Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

16.10.2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір №1798/18-Ф2, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 12000 грн. строком на 18 місяців зі сплатою 0,17% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Зазначає, що останній платіж відповідачем проведено 13.03.2019 року. У зв`язку із простроченням платежів за кредитним договором виконання зобов`язань втратило інтерес, розрахунок загальної суми заборгованості відповідача станом на 03.10.2019 року 9621 грн. 10 коп., яку просив стягнути позивач на його користь. Згідно заяви представника позивача за довіреністю [PERSON] про уточнення позовних вимог станом на 03.02.2020 року заборгованість за кредитом складає: залишок за кредитом в розмірі - 7143,74 гривень, нараховані відсотки за користування кредитом у відповідності з п.3.1 кредитного договору за період з 14.03.2019 року по 03.02.2020 року в розмірі 3971,16 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривень, а всього 13035,90 гривень. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 18.11.2019 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується поштовими повідомлення про отримання судових повісток, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню, а саме - Цивільний кодекс України, Закон України «Про захист прав споживачів», та постанова №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд приходить до наступного. Згідно ст.1054 ЦК України банк зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин по кредитних договорах застосовуються положення ст.ст.1046-1053 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму боргу, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір % не встановлений договором. Судом встановлено, що з 19.09.2017 року відповідач [PERSON] є членом КС «Азовська кредитна компанія». Згідно заяви від 21.06.2018 року між Філією №2 Кредитної спілки "Азовська кредитна компанія" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1798/18-Ф2, за яким відповідач отримав грошовий кредит на придбання товару в розмірі 12000,00 грн. строком користування на 18 місяців. Згідно п.3.1 кредитного договору № 1798/18-Ф2, плата за користування кредитом здійснюється щомісячно у встановлені договором строки, з розрахунку 0,17% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.02.2020 утворилась заборгованість, а саме: залишок за кредитом в розмірі - 7143,74 грн., нараховані відсотки за користування кредитом у відповідності з п.3.1 кредитного договору за період з 14.03.2019 року по 03.02.2020 року в сумі 3971,16 грн. За таких обставин пред`явлений кредитною спілкою позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1921,00 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved