Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іваничівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. У вище зазначеному будинку зареєстрований його син [PERSON], відповідач по справі. Однак він з 2015 року у будинку [PERSON] не проживає. Відповідач догляду за будинком не здійснює за комунальні послуги коштів не сплачує, місце проживання відповідача йому невідоме. Реєстрація відповідача в його житловому будинку перешкоджає здійсненню ним права власності, користування та розпорядження належним йому майном, а також створює певні незручності матеріального характеру, в частині оплати за комунальні послуги. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття. Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 липня 2007 року серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач маєр [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Довідкою про склад сім'ї стверджується, що у вище вказаному будинку зареєстрований син позивача - відповідач [PERSON] Як стверджується матеріалами справи відповідач в зазначеному будинку не проживає, будь-яких витрат по утриманню будинку не несе, будь-яких зв'язків з позивачем не підтримує. Відповідно до акту обстеження проживання Литовезької сільської ради від 27 листопада 2018 року, відповідач у будинку позивача з 2015 року не проживає та місце його перебування невідоме. Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права щодо розпорядження житлом, не сплачує комунальних послуг за жиле приміщення, не бере участі в його утриманні. Оскільки відповідач в зазначеному будинку не проживає понад рік, за відсутності будь-яких домовленостей із власником та законних підстав на збереження за ним житла, ніяких обов'язків щодо утримання будинку не несе, він втратив право користування жилою площею в даному житловому будинку та, в порядку ст. 405 ч. 2 ЦК України, підлягає до визнання його таким, що втратив право користування житлом в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

Outcome: approved