Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

29 січня 2020 року заявниця звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із вказаною заявою, в якій просить встановити юридичний факт, а саме: факт придатності садового будинку [ADDRESS] , масив ІІ, умовам, призначеним для постійного, всесезонного проживання в ньому. В судове засідання заявниця не з`явилася, однак її представником подано заяву, відповідно до якої представник просив слухати справу за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Суд, враховуючи письмові заяви, подані сторонами по справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. По справі судом встановлено наступні фактичні обставини. Заявниці, [PERSON] , [INFO] , на праві особистої приватної власності належить садовий будинок із господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Право власності зареєстровано заявницею на підставі договору дарування від 23.08.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нестеренко О.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 702), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2019р., індексний номер витягу 178632698. Садовий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0595га, право власності на яку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2019р. (індексний номер витягу 178639507), виданим на підставі договору дарування від 23.08.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нестеренко О.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 703). Відповідно до вказаних договорів дарування дарувальником є батько [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Мати та батько [PERSON] постійно мешкають у вказаному садовому будинку з 2011 року без реєстрації ( [PERSON] став власником садового будинку та земельної ділянки у 2011 році, що вбачається з тексту договорів дарування від 23.08.2019р.). Іншого житлового помешкання в них немає. Батько [PERSON] , [PERSON] , був знятий з реєстраційного обліку 23.12.2019р. за адресою по [ADDRESS] , тому на даний час виникла необхідність у реєстрації його місця проживання за адресою розташування садового будинку [PERSON] , тобто його фактичного мешкання. У січні 2020 року [PERSON] звернулася до Молодіжненської сільської ради з проханням зареєструвати місце проживання її батька за адресою розташування її садового будинку, тобто: [ADDRESS] . У своїй відповіді від 17.01.2020р. за вих. № 32 Молодіжненська сільська рада повідомила про відмову у здійсненні реєстрації та запропонувала або перевести садовий будинок и жилий, або для вирішення питання звернутися до суду. Основною підставою відмови є той факт, що, на думку ради, садовий будинок [PERSON] не призначений для постійного в ньому проживання. З такою позицією Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області погодитися не можна, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Законом, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; особа - фізична особа; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) такі документи, як письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016р. затверджено Правила реєстрації місця проживання, в п.18 яких містяться аналогічні правові позиції, як і в ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таким чином, правовою підставою для реєстрації місця проживання є факт проживання чи перебування в житлі за певною адресою. При цьому, як вбачається з правила, встановленого в ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», це є обов`язком особи, яка проживає або перебуває за певною адресою. Відповідно до\~звіту,\~зробленого експертом [PERSON] , про проведення технічного огляду садового будинку [ADDRESS] , від 27.01.2020р., технічний стан цього садового будинку визнано таким, що відповідає вимогам державних будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил, які пред`являються для жилих будинків та відповідає умовам для постійного, всесезонного проживання в ньому. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина перша статті 315 ЦПК України надає перелік фактів, що мають юридичне значення, які може встановити суд. Відповідно до частини 2 цієї ж статті зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За таких підстав суд вважає, що саме визнання садового будинку таким, що відповідає умовам, які ставляться до житлового будинку, що, у свою чергу, надає особі (заявнику) можливості постійно, всесезонно проживати в такому будинку, і є підставою для подальшої реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суд вважає доведеними юридичний факт, який заявниця просить суд встановити.

Outcome: approved