вони були побудовані ще до лютого 1988 року (а.с. 13-15). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У 1955 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію. Оскільки вищезазначений житловий будинок був побудований в 1955 році, то на момент виникнення цих правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Діючий на той час ЦК УРСР 1963 року не передбачав обов'язкової реєстрації права власності. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права, яке вже виникло до її проведення, тобто сама реєстрація згідно з законодавством не є правовстановлюючим чинником, а є лише фактом визнання цього права з боку держави. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (який діє на момент звернення до суду), речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012р. №6-54цс12) Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно Довідки №101 від 23.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] із службовими спорудами та забудовами зареєстровано в погосподарській книзі №8 особовий рахунок [NUMBER] належить померлому [PERSON]. Земельна ділянка фонду сільської ради розміром 0,20 га закріплена рішенням виконкому від 27.03.1992 року (а.с. 12). Через неможливість оформити та юридично закріпити право власності на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, Позивач змушений звернутись до суду. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На Враховуючи викладене, відповідно до ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 10,60, 169, 209, 213-215, 256 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved