Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

30 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 28 жовтня 2017 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], в реєстрі за № 5202, вона стала власницею квартири [ADDRESS]. На теперішній час в квартирі зареєстрована колишня дружина колишнього власника квартири [PERSON]. Ніяких договорів з відповідачкою про порядок користування квартирою між ними не укладалося, добровільно відповідачка знятися з реєстрації в квартирі відмовляється. У звязку з викладеним вона вимушена звертатись у суд та просити визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 36 буд. № 5 розташованому по вул. Ясній у м. Словянську Донецької області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, на задоволенні позову наполягали та не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не зявилася у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст.\~223, ст.\~280,\~281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. В судовому засіданні достовірно встановлено,\~що позивачка є власницею квартири [ADDRESS], що стверджується договором купівлі продажу квартири від 28 жовтня 2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 28 жовтня 2017 року (а.с. 5,6). Згідно із довідкою про склад сімї, виданою 27 жовтня 2017 року ЖЕК № 7 «Ювілейний», в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Суд виходить з вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не зявилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти\~висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі\~ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно\~Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Згідно із ст.ст.\~379,\~382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із вимогами ч. 4\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Згідно\~ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не є членом сім'ї позивача, не мешкає без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачці, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 36 в будинку № 5 по вул. Ясній м. Словянська Донецької області. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved