Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

15 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що 19.10.1997 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Півні, вул. Шевченка, 61, земельні ділянки площею 0,2762 га, 0,25 га, які розташовані на території Київської області, Фастівського району, с. Півні, вул. Шевченка, 61 та на земельну ділянку (пай) розміром 3,2 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області. Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті матері є її діти позивач [PERSON] та [PERSON] ([PERSON] відмовився від спадщини на користь позивача). В установлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право власності на житловий будинок та на дві земельні ділянки. Реалізуючи своє право на спадщину, а саме на земельну ділянку (пай) розміром 3,2 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено по причині того, що потрібно встановити факт належності правовстановлюючого документа, оригінал якого відсутній, так як в сертифікаті серії КВ №0099279 на вищевказану земельну ділянку (пай) вказано, що даний сертифікат видано [PERSON], крім того в свідоцтві про народження позивача в графі мати вказано [PERSON]. Встановлення зазначених юридичних фактів необхідно заявнику для оформлення спадкових прав. На підставі викладеного просив встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що він є рідним сином [PERSON], яка померла 19 жовтня 1997 року, встановити факт належності правовстановлюючого документу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0099279, виданий на [PERSON], який належить [PERSON] та визнати за ним право власності на земельну ділянку, як спадщину після померлої 19.10.1997 року [PERSON], відповідно до сертифікату на право на земельну частку пай серії КВ №0099279, розміром 3,2 умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради. 19 лютого 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 19 жовтня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.10.1997 року Дмитрівською сільською радою Фастівського району Київської області, серія I-БК № 063142 /а.с.9/. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Півні, вул. Шевченка, 61, земельні ділянки площею 0,2762 га, 0,25 га, які розташовані на території Київської області, Фастівського району, с. Півні, вул. Шевченка, 61 та на земельну ділянку (пай) розміром 3,2 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] є її діти позивач [PERSON] та [PERSON] Зі слів позивача, [PERSON] відмовився від спадщини на користь позивачаі на даний час вже є померлим. Проте, на вимогу суду з метою підтвердження чи спростування даних обставин, було витребувана копію спадкової справи, але з відповід нотаріуса, в архівах нотаріальної контори дана справа відсутня. В установлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право власності на житловий будинок та на дві земельні ділянки. Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку (пай) розміром 3,2 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на земельну ділянку за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди, в основному, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також, у даному [PERSON], зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Судом встановлено, що спадкодавець за життя набула у власність земельну ділянку розміром 3,2 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, що належала померлій [PERSON], на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) /а.с.3-4/. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування, але не має оригіналу правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності оригіналу правовстановлюючого документа не існує.\~\~ Відповідно до ст. 315 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в звязку із втратою годувальника тощо. Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. На підставі пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Також позивач просить суд встановити факт того, що він є рідним сином [PERSON], яка померла 19 жовтня 1997 року, оскільки без встановлення даних фактів позивач не має можливості оформити спадщину. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачем підтверджується наданими суду документами. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії ЯР №518168, 06.08.1957 року народився [PERSON], матірю якого вказана [PERSON] /а.с.14/. Як вбачається з довідки, виданої Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області №381/02-27 від 11.10.2018 року [PERSON], яка померла 19.10.1997 року є матірю гр. [PERSON] /а.с.12/. Приймаючи до уваги, що позивач позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту родинних відносин, суд вважає необхідним задовольнити позов, встановити факт, що заявник дійсно є рідним сином [PERSON], яка померла 19 жовтня 1997 року. Таким чином, вимога позивача є доведеною та обґрунтованою. Крім того,\~під час\~виготовлення сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (пай),\~яка знаходиться\~на території\~Дмитрівської сільської\~ради Фастівського\~району Київської\~області була\~допущена помилка,\~а саме\~персональні дані\~матері позивача внесені з помилками та записано як «Задорожня Ганна Ларіонівна» замість вірного «Задорожня Ганна Аріонівна». З тексту сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~вбачається,\~що при\~його виготовлені\~була допущена\~помилка в\~зазначені по-батькові\~спадкодавця замість «Аріонівна» записано «Ларіонівна». Відповідно до\~довідки виданою Дмитрівської сільської ради Фастівського району №364 від 19.09.2018 року вбачається, що його матері гр. [PERSON] (в сертифікаті Ларіонівні) дійсно був виділений пай згідно Сертифіката на право власності на землю серії КВ №0099279, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) 17.01.1997 року загальною площею 3,2 умовних га, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради, за номером №139, в полі №1 /а.с.13/. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про\~встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються прізвищем, ім'ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти,\~від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Оскільки,\~невідповідність в\~написанні по-батькові\~спадкодавця в\~правовстановлюючих документах\~позбавляє позивача\~можливості прийняти спадкове майно, суд дійшов\~висновку,\~що вимога\~про встановлення\~факту належності сертифікату на\~право на\~земельну частку\~(пай) на земельну ділянку є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Таким чином, досліджена сукупність доказів та їх логічний аналіз дає підстави вважати вимоги позивача доведеним та обґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: approved