Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

1.Позиція позивача. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , [PERSON] , 3-ої особи без самостійний вимог щодо предмету спору на стороні позивача Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визнання осіб такими, що втратили прав користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку», в якому просить: - визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , зняв [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] ; - судові витрати стягнути солідарно з відповідачів на кориться позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] , що перебуває в комунальній власності, та згідно особового рахунку № [NUMBER] позивач є основним квартиронаймачем у зазначеній квартирі. За вказаною адресою зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , мати позивача; - [PERSON] , [INFO] , донька позивача, - [PERSON] , [INFO] , племінниця позивача, - [PERSON] , [INFO] , син племінниці позивача Позивач стверджує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] понад 10 років не мешкають за вказаною адресою, у квартирі не проживають та нею не користуються, комунальні послуги не сплачують, що покладає надмірний тягар на позивача по сплаті комунальних послуг, які обліковують згідно до кількості зареєстрованих осіб. Проживаючи фактично за іншою адресою, самостійно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, що вимусило позивачку звернутися із даним позовом. Зазначені обставини підтверджуються копією особового рахунку № [NUMBER] , довідкою про реєстрацію та склад сім`ї № 3/17645 від 12.06.2018 року та актом не проживання № 638 від 18.06.2018 року. 2. Позиція відповідача. Відповідач-1: [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона не оспорює факт того, що вона та її син [PERSON] не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , приблизно 10 років. Вона мешкає за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою проживає без реєстрації. Стосовно свого сина, [PERSON] повідомила, що він на протязі 5 років мешкає з цивільною дружиною, за адресою, яка їй не відома. Щодо сплати за комунальні послуги, не пам`ятає коли останній раз здійснювала оплату, да даний час витрати по оплаті за комунальні послуги не несе. Відповідач-2: [PERSON] в судове засідання не прибув, своїм право на подачу відзиву на позов не подав, заперечень на позов не долучав, причину неявки в судові засідання не повідомляв. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 25.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , 3-ої особи без самостійний вимог щодо предмету спору на стороні позивача Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визнання осіб такими, що втратили прав користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку». Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року було відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Кам`янської міської ради подав заяву про проведення судового розгляду за їх відсутності. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Квартира [ADDRESS] , перебуває в комунальній власності. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) . За вказаною адресою зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , мати позивача; - [PERSON] , [INFO] , донька позивача, - [PERSON] , [INFO] , племінниця позивача, - [PERSON] , [INFO] , син племінниці позивача Відповідач-1 [PERSON] , змінила прізвище з дошлюбного [PERSON] на [PERSON] , з підстав реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , який було зареєстрованого 25.11.2017 року Південним районним у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 306 (а.с. 46). Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , понад 10 років не проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджено довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 3/17645 від 12.06.2018 року про реєстрацію та склад сім`ї (а.с. 12), та актом № 638 про не проживання виданим Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с. 11). Тягар утримання зазначеної квартири та сплати комунальних послуг, які обліковуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, несе позивач, що підтверджено в ході судового розгляду наданими для огляду квитанціями, та не заперечувалося стороною відповідача. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у Постанові суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено позивачем, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більш 10-ти років, мають інше постійне місце проживання, а саме відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що також підтверджено відповідачем безпосередньо в суді, та зазначено що її син [PERSON] мешкає із дружиною за іншою адресою більш п`яти років. Також зазначені обставини підтверджені довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 3/17645 від 12.06.2018 року та актом про не проживання № 638 виданого КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». Судом враховується, що статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР, встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд враховує, що поважних причин відсутності та не проживання у вказаному житлі, ні відповідач-1, ні відповідач-2 не заявляли. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. А тому враховуючи, що позивачем доведено факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] , більш ніж 6-ть місяців, а саме більш 10 років, тобто понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, а тому позовні вимог [PERSON] є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Також судом враховується, що вимоги пов`язані зі зняттям відповідачів з реєстрації місця проживання, узгоджуються з приписами ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та Постановою Кабінету Міністрів України №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», і також підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 7. Судові витрати. Вирішуючи питання в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позов підлягає задоволенню, а тому понесені судові витрати позивачем підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Так, при зверненні із позовом до суду, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, що підтверджено квитанцією (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved