Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

14.12.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що за час спільного проживання з відповідачем мають сина [PERSON] та доньку [PERSON]. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати своїх дітей, участі у вихованні не приймає. У звязку з чим позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 25.01.2019 року, через канцелярію суду, відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2006 року ним, на даний час виплачуються аліменти на його дитину від попереднього шлюбу. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути в її відсутність. В судове засідання відповідач не зявився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей з врахуванням обставин викладених у відзиві, справу розглянути в його відсутність. Дослідивши та оцінивши у сукупності надані позивачем письмові докази по справі, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON], відповідач по справі є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 361550 видане 15.08.2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 318 та свідоцтвом про народження серії І-ОК № 361564 видане (повторно) 17.08.2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1. З довідки виданої сільським головою Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області від 06.12.2018 року за № 857, діти проживають без реєстрації з позивачем, в будинку матері позивача [PERSON] Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та розяснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у Відзиві на позовну заяву зазначив, що не заперечує проти сплати аліментів на дітей, однак він сплачує аліменти на іншу дитину за рішенням суду і просить врахувати вказані обставини при прийнятті рішення. Перевіряючи доводи відповідача судом встановлено, що за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, до досягнення дитиною повноліття та на користь стягувачки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного віку, а саме до 12.07.2007 року, щомісячно, починаючи з 15.06.2006 року. Відповідно до довідки про доходи виданої виробничим підрозділом Моторвагонного депо Фастів-1 ПАТ «Українські залізниці» від 22.01.2019 року № 21, відповідач [PERSON], дійсно працює в даному підрозділі та займає посаду токара 4 розряду і отримує офіційний дохід за грудень 2018 року заробітна плата становить 9830, 17 грн. Згідно ст. 7 Зaкoну України "Про Державний бюджет нa 2019 рік" прожитковий мінімум для дітей вікoм до шести років з 01 січня 2019 року встановлений в розмірі 1626 грн., з послідуючим зростанням, для дітей від шести до вісімнадцяти років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн., з послідуючим зростанням. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з подружжя рівною мірою несе обов'язки по утриманню дітей і повинен їх виконувати, а тому суд вважає правильним і справедливим покладення обов'язку по утриманню дитини в рівних долях на кожного з батьків. З урахуванням викладеного, оскільки сторони від подружнього життя мають спільних дітей, які проживають з матір'ю та утримуються за її рахунок, відповідач має можливість сплачувати аліменти, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку задовольнити. Такий розмір аліментів не призведе до порушення права кожної дитини в тому числі і дитини на яку вже сплачує аліменти відповідач (по 1/6 на кожну дитину). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved