Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

25 серпня 2015 року позивач в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON] звернулася з позовом до відповідачів та з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просила визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність інформацію відносно [PERSON] під час проведення батьківських зборів в будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 м. Чернігова в присутності батьків дітей, що навчались в 1-Б класі (зараз 2-Б клас), зокрема поширену [PERSON], а саме: «его успокоить невозможно»; «[PERSON] у неё говорит всякие слова», поширену [PERSON] - «он…матерится», «Почему наши дети все должны страдать»; «Может он перейти во 2-ой класс, чтобы наши дети не страдали»; «Страдают наши дети»; «С ним никто не будет сидеть»; «[PERSON] должны сидеть и думать, как мне скорее уйти от этого мальчика»; «[PERSON] безпричинно плаче і на уроках, і на перервах», поширену [PERSON] - «[PERSON] говорить на вчителів: «Сука ти вонючая, понимаете дура»; «С ним никто не хочет сидеть»; «[PERSON] не будет, никто с ним не сядет», Никто не позволит, чтобы с ним сидели»; «[PERSON] потихоньку щипает других детей»; «[PERSON] сочинять умеет»; «Если уже сейчас будем по пол-урока успокаивать одного человека, срываются уроки»; «Там родители от него избавились, а мы почему то должны страдать»; «Пять садиков поменяли»; «Его ненавидят дети, не хотят с ним»; «В этой школе он уже прославился. Так что уже понимаете, никто не скажет доброго, услышав фамилию [PERSON]», поширену [PERSON] - «Батьки терпіти цього не будуть»; «Якщо яким був, таким і останеться і він буде в цьому класі…». Зобов»язати відповідачів спростувати вищезазначену недостовірну інформацію шляхом виступу на батьківських зборах в будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 м. Чернігова в присутності батьків дітей, що навчались в 1-Б класі (зараз 2-Б класс) протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі, зазначив, що вищевказана інформація є недостовірною. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність інформацію відносно [PERSON] під час проведення батьківських зборів в будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 м. Чернігова в присутності батьків дітей, що навчались в 1-Б класі (зараз 2-Б класс) поширену [PERSON], а саме: «она его (директора) уже… [PERSON] её уже не пускает»; «[PERSON] при детях обозвала и обзывала, и унижала учителя»; «Я спросила всех детей, она понимаете, учит его вранью и сама врёт»; «Учительница продленной группы… начала успокаивать, тут влетает мама и её начала материть», поширену [PERSON] - «[PERSON] я [PERSON] три рази їй погрожувала»; «[PERSON] я притискала її в коридорі», поширену [PERSON] - «[PERSON] я підтримую свого сина в тому, що «так надо обзываться»; що я проігнорувала слова вчительки о том, що необхідно протерти шафу; «що я після Пасхи образила вчительку; «[PERSON] его поощряет, что надо так делать. Она материться. ….она в присутствии всех детей нападает, кричит, что нам приходится вмешаться и её успокаивать. Так она потом на меня хай такой устроила… Это в присутствии всех». Зобов»язати відповідачів спростувати вищезазначену недостовірну інформацію шляхом виступу на батьківських зборах в будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 м. Чернігова в присутності батьків дітей, що навчались в 1-Б класі (зараз 2-Б класс) протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі, зазначив, що вищевказана інформація є недостовірною. У судовому засіданні позивач, законний представник неповнолітнього [PERSON] та представники позивача підтримали позовні вимоги і просили задовольнити. Відповідач [PERSON] подала письмові заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] та її представник подали до суду письмові заперечення та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник подали до суду письмові заперечення та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON]М та його представник подали до суду письмові заперечення та просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 травня 2015 року відбулися батьківські збори 1-Б класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 м. Чернігова, де були присутніми вчитель [PERSON] та батьки класу. [PERSON], [INFO] учень 2-Б класу Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 був переведений з 1-Г до 1_Б класу Чернігівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №3 01.10.2014 року на підставі заяви матері дитини [PERSON]. Відповідно до протоколу №4 батьківських зборів від 14.05.2015 року ( а.с. 12 ) на порядок денний були висунуті питання: 1. Виховання культури поведінки. 2. Поведінка учнів у школі, в сім»ї, на вулиці. 3. Підсумки другого семестру. 4 Різне. Відносно останнього питання в протоколі зазначено: «Звернення батьків до адміністрації школи з приводу поведінки батьків учня 1-Б класу [PERSON]». 22 травня 2015 року після проведених батьківських зборів батьківський колектив 1-Б класу звернувся із заявою до директора Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 м. Чернігова з питань вирішення проблеми поведінки учня класу [PERSON], його взаємовідносин з учителями школи, поведінка його батьків у спілкування з учителями та батьками класу, а також зриву учбового процесу у класі (а.с. 11). Конституцією України кожному гарантується право на свободу слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Згідно вимог ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим способом; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Виходячи з вимог, які пред»являються до доказів, що вимагають використання технічних засобів при їх виготовленні та відтворенні, ці докази можуть бути покладені в основу судового рішення за умов, що відоме джерело виготовлення цих матеріалів; відомий час виготовлення цих матеріалів; ці матеріали були виготовлені загальноприйнятим способом або способом, про який домовилися особи, які виготовили їх; ці матеріали до їх подання до суду зберігалися належним чином; ці матеріали можуть бути надані суду у доступному для відтворення і зберігання вигляді. Відтак, не можна вважати начебто запис ходу батьківських зборів, який записаний чоловіком позивачки [PERSON] та на підставі цього говорити що він є достовірним і не змонтованим, і те що там говорилось належить певній особі, оскільки його достовірність не підтверджена належним засобом доказування, а сам запис є не чітким та не зрозумілим. Разом з тим, позивачем не надано доказів джерела виготовлення аудіозапису, час та спосіб його виготовлення, домовленості про виготовлення аудіозапису та збереження вказаних матеріалів. Крім того, позивач не доводить, що порушено її особисті немайнові права чи права неповнолітньої дитини, а викладені у запису висловлювання є оціночними судженнями певних осіб про поведінку позивача та її неповнолітнього сина у колективі. З матеріалів справи вбачається, що висловлювання на батьківських зборах 1-Б класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 м. Чернігова, які відбулися 14 травня 2015 року, що висловлені [PERSON], а саме: «его успокоить невозможно», які остання говорила зі своїх власних спостережень, оскільки має досвід вчителя більше 35 років. В судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що під час уроків у [PERSON] через всякі дрібниці починається крик, діти відволікаються, потрібний час для його заспокоювання до 20 хвилин, в зв»язку з чим неможливо вивчити тему уроку. Також їй відомо, що [PERSON] говорить «всякі слова та материться», вона особисто їх чула та вказувала, щоб він їх не вимовляв. Також зазначила, що конфліктна ситуація з [PERSON] існує з першого класу, і остання відвідувала неодноразово директора школи, після уроків намагалася пояснити матері [PERSON], на що слід звернути увагу, проте остання повідомила «[PERSON] ви мене вчите», на що їй відповіла, «Дитина краще розуміє, чого не розуміє матір». Крім того, [PERSON] обзивала і принижувала вчителя фізкультури [PERSON], оскільки нібито остання вдарила її сина [PERSON], проте діти сказали, що вчителька [PERSON] не била. Зі слів вчителя [PERSON] відповідачу [PERSON] відомо, що одного разу [PERSON] заспокоювала [PERSON], проте влетіла його мати і ні в чому не розібралась, стала кричати. Таким чином, інформація висловлена [PERSON] є оціночним судженням про поведінку [PERSON] та її сина. Інформація поширена [PERSON], а саме: «Почему все должны страдать»; «Может он перейти во 2-ой класс, чтобы наши дети не страдали»; «Страдают наши дети» слід вважати фактичним твердженням. Разом з тим вони є оціночними судженнями, тому що їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності. [PERSON] вислову «С ним никто не хочет сидеть»; «[PERSON] которые не хотят с ним сидеть должны думать, как уйти от этого мальчика»; «[PERSON] безпричинно плаче і на уроках, і на перервах», то дійсно вказане було предметом обговорення на батьківських зборах, оскільки із за поведінки [PERSON] на уроках, безпричинного його плачу та постійним відволіканням дітей, які також роблять йому зауваження, то батьки не бажають щоб їхні діти сиділи з [PERSON]. Зі слів свого сина [PERSON] знає, що її син не бажає з ним сидіти на уроках, оскільки треба думати як від нього піти із-за його поведінки. З вуст дітей класу їй відомо, що [PERSON] дуже часто плаче. Відповідач [PERSON] також повідомила суду, що позивачем неодноразово здійснювалися погрози, а також погрожувала, що її чоловік розбереться з нею, після чого чоловік [PERSON] дзвонив та після бесіди з ним, сказав, що поговорить з дружиною вдома і вживе заходів. А після цього в школі [PERSON] кричала, обзивала, погрожувала з вимогою, щоб їхала з цієї школи. Інформація поширена [PERSON], а саме: «[PERSON] говорить на вчителів: «Сука, ты вонючая, понимаете дура»; «с ним никто не хочет сидеть»; «[PERSON] не будет, никто с ним не сядет», «Никто не позволит, чтобы с ним сидели»; «[PERSON] потихоньку щипает других детей»; «[PERSON] сочинять умеет»; «Если уже сей час будем по пол-урока успокаивать одного человека, срываются уроки»; «Там родители от него избавились, а мы должны страдать»; «Пять садиков поменяли»; «Его ненавидят дети, не хотят с ним …»; «В этой школе он уже прославился. Так что уже понимаете, никто не скажет доброго услышит фамилию [PERSON]» є оціночними судженнями, та не підлягають спостуванню, оскільки вказані вирази не викладають твердження про щось, якийсь факт, а є суб»єктивною думкою, переконанням когось. Разом з тим, [PERSON] зазначила, що про вислів «[PERSON] говорить на вчителів: «Сука, ты вонючая, понимаете дура» їй стало відомо від онука, який навчається з [PERSON] і який так говорив зі слів [PERSON]. Також про вказані висловлювання [PERSON] знає від вчителя фізкультури [PERSON] При поході до театру разом з класом, бачила, як [PERSON] щипає других дітей, а потім вони робили йому зауваження. [PERSON] висліву «Из-за одного человека срываются уроки», то дійсно коли на уроках плаче [PERSON], то уроки зриваються, а саме потрібно до 20 хвилин для його заспокоювання, в зв»язку з чим діти відволікаються та не встигають вивчити тему, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Висловлювання [PERSON] «[PERSON] я підтримую свого сина в тому, що так надо обзиватся»; «що я проігнорувала слова вчительки о том, що необхідно протерти шафу; «що я після Пасхи образила вчительку»; «[PERSON] его поощряет, что надо так делать. Она материться, она в присутствии детей нападает, что нам приходится успокаивать. Так она потом на меня хай такой устроила… Это в присутствии всех» теж не мождуть бути спростовані оскільки являються оціночними судженнями. Висловлювання [PERSON], а саме: «Батьки терпіти цього не будуть»; «Якщо яким був, таким і останеться і він буде в цьому класі…» є оціночними судженнями, та не підлягєють спростуванню, оскільки ці вирази не викладають твердження про щось, факт тощо, а є суб'єктивною думкою, переконанням когось. Свідок [PERSON] дала свідчення суду, що є вчителькою 2-Б класу. [PERSON] говорила з нею на підвищених тонах. Діти даного класу не хочуть сидіти з [PERSON], тому що він заважає. Коли [PERSON] перейшов до її класу, то в класі почалось творитись щось не звичайне. Він кричав, кидав олівці, ручки, підручники. Уроки він зриває, через його крик та плач і заспокоїти його не можливо. На уроках він фотографує вчителів, що заборонено робити. Діти класу також роблять йому зауваження, говорять не кричи, не плач. Свідок неодноразово зверталася до [PERSON], що її дитина веде себе неадекватно. Свідок [PERSON] дала свідчення суду, що є вчителькою фізкультури, [PERSON] не била, він не реагує на зауваження, він просто починає кричати, зриває уроки, проте не звертає на це уваги. Доповідну на ім»я директора школи написала на матір [PERSON], оскільки остання в її адресу кричала «сука», що відбувалося і присутності [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив суду, що дійсно був присутнім на батьківських зборах 14 травня 2015 року та робив аудізаписзаписував й на носій. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] на продовжену групу ходив дуже мало. Одна ситуація була в коридорі, коли на свідка кричала [PERSON]. Свідок [PERSON] дала свідчення суду, що за проханням [PERSON] ходила на уроки фізкультури та спостерігала за дитиною [PERSON]. Дзвонили із дитячого садка і повідомили що дитина знаходилася на обліку у психолога, тому цікавилися його станом і радили звернутися до психіатра та логопеда. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу висловлення своєї думки. За текстом цієї статті це право включає не тільки свободу дотримуватися своєї думки, тобто не переслідуватися за свої переконання, але також можливість вільно отримувати і поширювати інформацію про ідеї. Крім того, відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Одночасно судом не вбачається в даних висловлювання наявності наклепу чи образи стосовно позивача чи її неповнолітнього сина. Згідно висновку про результати звернення гр. [PERSON] від 04.06.2015 року по факту переслідування [PERSON] та дитини з боку [PERSON] щодо звернення поганими словами та розповсюдження про їх сім»ю неправдиві чутки, встановлено, що фактів та ознак які б вказували на склад злочину здобуто не було (а.с. 9). Отже на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Також суд приходить до висновку про задоволення частково вимоги про стягнення витрат на користь відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на правову допомогу з позивача. З врахуванням складності категорії даної цивільної справи та складання письмових заперечень представником відповідача, який одночасно представляв їх інтереси, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу за 8 годин участі в судовому засіданні, які слід розділити на трьох осіб, що складає 2 год. 20 хв. робочого часу та 1 год. подання письмових заперечень, а всього 3 год. 20 хв. на кожного відповідача окремо, що складатиме (551 грн. 20 коп. х 3 год. 20 хв.) в розмірі по 1763 грн. 84 коп. на кожного відповідача. Також підлягають частковому стягненню з позивача на користь відповідача [PERSON] витраи на правову допомогу в розмірі 500 грн., оскільки відповідно до наданого договору від 22.09.2015 року відповідачем були надані лише письмові заперечення на позовну заяву, сплачені відповідно до квитанції 30.09.2015 року в розмірі 500 грн. по акту виконаних робіт від 22.09.2015 року по 30.09.2015 року. Надана [PERSON] квитанція про сплату коштів по договору від 22.09.2015 року - 02.10.2015 року судом не приймається до уваги, оскільки сплачена після наданих послуг про надання правової допомоги за період часу з 22.09.2015 року по 30.09.2015 року ( а.с. 63, 66).

Outcome: approved