Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

23.11.2016р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 13.08.2011р. між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів одруження зроблено актовий запис № 218. У шлюбі в них народився син [PERSON]. Вказувала, що з відповідачем прожили у спільному шлюбі більше 5 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Часті сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхнього сина. Вона вважає, що їхній син є ще маленьким і багато речей не розуміє, а в подальшому це може суттєво вплинути на його психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сімї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Відповідач працював неофіційно, сімю забезпечував необхідним, але після двох років подружнього життя почав зловживати алкоголем та у нетверезому стані приходити додому, що, звичайно, бачив їхній син. Гроші на їхнє утримання чоловік перестав давати і вона змушена була віддати в оренду квартиру, яку успадкувала після смерті бабусі. Подальше життя під одним дахом стало просто нестерпним, тому вона з дитиною переїхала жити до своєї тітки у Городок. Зазначала, що вона та [PERSON] неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого на краще не змінювалося за останніх кілька років, хоча вона прикладала для цього максимальних зусиль, їхні відносини переросли у ще більш ворожі. Чоловік кілька разів приїжджав до них у Городок - то на день народження сина, то на її, але щоразу влаштовував п'яний дебош з бійкою, вона або тікала від нього до сусідів, або ходила наступного дня з синцями. На даний час вона прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхнього спільного сина. З підстав, наведених вище, збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Підстав, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення їхнім спільним сином одного року, - відсутні. Тому вважає за необхідне на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і інтересам їхнього малолітнього сина. Їхній син, що був народжений за час шлюбу, проживає та буде проживати з нею. Питання поділу майна, набутого в період перебування в шлюбі, не постає. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Просила суд шлюб між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 13 серпня 2011 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 218 розірвати, стягнути з відповідача на її користь витрати за подання заяви до суду та за отримання правової допомоги у розмірі 2000грн. Окрім цього вона просить суд після розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище Кояліте. В судовому засіданні 11.01.2017р. позивач позов підтримала з підстав викладених у заяві. Додатково пояснила, що з відповідачем більше трьох років разом не проживають, останній зловживає алкогольними напоями, що постійно призводило до сварок та скандалів. В судове засідання 11.04.2017р. позивач не зявилася, подавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 13.08.2011р. зареєстрували шлюб у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 218 (а.с.6). У шлюбі в сторін народився син [PERSON], 25.10.2011р.н. (а.с.7). Сімейне життя у сторін не склалося, впродовж трьох років вони не підтримують подружніх відносин, позивач втратила до відповідача почуття любові і поваги, строк наданий судом для примирення до позитивного результату не призвів. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає подальшого збереження шлюбу, втомилася від такого подружнього життя, відповідач без поважних причин не прибув в судове засідання і не висловив своєї позиції з приводу заявленого позову, що розцінюється судом як небажання вживати будь-яких заходів для збереження сімї. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) є всі підстави для розірвання шлюбу. З приводу вимоги позивачки про відновлення їй дошлюбного прізвища "Кояліте" слід відмити наступне. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку з наведеним за бажанням позивача є підстави для відновлення їй дошлюбного прізвища. У звязку із задоволенням позовних вимог на підставі вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за оплату судового збору та витрат на правову допомогу.

Outcome: approved