Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В належному йому будинку зареєстровані [PERSON] - цивільна дружина та [PERSON] - донька цивільної дружини [PERSON] . Однак з 26 квітня 2017 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають, місце проживання останніх невідоме. Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не прибув, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом розміщення оголошення на вебпорталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомили.Відзив від відповідачів не надходив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області в судове засідання не прибув, однак від голови Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області надійшла заява, в якій просив справу розглянути за відсутності представника органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не прибула, однак надійшла заява, в якій просить справу розглянути за відсутності представника служби, при цьому зазначили, що при вирішенні вказаного спору покладається на розсуд суду. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах в порядку положень ст. 280 ЦПК України. 11 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 8 лютого 2019 року підготовче провадження по справі продовжено. Ухвалою від 25 лютого 2019 року до участі у справізалучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області та Службу у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області. 11 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 30757060 виданого 27 липня 2011 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу серії ВВО номер 853948 посвідченого 30 листопада 2004 року Білозерською державною нотаріальною конторою Херсонської області зареєстровано в реєстрі за № 4005. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов заявника від 18 вересня 2018 року, який був складений уповноваженою на те комісією та затверджений сільським головою, довідки № 1830 від 18 вересня 2018 року виданої Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 26 квітня 2017 року за вказаною адресою фактично не проживають. Поважності причин відсутності відповідачів в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не встановлено. Таким чином, оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] понад шість місяців без поважних причин відсутні і не проживають в будинку, то вони є такими, що втратили право користування даним житлом. Як вбачається з матеріалів справи, в житловому будинку прописана неповнолітня дитина відповідачки - [PERSON] , [INFO] , яку позивач також просить визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною відповідачки [PERSON] та була зареєстрована в будинку. Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив, що позовні вимоги, заявлені позивачем є обґрунтованими, позов підлягає задоволенню, так як відповідачі, які не є членами сім`ї позивача в спірному житловому приміщенні не проживають з 2017 року, а тому втратили право користування ним. Крім того, суд вважає, що зняття неповнолітньої особи з реєстрації не буде суперечить її інтересам, так як неповнолітня [PERSON] , [INFO] , не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками (автоматично зберігає або втрачає таке право разом з батьками). Інтереси дитини за даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у спірному житловому будинку не проживає, а залишення неповнолітньої дитини зареєстрованою у спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Outcome: approved