Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє адвокат - Кметик Я.С. звернулась в суд із позовом до Буцнівської сільської ради, третя особа - Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на садовий будинку за [ADDRESS], у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі, на садовий будинок за [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем першої черги за законом та у встановленому Законом порядку прийняла спадщину. Діти спадкодавця спадщини не прийняли. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на даний садовий будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене просила задовольнити позов. У судове засідання позивач та її представник не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо від представника позивача надійшла заява про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та не заперечують щодо заочного розгляду справи. Представник позивача був присутній у підготвчому судовому засіданні позов підтримав. Представник Буцнівської сільської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подавав. Представник Першої Тернопільскої державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо надіслав суду заяву про слухання справи у їх відсутності. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 16 березня 1965 року, яке видане міським бюро ЗАГС м.Хуст Закарпатської області. Відповідно до державного акту на право власності на землю [NUMBER], виданого Буцнівською сільською радою народних депутатів від 25.10.1993 р. встановлено, що власником земельної ділянки за [ADDRESS] Буцнівської сільської ради, призначення для садівництва і городництва, є [PERSON] На даній земельній ділянці знаходиться спірний садовий будинок. Згідно довідки за №0112, виданої СТ «Трудове літо», за [PERSON] числиться земельна ділянка за [ADDRESS], на якій знаходиться садовий будинок, який побудовано 1990-1992 роках. Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна з №572 від 28 листопада 2013 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено що садовий будинок,1989 року забудови, за [ADDRESS], станом на 10 жовтня 2013 року, рахується за [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції від 24.07.2001 року, актовий запис за № 931. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі, на садовий будинок за [ADDRESS]. Спадкоємцями майна померлого за законом є дружини [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] Інших спадкоємців за законом та за заповітом не має. [PERSON] у встановленому Законом порядку прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім того, частково оформила спадкові права. Діти [PERSON] спадщини не приймали та будь-яких дій щодо вступу в управління та володіння спадковим майном не вчиняли. З листа наданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою за №1616/01-16 від 26 квітня 2018 року встановлено, що 04.02.2004 року до нотконтори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON], за якою і було заведено спадкову справу № 93/2004 до майна померлого [INFO] [PERSON] 03 лютого 2014 року до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори надійшли заяви за № 120, 121 від [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] 04 лютого 2004 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за [ADDRESS] 17 травня 2012 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,061 га., що знаходиться на території с.Буцнів Буцнівської сільської ради Тернопільського району. Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори за № 3134/02-31 від 06 листопада 2013, року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правилами ЦК України застовуюються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст.529 ЦК 1963 року спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В сиул вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 553 ЦК 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно із вимогами ст.548, 549 ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління майном або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом майна покійного [PERSON], яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину є дружина [PERSON] Даний факт підтверджується виданими на ім'я [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру за [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,061 га. на території с.Буцнів Буцнівської сільської ради народних депітатів. Однак, отримати у нотконторі свідоцтво про право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем право власності на садовий будинку за [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: approved