Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

16.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати [PERSON] [INFO] втратившою право користуватись жилим приміщенням - житловим будинком , розташованим по [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні наполягав на своїх позовних вимогах, при обставинах викладених ним у позовній заяві, просив позов задовольнити та судові пояснив що після розірвання шлюбу в березні 2013 року його колишня дружина забрала всі свої та речі дитини і з 15 червня 2013 року там не машкає, інтересу до спірного житла не проявляє, але реєстрація відповідача в його будинку призводить до додаткових його витрат по утриманню будинку як його власником. В судове засідання відповідач не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але подала клопотання в якому позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутністю. Судом при досліджені письмових доказів по справі встановлено, що: [PERSON] на праві власності належить ? частка житлового будинку що розташований по [ADDRESS] ( а.с.4-7). Відповідач зареєстрована за місцем проживання в цій частині будинку по [ADDRESS] ( а.с.6), але там не мешкає з 15 червня 2013 року , її речей там немає ( а.с.5), мешкає в іншому населенному пункті ( а.с.11). Суд, заслухавши позивача та дослідивши заяву відповідача і письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання нею позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб тому що: У суду не викликають сумніву надані позивачем письмові докази, оскільки ці документи надані та складені повноважними особами. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.4 ст.156 СК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права цих осіб користуватись займаним приміщенням .У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім*ї про безоплатне користування жилим приміщенням зазначене користування здійснюється за плату. Згідно з ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне проживання до іншого населеного пункту договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно з ч.3 ст.168 ЖК України - договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення , займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім*ї.У цьому випадку власник будинку ( квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до ч.4 ст.168 ЖК України- договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач своїми діями робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку , що належить громадянинові на праві приватної власності , наймач і особи,які проживають разом з ним , зобов*язані звільнити житлове приміщення ,а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Крім того до спірних правовідносин слід застосовувати також норми передбачені ЦК України. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України , а також ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання ,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб . Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 п.15 постанови Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, у зв*язку з тим,що відповідач більше року не є членом сім*ї позивача , між ними не було укладено договору найму житла, відповідач будучі зареєстрована як мешкаюча в частині будинку що належить позивачу створює умови які зобов*язують позивача нести додаткові витрати по його утриманню, який потрібен йому самому для проживання , більше року є відсутньою в будинку по [ADDRESS] , там її речей немає, то вона є такою, що з цих підстав втратила право користуватись жилим приміщенням - житловим будинком , розташованим по [ADDRESS] бо право позивача на володіння , користування та розпорядження своїм майном,яке належить йому на праві власності підлягає захисту, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved