Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець Дніпропетровського виконавчого округу Русецька Оксана Олександрівна та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С., №16281 від 30.04.2020р. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, який є нечинним. Спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом без заяви відповідача, подання якої передбачено підпунктом 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. У порушення підпункту 2.3. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчих дій у матеріалах виконавчого напису відсутні будь-які докази направлення на адресу позивача повідомлень, письмових вимог про усунення порушень, а також отримання їх позивачем. Спірний виконавчий напис, як вказує також позивач, вчинено без належних документів, які б свідчили про безспірність вимог кредитора, а також нотаріусом не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі №752/2488/21 за позовом [PERSON] , ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 06.08.2021р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 19.05.2014р. між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір №630138034, відповідно до якого позивач виявив бажання, зокрема, отримати від відповідача кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку. За умовами цього Кредитного договору було встановлено ліміт відновлюваної кредитної лінії в розмірі 75 000,00 грн., процентну ставку за користування кредитом у розмірі 36% річних на торгові операції та операції зняття коштів. 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №16281, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №630138034 від 19.05.2014 року, укладеним із ПАТ «Альфа Банк». Вказаний виконавчий напис вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. У виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 19.07.2019 року по 11.12.2019 року. Сума заборгованості складає 73 955,11 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14 799,48 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 59 043,49 грн., строкова заборгованість за комісією та процентами 112,14 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плати зі стягувача в розмірі 650,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, складає 74 605,11 грн. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір №630138034 від 19.05.2014р., що наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором у розумінні п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки стягувачем не надано нотаріусу для вчинення відповідного напису саме нотаріально посвідченого договору, за яким виникла заборгованість. Судом враховано, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана позиція в тому числі викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, 02 липня 2019 року справа № 916/3006/17 з подібних правовідносин. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 26.06.18. у справі № 910/16252/17). Суд зазначає, що наявна в матеріалах справи «виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором 30138034» не є випискою з рахунку позивача, а є довідкою, набраною друкованим текстом на аркуші формату А4 в довільній формі та підписаною, як вказано, представником відповідача і скріпленою печаткою відповідача, що містить не підтверджені жодними первинними документами відомості про розмір заборгованості. Підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем та отримання позивачем повідомлення, про яке йдеться в пп. 2.3. п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №645/1979/15-ц. Крім того, згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У матеріалах справи відсутня заява стягувача або його уповноваженого представника, передбачена п.п. 2.1. п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач відзиву на позов до матеріалів справи не надав, а також не надав належних доказів на спростування позиції позивача. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а, отже, і для задоволення позовної заяви. Також з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved