Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

22 березня 2021 року представник позивача, адвокат Скляров С.Л. звернувся до суду із позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява обгрунтована тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт та заповіла все своє майно [PERSON] , позивачу у справі. Після смерті спадкодавця позивач належним чином прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив відмову від неї. Рішенням виконавчого комітету Вільшанської сільської ради [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,85 га, з яких 0,25 га - присадибна земельна ділянка та 0,60 га - особисте підсобне господарство по [ADDRESS] на території Козельненської сільської ради. За заявою позивача у нотаріуса була заведена спадкова справа та позивач отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Позивач також звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, але нотаріусом відмовлено у вчинені даної нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документа на об`єкт спадкового майна. Захистити своє право в інший спосіб, крім звернення до суду з даним позовом, позивач не має можливості. У зв`язку з цим у [PERSON] виникла необхідність звертатися до суду для захисту своїх прав. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а судове засідання просив провести без його участі (а.с.55). Представник відповідача Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області направив до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі представника, позовні вимоги визнає повністю (а.с.46). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Хорол Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією сторінок паспорта серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22 листопада 2013 року серії [NUMBER] , яке було видане виконкомом Козельненської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (а.с.10). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина. Із довідки №4-24 від 8 лютого 2021 року виданої виконкомом Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на момент смерті [INFO] , була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] разом з нею проживав її онук [PERSON] . Від імені [PERSON] у виконавчому комітеті Козельненської сільської ради посвідчено заповіт 01 квітня 2013 року за реєстровим номером 113, який не відмінявся та не змінювався (а.с.16). Із інформації приватного нотаріуса Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицької В.М., наданої на запит суду, вбачається, що нотаріусом після смерті [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] , позивача по справі, 13.12.2013 була заведена спадкова справа за №139/2013. Будь-яких заяв від інших спадкоємців не надходило. Також нотаріус повідомила, що у спадковій спрааві наявний заповіт, посвідчений секретарем виконкому Козельненської сільської ради Недригайлівського району Сумської області 01.04.2013, за реєстровим №113 від імені [PERSON] , за яким все своє майно вона заповіла [PERSON] , 1979 року народження, який є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Також нотаріусом надані Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори), із яких вбачається, що заповіт спадкодавця [PERSON] є чинним, після її смерті заведена спадкова справа і видані чотири свідоцтва про право на спадщину, копії яких надані позивачем на підтвердження факту прийняття спадщини (а.с.17,20,23,26,49-52). Таким чином, позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки відповідно вимогам ч. 3 ст. 1268 ЦК України постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Рішенням виконавчого комітету Козельненської сільської Ради народних депутатів від 23.12.1993 року №86 [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,85 га, з яких 0,25 га - присадибна земельна ділянка та 0,60 га - особисте підсобне господарство по [ADDRESS] на території Козельненської сільської ради, що підтверджується копією рішення та додатком до нього (а.с.12-14). Вказана обставина також підтверджується копією довідки виконавчого комітету Вільшанської сільської ради від 09.03.2021 за №4-69 (а.с.15). Із наведеного вбачається, що на день відкриття спадщини, у власності [PERSON] перебувала земля в [ADDRESS] , однак за життя спадкодавець не оформила право власності на неї в установленому порядку та не отримала державного акта на право приватної власності на землю. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок наданого ФОП [PERSON] загальна вартість майна на даний час становить 22700 грн. Відповідно до частини 1 статті 22 ЗК України 1990 року, який діяв на час передачі земельної ділянки спадкодавцю згідно рішення Козельненської сільської ради, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчували право на земельну ділянку були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за № 19-52. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. З наведеного слід прийти до висновку, що право власності на земельні ділянки спадкодавця [PERSON] підтверджується рішенням Козельненської сільської ради №86 від 23.12.1993. Відповідно до ч. ч. 1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , що який засвідчує його право власності. Із досліджених у судовому засідання доказів вбачається, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки через відсутність правовстановчого документа на зазначене майно. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення позивачем права власності на успадковане майно. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлялась. На підставі викладеного,

Outcome: approved