Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнював на протязі розгляду справи (а.с. 107-113). В уточненому позові просить суд: визнати дійсним договір дарування ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , укладений 16 квітня 1992 року [PERSON] (в якості дарувальника) та позивачем(в якості обдарованого); визнати позивача, власником ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] ; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 2/5 житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , укладений 06 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] в якості дарувальників та [PERSON] в якості обдарованого, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Фещенко А.І. та зареєстрований в реєстрі за №1-2101, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 серпня 2008 року; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 1/5 частки\~ житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , укладений 01 жовтня 2007 року [PERSON] , діючою на підставі довіреності від імені [PERSON] в якості дарувальниці та [PERSON] в якості обдарованого, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Зезик В.А. та зареєстровано в реєстрі за №2-5761, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 жовтня 2007 року; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/5 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , здійснену на підставі договору дарування 1/5 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , укладеного 01 жовтня 2007 року [PERSON] , діючою на підставі довіреності від імені [PERSON] в якості дарувальниці та [PERSON] в якості обдарованого, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Зезик В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2-5761 ( зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 жовтня 2007 року); скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/5 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , здійснену на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 1999 року по цивільній справі №2-34/1999; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 2/5 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , здійснену на підставі договору дарування 2/5 часток житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , укладеного 06 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] в якості дарувальників та [PERSON] в якості обдарованого, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Фещенко А.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1-2101, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 серпня 2008 року; визнати, що позивачем, не пропущено встановлений законом строк для звернення до суду з даною позовною заявою. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з обґрунтуваннями наведеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив застосувати строки позовної давності, які були пропущені позивачем. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися надали заяви про визнання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності (а.с. 59-62,83,91,117-122,221,224,227,230,233,236). Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 1999 року спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] розділено між його спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , визнавши за кожним з них право власності по 1/5 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом; визнано недійсним свідоцтво про право власності на ? частку майна [PERSON] , померлого [INFO] на ім`я [PERSON] виданого 23 серпня 1985 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою; визнано право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] по 1/5 частці за кожним; визнано не дійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 05 липня 1991 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] на спадок [PERSON] , померлої [INFO] ; визнано право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~ на 3/5 частки домоволодіння під [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно договорів дарування від 06 жовтня 1999 року та 01 жовтня 2007 року\~ [PERSON] , [PERSON] та\~ [PERSON] в особі представника [PERSON] подарували свої частки у праві власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 13,14). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2012 року скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 1999 року та відмовлено у задоволені позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та розподіл майна (а.с. 7-8).\~ На момент укладення вищеназваних договорів дарування право власності дарувальників на предмет договору дарування частини зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, визначалось рішенням суду 01 липня 1999 року, яке було скасовано.\~ Таким чином, дарувальники за вищеназваними договорами дарування не є законними власниками предмету договору дарування часток житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . Отже, підстави для визнання [PERSON] власником 4/5 часток житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , які були встановлені рішення суду 01 липня 1999 року, відпали. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 717 ЦК України передбачає за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. З зазначених норм вбачається, що право розпоряджатись майном належить виключно власнику майна та особа може укласти договір дарування виключно стосовно належного їй майна. Згідно ч. 1\~ ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 215 ЦК України визначає підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Свідоцтво про право власності на ? частку спільного подружнього майна, яке складається з домоволодіння (житлового будинку з господарськими спорудами ) під [ADDRESS] від 23 серпня 1985 року на ім`я [PERSON] (а.с. 95) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 96) на ім`я [PERSON] та [PERSON] , видане Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 05 липня 1991 року щодо вищезазначеного житлового будинку, на підставі якого 16 квітня\~ 1992 року, [PERSON] , подарувала позивачу, належну їй на праві власності ? частку вищевказаного житлового будинку (а.с. 12) є чинними у зв`язку зі скасуванням рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 1999 року. Відповідно до норм законодавства які діяли на момент укладання договору дарування 16 квітня 1992 року, а саме ст.ст. 42,47,244 ЦК Української РСР передбачено, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій\~ формі\~ (простій чи нотаріальній). Нотаріальне посвідчення угод\~ обов`язкове\~ лише\~ у\~ випадках, зазначених у законі.\~ Недодержання\~ в\~ цих\~ випадках\~ нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій\~ письмовій формі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 3,\~\~п. 5 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " державна реєстрація прав є обов`язковою, проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Інформація\~\~про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Таким чином договір дарування від 16 квітня 1992 року підлягає визнанню дійсним, а договори дарування від 06 жовтня 1999 року та 01 жовтня 2007 року визнанню недійсними у зв`язку з чим відповідна до них державна реєстрація, скасуванню. Представник відповідача та відповідач [PERSON] надавали заяви в яких просять суд застосувати строки позовної давності, вказуючи що позивачем пропущено даний строк. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261. ЦК України строк позовної давності починає текти з моменту, коли особа дізналась про порушення її прав. Вирішуючи питання про застосування правил позовної давності, суд взяв до уваги те що рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 1999 року було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2012 року, яке набрало чинності з моменту його проголошення, а тому про порушення своїх прав позивачу стало відомо саме з 05 грудня 2012 року. Позивач до суду звернувся 29 травня 2014 року, тобто ним не пропущено встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду з вказаною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved