Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

30 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з цивільним позовом до [PERSON] з вимогами стягнення заборгованості за кредитним договором № СL 24085 від 14.03.2008 р. в розмірі 7177,14 доларів США. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 р. відкрито провадження по справі. 01.03.2017 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним, який було уточнено 04.07.2018 року, з тих підстав, що договір не відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», що банком застосовується нечесна підприємницька практика, введено її в оману щодо істотних умов договору, що умови договору є дискримінаційними. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2017 р. об`єднано в одне провадження для спільного розгляду позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2018 р. визначено подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 22.11.2018 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Цала А.І. подала до суду заяву про заміну неналежного позивача ПАТ «Універсал Банк» - належним ТОВ«ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з укладенням договору № UB-OP/17-017 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № CL24085 від 14.03.2008 р. перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с. 6-15, Том ІІ). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2017 р. залучено до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул Автозаводська, 54/19) - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79000, м. Львів, а/с № 45). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» , відповідачка [PERSON] та представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Універсал Банк» у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, через канцелярію суду подали заяви про слухання справи у їх відсутність ( а.с. 84,94 том 1,а.с.48,52 том 2). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 р.). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Так судом встановлено, що 14.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», який було перейменовано у ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL24085, відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 7 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10.03.2015 р. та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 24% річних за користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 72% річних. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 28.02.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої [PERSON] встановлено базову процентну ставку за користування кредитом на рівні 24% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 24% річних, в період з 10.03.2009 року по 09.03.2010 року, починаючи з 10.03.2010 року встановлено базову процентну ставку за користування кредитом на рівні 30% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 30% річних. 15.03.2010 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої [PERSON] встановлено базову процентну ставку за користування кредитом на рівні 25% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 25% річних, починаючи з 10.04.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як з`ясовано судом, ПАТ «Універсал Банк» було виконано зобов`язання перед позичальником та надав останній кредитні кошти у передбачених умовами договору розмірі. В свою чергу відповідач частково виконувала передбачені договором зобов`язання по сплаті кредиту, процентів за користування кредитом, та інші зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості розмір якої, станом на 25.09.2014 р. становить 7177 доларів США 14 центів, у тому числі заборгованість по тілу кредиту 3954 долари США, заборгованість по відсоткам 2 518 доларів США 38 центів, підвищені відсотки 704 долари США 76 центів. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню, так як було встановлено, що відповідач [PERSON] за ст. 525, 526, 530 ЦК України була зобов`язана виконати належним чином та у встановлений строк даний договір. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а у встановлений договором строк відповідач договірних зобов`язань не виконала. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, то суд виходить з наступного. Після укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, відповідач ПАТ «Універсал Банк» видав позивачу за зустрічним позовом [PERSON] кредит в доларах США, а позивач, підписала та погодилась з умовами договору. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивачаза зустрічним позовом з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Також, позивачем був отриманий один примірник кредитного договору, були двічі укладені додаткові угоди до договору, що також може слугувати підтвердженням повідомлення про всі умови кредитування передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». В тому числі судом враховано, що позивач не скористалася своїм правом на дострокове розірвання договору. За змістом положень ч. 1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ст. 628 ЦК України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору, а отже, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про усі умови кредитування, що підтверджується наявністю підпису позивача на кредитному договорі. Як вбачається із матеріалів справи, посилання у позовній заяві на те, що відповідачем при укладенні договору істотно порушено вимоги щодо укладення кредитного договору, зокрема, на те, що відповідач мав надати необхідну, доступну, достовірну інформацію щодо продукції та з питань кредитних умов, на яких укладається договір та наслідків невиконання позичальником умов договору, не надав консультації з питань виконання ним умов договору, обсяг інформації у договорі є об`ємним та потребує часу на вивчення є твердженнями позивача та спростовуються його особистим підписом на оспорюваному правочині. Позивачем за зустрічним позовом не надано достовірних доказів про те, що умови кредитного договору є несправедливими. Порушень відповідачем вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів» судом не встановлено. При укладенні оспорюваного договору, беручи на себе певні обов`язки щодо погашення цього кредиту, обидві сторони за договором повинні були усвідомлювати всі обставини, пов`язані з виконанням договору. Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаного кредитного договору недійсним,зустрічні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved