Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

26.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 29.05.1993 року зареєстрував з нею шлюб. Від спільного проживання народилися син [PERSON], 13.05.1994р.н., та дочка [PERSON], 02.11.1997р.н. Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Спільне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. Через відсутність порозуміння між ними вони фактично разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільний сімейний бюджет відсутній. На сьогоднішній день фактичні шлюбні відносини з відповідачкою припинені, він проживає з іншою жінкою, з якою має намір створити сімю, а тому за наведених обставин шлюб з відповідачкою носить формальний характер, будь-яке примирення та налагодження сімейних стосунків між ними неможливе, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з [PERSON], в звязку чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. В судове засідання не зявився. В поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив не надавати строк для примирення. Відповідачка в судове засідання не зявилася. В поданій до суду заяві позов визнала, просила не надавати строк для примирення, шлюб розірвати. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя спільно не проживає та не веде спільного господарства, сімя розпалася, позивач створив сімю з іншою жінкою, шлюб носить формальний характер, тому збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved