Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

1.Позиція позивача. У грудні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: - припинити стягнення з нього, [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-1970/11, і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі. -звільнити його, [PERSON] , від сплати заборгованості по сплаті аліментів, стягнутих на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка утворилась в період з листопада 2019 року по теперішній час. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що перебував з відповідачем [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 76. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, 29 вересня 2009 року шлюб було розірвано, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис № 229. Після розірвання шлюбу, спільна донька - [PERSON] залишилась проживати з матір`ю - [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 червня 2011 року до повноліття дитини. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, яку направлено за місцем роботи [PERSON] . У листопаді 2019 року відповідач виїхала на заробітки до Чехії, а спільна дитина [PERSON] залишилась проживати разом з відповідачем. Як стверджує позивач, з листопада 2019 року спільна дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на повному його утриманні. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] не скористалася своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин. 3.Позиція третьої особи. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м Дніпро), будучи належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, заяву про розгляд справи без участі їхнього представника не подала. 4. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, справу розглянути за своєю відсутністю. 5. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 08 грудня 2020 року позивач звернувся з позовною заявою про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та звільнення від заборгованості по сплаті аліментів 04 січня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28 січня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява від позивача [PERSON] про виклик відповідача через оголошення на офіційному сайті Судової влади. 27 квітня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява від позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі та без застосування технічних засобів фіксації. 27 квітня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява від позивача [PERSON] про долучення до справи доказів. 27 травня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява від позивача [PERSON] про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м Дніпро). 25 червня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заяву позивача [PERSON] задоволено, залучено до справи третю особу, що не заявляє самостійних вимог - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м Дніпро). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 6. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 30 квітня 2004 року, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 76, свідоцтво серія [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 581, серія [NUMBER] (а.с. 9). Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2009 року - розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 29, серія [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 червня 2011 року до повноліття дитини (а.с. 11). Відповідно розрахунку державного виконавця, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2021 року складає 28 669 гривень 17 копійок (а.с. 36). Згідно акту про проживання від 20 лютого 2021 року виданого Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Добробут», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за зазначеною адресою проживає [PERSON] , [INFO] , з 2019 року по 20 лютого 2021 року, що підтверджено сусідами (а.с. 37). 7. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 8. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві, обґрунтував позовні вимоги щодо: припинити стягнення з нього на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-1970/11; визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по цивільній справі № 2-1970/11 від 26 вересня 2011 року, виданий Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття; звільнення [PERSON] , від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-1970/11. Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні з листопада 2019 року по теперішній час. Повідомлення відповідача про розгляд справи, за місцем її реєстрації, та через оголошення на сайті судової влади, не забезпечело участь відповідача під час розгляду справи, якою відзиву на позов не подано. В той же час, доказів тому, що кошти, які стягуються з позивача на користь відповідача за судовим рішенням від 26 вересня 2011 року, станом на час розгляду справи, та використовуються в інтересах дитини сторін, матеріали справи не містять. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з листопада 2019 року дитина фактично проживає разом з батьком у квартирі [ADDRESS] , в якій позивач зареєстрований, а [PERSON] , [INFO] , проживає в ній без реєстрації, що підтверджено актом КП КМР «Управляючої компанії по обслуговуванню житлового фонду» від 17.11.2020 року, складеного комісією, за підписом сусідів з квартири [ADDRESS] , та квартири [ADDRESS] (а.с. 13), та актом від 20.02.2021 рік (а.с. 37) вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів на утримання дитини, яка безпосередньо проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Виходячи з наведеного, саме за період з 01.11.2019 року по час винесення рішення судом, позивач набуває підстави для звільнення його від заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним починаючи з 01.11.2019 року та по час винесення рішення по справі, та знаходиться на його безпосередньому утриманні. Крім того, суд враховує, що у дитини - [PERSON] , [INFO] , є право на самостійне звернення з вимогами до батьків про стягнення аліментів, гарантоване Сімейним Кодексом України - Відповідно до стаття 18 Сімейного кодексу України, захист сімейних прав та інтересів визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Щодо вимог позивача про визнання виконавчого листа № 2-1970/11 від 26.09.2011 року про стягнення з нього, [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-1970/11, є такими що враховуючи приписи ч. 2 ст. 432 ЦПК України, підлягає задоволенню на час розгляду справи по суті, з підстав звільнення позивача від такого обов`язку, як виплати аліментів на утриманні доньки яка з ним проживає на користь матері дитини. Так, згідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м Дніпро) «про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та звільнення від заборгованості по сплаті аліментів», які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому позовна заява підлягає задоволенню. 9. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840 (дев`ятсот вісім) гривень 80 копійок.

Outcome: approved