Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] заявила позов [PERSON] , за яким просила надати дозвіл на виїзд дитини сторін сторін [PERSON] , [INFO] , у період з 25.05.2019 по 01.07.2019 до країни прямування - Республіка Італія у супроводі матері без згоди та супроводу батька . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в заяві. Відповідач заперечив проти позову, пославшись на те, що виїзд дитини за кордон може їй нашкодити. Судом встановлено таке. 15.02.2008 року між сторонами було укладено шлюб. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.10.2009 р. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідачем не заперечується той факт, що після розірвання шлюбу їх син постійно проживає з матір`ю, ведуть відокремлене господарство, спору щодо місця проживання дитини не має. Станом на 01.11.2018 року відповідно до довідки - розрахунку ВДВС ВП №51289972 Святошинського РУЮ м. Києва заборгованість по аліментам становить 74 032 (сімдесят чотири тисячі тридцять дві) грн. 87 коп. На час розгляду справи, з огляду на пояснення сторон та матеріали справи, між сторонами наявний спір про участь батька у вихованні дитини. Позов обґрунтовано необхідністю оздоровлення, розширення світогляду, отримання нових вражень та зміцнення родинних стосунків з рідною тіткою в м. Барі, Італія. Відповідач, [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити на підставі того, що вимоги позивача не відповідають закону, вважаючи, що виїзд дитини за кордон без згоди батька позбавить останнього можливості брати участь у вихованні свого сина та можливості спілкування з ним. З метою отримання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд неповнолітнього сина позивачем двічі надсилалися цінні листи з описом вкладення про прохання оформити нотаріальну згоду самостійно Відповідачем та надати примірник та про пропозицію з`явитися до нотаріуса для підписання нотаріальної згоди, що підтверджується копіями чеків, описами цінних листів, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Враховуючи фактичні дані та обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від2 7.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річноговіку,здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку,без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст.19, п. 3 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до копії даних документів вбачається, що один з листів, що направлялися позивачем було вручено особисто. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем (другим із батьків) відмовлено у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. Суд ввжає, що наведені наміри та дії позивача відповідають якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Наявність спору про участь батька у вихованні дитини не може бути перешкодою в забезпеченні інших прав та інтересів дитини. Доводи відповідача, про те, що поїздка дитини за кордон може їй нашкодити, а рівно і його доводи про те, що позов не засновано на законі є надуманими. Інших доказів обгрунтування заперечень до позову відповідачем не надано. За таких обставин, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що може бути задоволеним на підставі ст.ст. 26, 33 Конституції України, ст.ст. 141, 150, 151, 152, 154 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Витрати, понесені позивачем на розгляд справи, за вказаного рішення, мають бути їй компенсовані відповідачем, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved