Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

22.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №8. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.10.1992 року, виданого Матроською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60316312 від 26.05.2020 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] являються: - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 17), свідоцтвом про шлюб (а.с. 73); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 90), записом акта про одруження (а.с. 101); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.16); - чоловік [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 15). Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №02-11-231 від 24.02.2020 року, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2001 року, виданого Матроською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60316159 від 26.05.2020 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] являються: - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 17), свідоцтвом про шлюб (а.с. 73); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 90), записом акта про одруження (а.с. 101); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.16); Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №02/11-232 від 24.02.2020 року, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. №377/02-14 від 07.04.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved