Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.08.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 06.09.2021 з уточненою позовною заявою, до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~На обґрунтування позовної\~заяви позивачем\~зазначено,\~що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В належній їй квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою позивача. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] вже більше 5 років в квартирі не проживає, фактичне місце проживання не відоме. Відповідач не приймає участі в утриманні житла, сплаті за житлово-комунальні послуги. \~ \~ \~ \~Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі перешкоджає власнику житла в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки відповідач не надає документів про свої доходи. \~ \~ \~ \~Крім цього, реєстрація місця проживання відповідача в належному їй житлі створює останній перешкоди у реалізації права власності в частині розпорядження власним майном. Відповідач відсутня (не проживає) в належній їй квартирі без поважних причин. Між нею та відповідачем відсутні будь які домовленості щодо збереження за нею права користування квартирою в разі її відсутності без поважних причин на будь який строк. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.09.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 06.10.2021. 06.10.2021 судовий розгляд відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача. 11.10.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала, оскільки дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації більше 5 років, фактично вона в 2016 році переїхала на постійне місце проживання і на цей час проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 28). 29.11.2021 допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які показали, що відповідач дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації більше 5 років. 29.11.2021 під час судового розгляду представник позивача - адвокат Браславська\~О.\~А. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у заяві. Наполягала на тому, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад строки, протягом яких за нею могло зберігатися житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг. Будь-яких угод між позивачем та відповідачем щодо збереження за останньою права користування житловим приміщенням не укладалося. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.10.2010 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. Право власності на квартиру також підтверджується Витягом про Державну реєстрацію КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" № 27739098 від 22.10.2010, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 9-12). Згідно довідки Слобожанської селищної ради Зміївського району Харківської області №\~19 від 30.08.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 19.03.2014 по теперішній час (а. с. 18). \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~ \~ \~ \~ У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved