Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

22 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 вересня 1995 року у Миргородському міському відділі РАГС із [PERSON], актовий запис № 225. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 вересня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них є повнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Фактично сімя припинала існування з літа 2008 року, коли відповідач пішов із сімї, і з того часу вони проживають окремо, ведення спільного господарства припинене, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Шепельська». Ухвалою судді від 28.11.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі . Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.01.2018 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, шлюб розірвати, залишити прізвище «Шепельська» (а.с.30). Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати (а.с. 31). В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 1995 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Огородник) [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Миргородському міському відділі РАГС, актовий запис № 225 (а.с.3). Від цього шлюбу народилася дитина, дочка [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою (а.с. 4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Шепельська», суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «Шепельська». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 352,40 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved