Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, просить суд ухвалити рішення, яким оголосити померлим його батька - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви покликається на те, що [PERSON] є його батьком, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 18.09.1985 року, про що в книзі реєстрації актів про народження 29.09.1979 року зроблено запис № 7310. 11 серпня 2009 року [PERSON] було викрадено невідомими особами на території Львівської обласної дитячої спеціалізованої клінічної лікарні, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 27.По даному факту 12.08.2009 року Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС України було порушено кримінальну справу за № 139-2169 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення [PERSON], [INFO]. 30.08.2010 року Прокуратурою Львівської області справу було перекваліфіковано за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Крім цього, 22.01.2013 року Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС України в ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, № 12013150070000143. Покликається на постанову прокуратури Львівської області від 30.08.2010 року про перекваліфікацію вчиненого злочину, незважаючи на великий обсяг слідчих дій та оперативно-розшукових заходів проведених по цій кримінальній справі, будь-яких даних про місцезнаходження [PERSON] та будь-яких відомостей, які б дали підстави вважати, що останній на даний час живий не здобуто. Враховуючи наведене вважає, що є усі підстави для визнання [PERSON] померлим. Визнання [PERSON] померлим повязане з оформленням спадкових прав стосовно спадкового майна. Представники заявника в судовому засіданні надали свої пояснення, у яких заяву підтримали, просили заяву задовольнити, на обґрунтування навели обставини вказані в заяві. За наявності обґрунтованих та обєктивних підстав, вважають [PERSON] померлим, оскільки станом на момент розгляду заяви, правоохоронними органами так і не було встановлено місцезнаходження [PERSON], відсутні будь-які відомості про те, що останній є живим, тіло не знайдено. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] та її представник проти заяви заперечили, просять відмовити у її задоволенні. В обґрунтування своєї позиції покликаються на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року було встановлено факт розмови [PERSON] з [PERSON] у червні 2014 року. Відтак ця обставина має преюдиційне значення і не підлягає доведенню під час розгляду справи, що в свою чергу виключає можливість визнання особи померлою, оскільки наявні докази про те що особа жива. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, але подала письмову заяву в якій просить слухати справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але подав суду письмову заяву в якій просить слухати справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Галицького відділу РАЦС ЛМУЮ в судове засідання не зявився, але подав суду письмову заяву в якій просить слухати справу за його відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання на зявилась, причин неявки суду не повідомила, проте в матеріалах справи міститься підтвердження факту належного повідомлення останньої про час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно розяснення у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15), на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні копії Свідоцтва про народження, виданого 18.09.1985 року, про що в книзі реєстрації актів про народження 29.09.1979 року зроблено запис № 7310, заявник [PERSON] є сином [PERSON]. Судом встановлено, що з 11 серпня 2009 року місце перебування [PERSON] так і залишається невідомим,в результаті проведення оперативно-розшукових дій правоохоронними органами, так і не було встановлено його місцезнаходження. По даному факту 12.08.2009 року Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС України було порушено кримінальну справу за № 139-2169 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що 30.08.2010 року Прокуратурою Львівської області справу було перекваліфіковано за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до оглянутої в судовому засіданні відповіді Львівської місцевої прокуратура № 1 від 16.06.2016 року, 22.01.2013 року Сихівським ВП ГУ НП у Львівській області в ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом безвісного зникнення [PERSON] Крім того, на даний час місця знаходження трупа останнього не встановлено. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Надаючи довільні пояснення, а також будучи допитаною в судовому засідання у порядку допиту свідка, заінтересована особа [PERSON], заперечуючи проти заяви [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною [PERSON]. Не заперечила проти того, що дійсно 11 серпня 2009 року [PERSON] було викрадено невідомими особами на території Львівської обласної дитячої спеціалізованої клінічної лікарні, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 27. Одночасно заявила про неможливість оголошення [PERSON] померлим, оскільки в червні 2014 року вона по телефону спілкувалась із [PERSON], однак повідомити місцезнаходження останнього та будь-які інші відомості про нього не може, мотивуючи тим, що переживає за життя та здоровя, як [PERSON], так і своє. Однак суд оцінює критично такі покази [PERSON], оскільки останні не підтвердженні жодними іншими доказами, а самі покази свідка є нечіткими, надані свідком загальними фразами без будь-яких деталей та джерела їх походження. Так, на запитання представників заявника щодо деталей, розмови, а саме де, коли, за яких обставин, по якому номеру телефону вона мала вищезгадану розмову із [PERSON], [PERSON] відмовилася від дачі таких пояснень, мотивуючи це переживаннями за життя та здоровя себе та членів її сімї. Свідок лише пояснила, що певна особа передала їй телефон по якому вона деякий час спілкувалась з [PERSON], останнього впізнала по голосу та манері спілкування, і не могла сплутати його з будь-ким іншим, так як перебувала з ним у шлюбі. Також, повідомила, що таких розмов було декілька. Яка була тривалість та періодичність розмов пояснити не змогла. Знову ж таки, на запитання представників заявника про те, чи повідомляла вона інформацію про розмову в правоохоронні органи, що ведуть розслідування зникнення [PERSON] чи будь-які інші державні органи, свідок пояснила, що такої інформації не подавала, вважала, що таким чином наразить себе на небезпеку. Крім цього, [PERSON] та її представник в обґрунтування своєї позиції покликаються на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року було встановлено факт розмови [PERSON] з [PERSON] у червні 2014 року. Однак суд приходить до висновку про те, що в даному випадку факт розмови між [PERSON] та [PERSON] не має преюдиційного значення при розгляді даної справи. Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, у Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року № 5 висловив правову думку щодо преюдиційності обставин, встановлених у рішеннях судів, а саме про те, що суд має виходити з того, що правові ви сновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін. Зважаючи на викладене, заінтересованою особою та її представником у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які вони покликаються, як на підставу своїх заперечень. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що заявником було надано достатньо доказів того, що [PERSON] був викрадений та в подальшому вже понад 6 років відсутні будь-які відомості щодо його місця перебування чи можливого перебування, а також те, що заінтересованою особою [PERSON] та її представником не надано, а судом не здобуто жодних доказів які б давали підстави вважати, що [PERSON] на даний час живий, тому суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved