Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 35193,60 грн., суму процентів в розмірі 9392, 94 грн., інфляційні витрати за прострочення грошового забовязання в розмірі 16962, 73 грн. три проценти річних в розмірі 1055, 81 грн., а всього стягнути 62605,08 грн. та судові витрати з судового збору в розмірі 626,05 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20 лютого 2014 року він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1200 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 09 вересня 2015 рік становить 27993,60 грн., та 7200 гривень, а всього 35193,60 грн. Дата повернення 20 травня 2014 рік. Проте відповідач умови договору не виконала у передбачений договорами термін, позику не повернула, не сплатила проценти за користування поизкою. Позивач надіслав 18 серпня 2015 року відповідачу вимогу від 15 серпня 2015 року про повернення грошових коштів. Строк для сплати встановлений до 25 серпня 2015 року. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення у газеті "Слобідський край", причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20 лютого 2014 року укладено договір позики на суму 1200 доларів США та 7200 грн. зі строком повернення 20 травня 2014 року /а.с. 81/. Однак, у визначений договорами строк [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконала, тобто борг не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язком для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2015 року позивачем надіслана вимога повернути йому суму боргу за договором позики від 20 лютого 2014 року у розмірі 41667,00 грн. основного боргу в строк до 25 серпня 2015 року, на яку відповідач ні як не відреагував /а.с. 49, 50/. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять безспірних та допустимих доказів виконання відповідачем зобов'язань за договорами позики від 20 лютого 2014 року. Відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів відповідно до зазначеної домовленості між сторонами, про що свідчить наявність боргових документів у позивача. Сума боргу за вказаним договором позики становить 1200 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 09 вересня 2015 рік становить 27993,60 грн., та 7200 гривень, а всього 35193,60 грн. Згідно з частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 20 лютого 2014 року у розмірі 35193,60 грн. суми процентів в розмірі 9392,94 грн., суми інфляційних витрат в розмірі 16962, 73 грн. та 3 процентів річних в сумі 1055,81 грн. підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги розрахунки позивача та вважає їх вірними. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved