Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що з 23 квітня 2010 року згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання спільної дитини сторін [PERSON] [INFO] у розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Позивачка зазначає, що на даний час немає можливості забезпечити неповнолітню дочку [PERSON] усім необхідним, оскільки суми стягуваних з відповідача аліментів є недостатньою, батько дитини добровільно аліменти не сплачує, ніде не працює. Просить змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі 1 200,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання зявився. Позовні вимоги частково заперечив, зазначивши, що оскільки не працює з 2002 року та доглядає за хворим батьком - інвалідом першої групи немає змоги сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивачка. Зможе сплачувати лише 600,00 гривень у місяць. Просив зменшити суму аліментів. Суд всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року року у справі № 2-94/10-ц судом вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 106867, виданого Дібрівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області 10 грудня 2009 року [PERSON] народилася 26 листопада 2009 року та її батьками є сторони у справі, про що складено відповідний актовий запис за №50. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2011 року у цивільній справі 2-31/11-ц, шлюб між [PERSON] І та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Дібрівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 488 від 06 лютого 2019 року, виданої [PERSON], про те, що її дочка [PERSON], проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що станом на час розгляду справи, дочка сторін ще не досягла повноліття і проживає разом із матірю. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до повного задоволення, а сума стягуваних з відповідача аліментів підлягає збільшенню до 1 200,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, що буде законним, справедливим і відповідатиме інтересам дитини. Судом не отримано відомостей про неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, який визначила позивачка. Довідка Дібрівської сільської ради № 1364 від 26 березня 2019 року про догляд відповідача за батьком, який є інвалідом першої групи не спростовує необхідність сплати аліментів на дитину, оскільки прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв у 2019 році становить з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027,00 грн., з 01 червня пo 30 листопада - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн., тобто наближається до суми, яку просить стягнути позивачка. Відповідач є працездатною особою, батьком дитини та зобовязаний матеріально її забезпечувати. За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої дитини [PERSON] [INFO], на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дитини [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1\~200 (одна тисяча двісті) гривень 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позов підлягає задоволенню. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., від сплати якого позивачку звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved