Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить виділити йому у власність 1/2 частину домоволодіння по вул. Яворницького, 16 в м. Тлумачі Івано-Франківської області; визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Яворницького, 16 в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Також просив покласти судові витрати на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.1980 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Заочним рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківької області від 29.12.2009 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, залишеною без змін ухалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.10.2017 року, в задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. На підставі рішення виконавчого комітету Тлумацької міської ради народних депутатів № 334 від 26.08.1992 року його дружині було виділено ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, яке вони разом з дружиною розпочали в 1993 році. Всі будівельні матеріали були придбані за спільні кошти. Станом на 2001 рік ними було побудовано літню кухню. У звязку із скрутним матеріальним становищем, втратою роботи, він в кінці березня 2001 року змушений був виїхати на роботу за кордон, а саме у Французьку Республіку. Це рішення було прийнято спільно із дружиною. Зважаючи на нелегальне становище та необхідність коштів для закінчення будівництва будинку для його сімї, він довгий час не мав можливості повернутися, а всі зароблені кошти пересилав дружині для завершення будівництва будинку. З квітня 2009 року по жовтень 2009 року він приїжджав додому в Україну. На той момен будівництво будинку було завершено, вони всією сімєю проживали в ньому. Перебуваючи вдома він спорудив огорожу по периметру будинку. Як випливає з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтво на право власності на зазначений будинок було видано 31.07.2009 року. Зважаючи на те, що його дружина працювала медсестрою у районній лікарні, їхня дочка закінчувала коледж і планувала поступати в університет, на що потрібно було кошти, він знову змушений був виїхати на заробітки. Після його відїзду вони продовжували спілкуватися, він постійно матерільно допомагав. Жодних розмов про розірвання шлюбу дружина не вела. Тільки повернувшись назад, він дізнався, що їхній шлюб розірвано. У звязку з тим, що домоволодіння з господарським будівлями та спорудами, що складається з житлового будинку, літньої кухні, сараю та вбиральні побудовано в шлюбі з ним і за їхні спільні кошти, дане майно є його з відповідачкою спільною сумісною власністю. На даний час між ним та відповідачем не досягнуто згоди у розподілі майна, відповідач повністю заперечує проти його прав на частку у спільному майні, яке ними набуте у шлюбі, не впускає на подвіря, викликає поліцію, коли він приходить, мотивуючи тим, що в будинок хоче проникнути злодій. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді\~Тлумацького районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~22.09.2017\~року в порядку\~повного забезпечення\~позову [PERSON]\~до [PERSON]\~ про\~поділ майна\~подружжя,\~накладено арешт\~на домоволодіння,\~ що\~знаходиться за\~адресою:\~вул.\~Яворницького,\~16,\~м.\~Тлумач,\~Івано-Франківська\~область (реєстраційний\~номер обєкту\~нерухомого майна\~1334484326256),\~що належать на\~праві приватної\~власності [PERSON]\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~№б/н,\~виданого Тлумацькою\~міською радою\~Івано-Франківської\~області 31.07.2009\~року,\~та встановлено заборону будь-яким особом у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаного майна до вирішення спору в суді (а.с. 36-37), яку згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2017 року, винесену головним державним виконавцем Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області [PERSON] (ВП №54777110) виконано (с.с. 42). 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. До початку розгляду справи по суті, а саме 18.01.2018 року відповідач [PERSON] подала через канцелярію Тлумацького районного суду Івано-Франківської області відзив на\~позов,\~а також підтвердження про направлення його копії позивачу (а.с. 141), в якому вказала, що в позові позивач [PERSON] зазначив, що тривалий час працював за кордоном, щоб забезпечити гідні умови проживання своїй сімї, як таких причин розірвати шлюб не було. Однак, наведені в позові обставини не відповідають дійсності. За остінніх 17 років (з часу виїзду позивача на роботу у 2001 році) як такого подружнього життя між ними не було, тільки постійні сварки. Позивач жодного разу не знаходив шляхів для примирення, збереження сімї, матерільного утримання. Перебуваючи за кордоном, проживав у фактичних шлюбних відносинах з іншими жінками. З часу реєстрації шлюбу, з липня 1980 року, вони фактично цілий рік разом не проживали, так як втручалися батьки позивача та старша сестра. Після закінчення навчання в медичному училищі м. Коломия, вона почала працювати в ЦРЛ в м. Тлумач Івано-Франківської області в пологовому відділенні. Оскільки робота була позмінна, між нею та чоловіком виникали постійні сварки через безпідставні ревнощі з його сторони. В 1982 році перейшла на роботу в неврологічне відділення на щоденну роботу, без нічних чергувань, однак безпідставні звинувачення не припинилися. У 1983 році у них народився син [PERSON] і коли йому виповнолося 1,5 року вона змушена була вийти на роботу на 1,5 ставки, оскільки позивач не надавав їй коштів для догляду за дитиною та на побутові потреби. У позивача появилися різні компанії, випивка, сімєю не цікавився. У 1991 році у них народилася дочка [PERSON]. Чоловік і далі випивав, був звільнений з роботи у 1992 році за зловживання алкоголем, цілий рік ніде не працював. Рішенням виконкому Тлумацької міської ради народних депутатів від 26.08.1992 року за № 334 їй, як медпрацівнику Тлумацької ЦРЛ, була виділена земельна ділянка розміром 0,10 га під будівництво житлового будинку по вул. Яворницького, 16 в м.\~Тлумачі Івано-Франківсбької області. В 1993 році вони розпочали будівництво літньої кухні, яка станом на 1994 рік була вимурувана і накрита шифером. Роботи по будівництву припинилися до 2005 року. На будівництво літньої кухні (в т.ч. сараю і вбиральні) було використано 10 тисяч штук цегли, а шифер на перекриття вона отримала в рахунок заробітної плати (згідно технічного паспорта загальна вартість будівель 150575 грн). У 1993 позивач [PERSON] працював у підприємців, однак заробітної плати не отримував, оскільки заподіяв шкоду майну підприємця, а також підприємству «Сільгосптехніка», яка погашалася з його заробітної плати. З 1994 року колишній чоловік працював в заводоуправлінні с. Олешів Тлумацького району Івано-Франківської області, додому приїздив пізно в ночі в нетверезому стані, в присутності малолітньої доньки наносив їй побої, чіплявся до сина, якому було 14 років, що змушувало дитину тікати з дому. Постійно морально травмував дітей, як такого сімейного житя між ними не було. В березні 2001 року позивач поїхав на роботу у Францію, за кошти позичені у його сестер, які згодом останні вимагали повернути їм. Вона залишилася з неповнолітніми дітьми, які потребували засобів до існування. Приблизно раз в три-чотири місяці позивач телефонував до дітей. Як їй стало відомо, він проживав там з іншими жіками. Він створював враження того, що піклується про сімю, передавав речі з Франції, які вже були у вжитку. З часу виїзду за кордон [PERSON] фінансово не підтримував сімю, пояснюючи тим, що не може знайти постійнолї роботи. В лютому 2004 року син взяв оренду приміщення в Тлумацькій ЦРЛ, так як займався підприємницькою діяльністю, і вона спільно з ним відкрила магазин. Всі виручені кошти пішли на будівництво житлового будинку, яке вона розпочала у вересні 2005 року. Про те, що вона розпочала будівництво житлового будинку, позивач нічого не знав, про це йому повідомили його сестри, коли дізналися, що вона купує блоки на фундамент. По будівництву будинку допомогу надавали її батьки, дали кошти на покриття даху будинку, дерево, а також вона позичала кошти у своєї сестри, брата, своїх працівників, які повертала до 2017 року. В 2014 році донька виїхала на роботу до Франції, а саме у Париж, та допомагала повертати борги. В квітні 2009 року житловий будинок був зданий в експлуатацію (на той час був зроблений звичайний ремонт, з майна був кухонний набір та два дивани). Спільно нажите майно меблі «Оксамит», два дивани, кухонний набір, телевізор, холодильник, коврове покриття, посуд та інше майно, зроблений нею та дітьми євроремонт, залишилося в їхній спільній квартирі по вул. 1 Травня, 4 «а»/19, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. У квітні 2009 року позивач приїхав з Франції, відносини в них не складалися, хоча він і перебував у її будинку. В травні 2009 року він позичив у чоловіка своєї сестри [PERSON] гроші в сумі 1000 доларів США для повернення у Францію, однак двічі його було повернуто назад, а третій раз з самого Парижу. По поверненню додому [PERSON] їхній син з її батьком заливали обмостки для встановлення огорожі і він просто надавав їм фізичну допомогу. В той час він побив її і вона перебувала на лікуванні в лікарні. Позивач неодноразово намагався виїхати за кордон, але йому це не вдавалося. За його проханням вона позичила гроші на його поїздку, які він обіцяв повернути. В цей час вона повідомила, що подає заяву про розірвання шлюбу, на що він не заперечував. 31.12.2009 року [PERSON] по телефону обзивав її нецензурними словами, слухавку взяла їхня донька і повідомила йому, що шлюб між ними розірвано і щоб він більше їх не турбував. На це позивач сказав, щоб вона сама віддавала позичені для його поїздки кошти. З цього часу по день приїзду [PERSON] в серпні 2017 року в Україну вони жодного разу не спілкувалися, навіть по телефону. Тобто як такої сімї в них не було з самого початку, і тим більше не було спільного сімейного бюджету. З 26.08.2017 року вона перебувала на лікуванні в Тлумацькій ЦРЛ. 01.09.2017 року [PERSON] прийшов до неї в нетверезому стані в палату, погрожував вбити, якщо вона не буде надалі з ними проживати. З цього приводу вона зверталася в поліцію. В приміщенні неврологічного відділу Тлумацької ЦРЛ, де вона знаходилася на лікуванні, розбив скло у вхідних дверях. В цей же день ввечері [PERSON] переліз через огорожу до її будинку, розкидав сміття, хуліганив, вигримував у двері, у звязку з чим вони викликали працівників поліції. Вважає, що оскільки будівництво житлового будинку проводилося за її кошти, право власності на будівлі видані на її імя, тобто вона являється їх власником, а тому посила відмовити у задоволенні позову. Згідно штемпеля на конверті 19.02.2018 року позивач [PERSON] на аресу суду надіслав відповідь на відзив, а також підтвердження про направлення його копії відповідачу (а.с. 154), в якому вказав, що у відзиві на позов його колишня дружина наводить багато фатів, які не відповідають дійсності, робить з нього алкоголіка, який нічого не робив. З часу реєстрації шлюбу, з липня 1980 року по грудень 1980 року, його дружина проживала у своїх батьків, так як проходила медичну практику в Обертинській лікарні. Він працював в м. Коломия Івано-Франківської області і постійно приїжджав до неї. Після закінчення медичної практики з січня 1981 року вони винаймали квартиру в м. Коломия Івано-Франківської області. В травні 1981 року дружину направили на роботу в Тлумацьку районну лікарну, тому він звільнився з роботи та влаштувався на роботу шофером в м. Тлумачі Івано-Франківської області (Райагробуд). В цей період вони разом винаймали квартиру по вул. Миру в м. Тлумачі Івано-Франківької області. Після року роботи в Райагробуді йому дали гуртожиток сімейного типу, а через деякий час їм дали однокімнатну квартиру. Вони проживали разом і у них у 1983 році народився син, а у 1991 році дочка. В Райагробуді він працював з 1981 року по 1993 рік, заробляв непогано як на той час, звільнився за власним бажанням, а не через зловживання алкоголем, як стверджує дружина. В 1992 році дружині виділили земельну ділянку під будівництво. В 1994 році вони розпочали будівництво літньої кухні, сараю і підвалу. До його відїзду на роботу за кордон було залито фундамент, вимуровані стіни, зроблено покриття даху будинку шифером. В сараї було залито стяжку, зроблено одні двері і 2 вікна. Було куплено 15 кубів дошки, фундаментні блоки розміром 60х120, арматура, завезено 4 крази гравію. Всі документи на дані матеріали залишилися в дружини. Підтверджує, що шифер на покриття даху дружина отримала в рахунок заробітної плати, тому в той період вони жили на гроші зароблені ним. В березні 2001 року він за спільним рішенням з дружиною поїхав на роботу за кордон. Спочатку було дуже важко, особливо через незнання мови, працював на різних будівельних роботах. Проте спілкувався з дружиною, дітьми по телефону. Його дружина заявляє, що він фінансово не допомагав, тоді як вона пояснить, що саме за ча його перебування за кордоном вона зуміла: зробити євроремонт в квартирі, яку вони приватизували; відкрити магазин; купити автомобіль AUDI; побудувати двоповерховий будинок площею майже 200 кв.м. та зробити в ньому ремонт; купити меблі та перейти проживати в новий будинок; викопати криницю 8 м глибини; три чи чотири рази поїхати на відпочинок в санаторій в м. Трускавець; допомогти своїм батькам в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області газифікувати їхній будинок (батьки друждини на той час уже були пенсіонерами, а мати важко хворіла). Крім того, син з 2001 року по 2005 рік навчався в семінарії в м. Івано-Франківську, дочка навчалася в школі, а потім у коледжі. Всі отримали водійські посвідчення. Дружина долучила деякі документи, які стосуються придбання будівельних матеріалів і це логічно, бо вона цим будівництвом займалася, адже він заробляв гроші за кордоном. Він довіряв дружині і не вів жодного обліку коштів, які передавав в період 2001-2009 років. По його приблизних розрахунках ця сума є не меншою 40000 євро. І це не рахуючи переданої техніки, будівельних інструментів, різних подарунків і багато інших речей. Дружина пише, що він передавав речі із смітника, так інколи він предавав одяг, він був не новий, але в хорошому стані. Коли він повернувся в Україну, з квітня по жовтень 2009 року проживав з дружиною і дітьми. За цей час з сином вони зробили благоустій подвіря, по перимерту зробили огорожу. Він сам купив цемент, 200 погонних метрів труби, два камази гравію, два камази будівельного каменю. З дружиною і дітьми вони ходили на родинні свята, були на весіллі, яке організовував її брат. Між ними були сварки в цей період, однак дружина про розірвання шлюбу нічого не говорила. Про це також свідчить те, що вона не зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу в той період, коли він був в Україні. Дружина стверджує, що у Фрації він жив з різними жінками, він справді жив на квартирі, де проживало пять чоловік, а саме одній кімнаті жило троє чоловіків, а в іншій дві жінки, однак з жодною з них він позашлюбних відносин не мав. В жовтні 2009 року він знову за згодою дружини поїхав за кордон. Після цього він з дружиною продовжував спілкуватися, але вона його ігнорувала, постійно предявляла йому всякі претензії. Потім він дізнався через знайомих, що у дружини є інший чоловік. Дійсно в цей період між ними відносини погіршилися. В 2010 року до нього приїхав син, а у 2015 році дочка, дітям він у всьому допомагав. В 2017 році перед його відїздом додому, дочка йому сказала, щоб він до матері у спірний будинок не повертався, тому він був змушений поїхати до сестри в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. На наступни день після приїзду на Україну, він зателефонував дружині і вона повідомила, що вони ролучені, тому вона не бажає його ні бачити, ні чути. 02.08.2017 року він пішов до дружини на роботу, щоб поговорити та помиритися, однак вона на його прихід відреагувала агресивно, відразу зателефонувала до дочки і повідомила, що він на неї нападає. Ввечері він хотів зайти до неї додому, щоб ще раз поговорити та перепросити, але все закінчилося тим, що приїхала поліція. Пізніше на його дзвінки відповідач [PERSON] не відповідала, тому він зрозумів, що його намагання бодай поговорити з дружиною є марними. 26.02.2018 року відповідач [PERSON] на адресу суду надіслала заперечення на відповідь на відзив, до якого додала підтвердження про направлення його копії позивачу, в якому зазначила, що у відзиві на позов [PERSON] вона докладно пояснила про його роботу в Райагробуді, приватних підприємців та Тлумацькому заводоуправлінні, що заробітної плати чоловіка вона фактично не бачила, так як з нього стягували зарплату за заподіяну шкоду майну, та його поведінку протягом їхнього спільного життя. Позивач безпідставно звинувачує її в тому, що вона забрала в нього трудову книжку, а фактично він сам не бажає надавити суду її копію, щоб доказувати як він працював і отримував заробітну плату. Позивач посилається на довідку Тлумацького Райагробуду від 18.01.2018 року, згідно якої він дійсно працював водієм по 17.11.1992 року (з якого часу не зазначено), а з 17.11.1992 року переведений бетонником ІV-го розряду в бригаду «Прокопа», де він жодного дня не працював, в довідці не має відомостей по який час він працював. Дана довідка досить сумнівна. Позивач не представив жодного документу щодо розміру отримуваної ним заробітної плати. Рішенням виконкому Тлумацької міської ради народних депутатів від 26.08.1992 року за № 334 їй, як медпрацівнику Тлумацької ЦРЛ, була виділена земельна ділянка розміром 0,10 га під будівництво житлового будинку по вул. Яворницького, 16, в м.\~Тлумачі Івано-Франківської області. В 1993 році вони розпочали будівництво літньої кухні, яка станом на 1994 рік була вимурувана (стіни) і накрита шифером. Роботи по будівництву припинилися до 2005 року. На будівництво літньої кухні (в т.ч. сарай та вбиральню) було використано 10 тисяч штук цегли, а шифер на перекриття вона отримала на роботі в рахунок заробіньої плати (загальна вартість будівель 150575 грн. згідно технічного паспорта). В березні 2001 року [PERSON] поїхав на роботу у Францію на позичені в його сестер кошти, які останні згодом вимагали у неї повернути. Також вона віддавала свої гроші в кафе, які позивач заборгував. В приватизованій квартирі вона з дітьми та сусідами робила євроремонт. В лютому 2004 року син взяв в оренду приміщення в Тлумацькій ЦРЛ, так як займався підприємницькою діяльністю, спільно з ним вона відкрила магазин, і всі виручені кошти пішли на будівництво житлового будинку, який вона розпочала у вересні 2005 року. Про це [PERSON] нічого не знав, дізнався від своїх сестер, яким стало відомо, що вона купила блоки на фундамент (подзвонив і запитав для чого блоки). На газифікацію будинку батьків коштів вона жодних не давала, в цьому не було необхідності, так як у них були свої збереження, батьки самі коштами допомагали їй по будівництву. За кошти виручені від підприємницької діяльності вони з сином купили автомашину AUDI, 1985 року випуску, яка необхідна була для доставки товару в магазин. В 2016 році її продали і віддали частково борги. У неї був передінсультний стан і їй профспілка Тлумацької ЦРЛ виділила безоплатну путівку в санаторій м. Трускавець Львівської області, там вона була єдиний раз, а не декілька, як пише позивач. В квітні 2009 року житловий бдинок був зданий в експлуатацію (на той час був зроблений звичайний ремонт, з майна був кухонний набір та два дивани). Спільнонажите майно залишилося в їхній спільній квартирі по вул. 1 Травня, 4 «а»/19. Там же знаходяться передані позивачем з Франції вживані речі, про які зазначає позивач у відзиві. Відеокамеру позивач подарував дочці [PERSON], а по приїзді додому в 2009 році, після чергових скандалів, розбив її. Обмостки під огорожу навколо будинку робили її батько та син, а позивач фізично їм допомагав. Матеріал був придбаний за її кошти. Позивач повернувся в Україну без грошей. За зроблений благоустрій подвіря розраховувалася вона сама також, [PERSON] домовився тільки за трактор. Фактично до виїзду за кордон в жовтні 2009 року протягом 6 місяців позивач перебував на її забезпеченні. Сімї як такої у них не було з самого початку і тим більше не було спільного сімейного бюджету. Щодо зазначених у відповіді на відзив так званих «добрих намірів» позивача, з якими він приходив до неї після повернення в 2017 році на Україну, сусіди бачили його лежачого під парканом у нетверезому стані та чули як він обзивав її нецензурними словами. Крім того, вона знайшла на подвірї літрову пляшку з-під води «Живчик» наповнену бензином. Вона заперечує щодо задоволення позову [PERSON] про поділ спільно нажитого майна, а саме житлового будинку за адресою: вул. Яворницького, 16, м. Тлумач, Івано-Франківська область, так як він жодного відношення до даного будинку не має. В судовому засіданні 04.04.2018 року позивач [PERSON] пояснив, що з 1980 року проживав з дружиною в м. Коломия Івано-Франківської області. Згодом вони переїхали в м. Тлумач Івано-Франківської області. Жили добре, він працював водієм. У 1984 році йому виділили квартиру. У 1992 році дружині виділили земельну ділянку для будівництва і вони в 1993 році розпочали будівництво, побудували літню кухню, сарай, туалет, було заготовлено 15 кубів дошки, арматура для фундаменту, блоки для будинку. Оскільки не було заробітків, він у 2001 році виїхав на роботу за кордон, де перебував до 2009 року. Він передавав водіями бусів гроші дружині по 300-400 доларів щомісяця, посилки, спілкувався з дружиною. По його підрахунках він передав приблизно 35000-40000 євро. Відповідач, працюючи медсестрою, не могла заробити кошти і побудувати будинок самостійно. Спочатку дружина купила магазин, згодом - автомобіль, а в 2005 році розпочала будівництво будинку. У 2009 році він повернувся на Україну, де був у період з квітня по жовтень місяць. Будинок на той час був повністю готовий, тільки меблі були не всюди. З собою привіз 500 євро, а пізніше йому привезли ще 1300 євро. Він купив труби, арматуру, гравій, блоки для огорожі, залив фундамент самої огорожі. Між ним та відовідачем були незначні сімейні сварки. Коли він приїхав у 2017 році, то йому стало відомо, що шлюб між ними розірвано. На даний час не проживає у квартирі, тому що там немає умов для проживання. В судовому засіданні представник позивача\~[PERSON]\~-\~[PERSON] позовну заяву підтримав з підстав зазначених в ній, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що під час перебування позивача та відповідача у шлюбі на імя [PERSON] було виділено земельну ділянку, на якій вони разом розпочали будівництво. На час виїзду позивача за кордон було вже побудовано літну кухню, сарай, туалет. Перебуваючи на заробітках, [PERSON] постійно відправляв кошти та посилки в Україну. У Французькій Республіці перебував до 2009 року. Коли позивач повернувся додому, то був вже побудований будинок, в ньому він робив ремонти. Всі документи на будинок були оформлені за час перебування сторін у шлюбі. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] позичала кошти на будівництво будинку суду не представила. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] пояснила, що з позивачем спочатку вона проживала в м. Коломиї, а пізніше переїхали проживати до м.\~Тлумача. Під час перебування у шлюбі між ними були сварки, позивач наносив їй побої. Після року спільного проживання, вона навіть хотіла розірвати шлюб. У 1983 році у них народився син, потім народилася дочка. Позивач сімєю не цікавився, вона працювала у лікарні, отримував заробітну плату 90 рублів. [PERSON] ховав від неї гроші. У 2001 році виїхав за кодон за позичені нею гроші. Потім передав гроші і вона повернула борг. Більше коштів не передавав. Вона орендувала магазин за позичені кошти, в 2005 році відкрила власний магазин, оскільки була необхідність купила автомобіль. У 2005 році заклали фундамент під будинок. Зимою 2005-2006 року привезли цеглу. Влітку 2006 року вимурували будинок, а восени його накрили за кошти, які вона взяла у своїх батьків (20000 грн). Протягом 2007 року поштукатурили, зробили проводку, побілили, зробили підлогу, поклала плитку. Вона постійно зичила гроші, які віддавала згодом. Від позивача вона гроші не отримувала, тільки передачі. Гроші отримував син [PERSON]. Багато її друзів допомагало на будівництві, допомагали також брат і сестра. Будинок вона будувала за кошти зароблені у магазині, а також за позичені гроші. Дохід з магазину був непоганий, магазин оформлений на сина, а торгувала в ньому вона та дочка. Кошти позичала протягом 2005-2008 років, а повертала вже протягом 2010-2017 років. Знає, що у сина було на зберіганні 7000 євро відповідача [PERSON], однак їй позивач кошти не передавав. Позивач брав участь у плануванні подвіря, однак гроші на це давала вона. Згодом син та дочка також виїхали за кордон. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що [PERSON] допомагав у будівництві будинку по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Коли будували літну кухню, він привозив робочих, інструменти, він часто для цього давав позивачу свою машину. В цей період він також допомагав на будівництві. Позивач дбав для своєї сімї. У 2008 році йому [PERSON] позичив 4000 євро на купівлю квартири, які він віддав дітям позивача. Чи допомагав [PERSON] при будівництві будинку сказати не може, оскільки жодного разу на будівництві він особисто не був. Заходив туди тільки у 2009 році, коли будинок був вже готовий. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача [PERSON], суду пояснила, що її брат брав участь у будівництві будинку по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. До його виїзду за кордон брат з дружиною та дітьми проживали у [INFO] «а»/19, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. Коли дали земельну ділянку, її брат, позивач по справі, розпочав будівництво: побудував літню кухню, сарай, туалет, привозив гравій, блоки на будівництво будинку. На той час працював у Райагробуді. У 2001 році позичив у неї гроші і поїхав на роботу у Францію. Зі слів брата, він постійно передавав гроші дружині та дітям. Коли у 2005 році померла її та позивача мати, відповідач [PERSON] просила її вчасно не казати братові про це, щоб він не приїхав у Україну на похорон, оскільки потрібно заробляти гроші на будівництво будинку. У 2009 році коли брат був вдома, робив планування подвіря, заливав фундамент на огорожу. Під час їхніх зустрічей з [PERSON], вона розказувала як там чоловік у Франці, нарікань з її сторони, стосовно того, що він фінансово не допомагає, не було. В 2009 році була у будинку [PERSON], перший поверх будинку був повністю готовий і омебльований, а другий поверх був ще без меблів. Свідок [PERSON] пояснила, що до виїзду [PERSON] за кордон, була побудована літна кухня, на подвірї були будівельні матеріали: 4-5 машин гравію, арматура, ліс. Позивач [PERSON] працював у Райагробуді, отримав квартиру, їздив у Венгрію декілька разів. Знає, що [PERSON] просила не дзвонити до [PERSON], коли померла його мати, бо потрібно будо заробляти гроші. Ствердила, що [PERSON] передавав гроші, однак хто їх отримував сказати не може. Під час зустрічей з [PERSON] нарікань на чоловіка не було, зокрема на те, що він фінансово не допомагає будувати будинок. Свідок [PERSON] пояснив, що більше 10 років жив у Франції з [PERSON] Вони разом неодноразово передавали гроші рідним на Україну. Він особисто у 2009 році привозив гроші у сумі 1400 євро, які передав [PERSON], їх сину [PERSON]. Був вдома у [PERSON]. [PERSON] постійно говорив, що потрібні кошти для будівництва будинку та передавав кошти з цією метою дружині [PERSON] Син позивача та відповідача [PERSON] приїжджав на роботу у Францію і проживав разом з батьком, пізніше приїхала туди їх дочка. Стосунки між ними були добрі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона збирала гроші для придбання автомобіля. Відповідач [PERSON] робила сходи для нового будинку і попросила її позичити 1000 доларів, які протягом тривалого часу повернула у гривнях. Чи передавав кошти [PERSON] на будівництво будинку їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає давно. Два рази позичала їй гроші, на відкриття магазину восені 2004 року та для придбання плитки 2008 року. Роботи по укладанню плитки в будинку [PERSON] виконував її чоловік. Гроші [PERSON] їй повертала на протязі двох років. За чоловіка відповідачки їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала продавцем у магазині [PERSON] протягом 2007-2008 років. Як жили [PERSON] між собою сказати неможе. Відповідачка [PERSON] потягом цього періоду неодноразово позичала у неї гроші в різних сумах, останній раз 1000 доларів США, які повернула у 2014 році. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що її сестра [PERSON] розпочала будову у 2005 році, на що остання позичила в неї 5000 доларів США, які їй віддавала частинами, останню суму повернула в кінці 2017 року. На 2009 рік, коли приїхав [PERSON], в будинку було зроблено 2 ванни, кухню, куплено деякі меблі, однак будинок був майже порожній. Позивач спав на матраці, оскільки спальня була ще не готова. За час спільного проживання [PERSON] ховав гроші від дружини, бив її, нічого не купляв дітям. Будова почалася, коли позивач був уже у Франції. За час перебування у Франції майже не працював, заробляв тільки на харчі. Від сестри знає, що [PERSON] ніяких коштів на будівництво не передавав, після приїзду нічого не допомагав і нічого не робив на будові, не купляв матеріалів. Постійно випивав. У 2009 році відповідач [PERSON] позичила в неї гроші для повернення [PERSON] на роботу до Франції. Свідок [PERSON] пояснив, що у 2013-2014 роках він робив ковану огорожу біля будинку по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області. На той час там були залиті бетоном стовпчики для огорожі. У 2017 році там же робив табличку з номером будинку та підставку під квіти, тоді вже будинок було утеплено і зроблено фасад. За виконану роботу з ним розраховувалася [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що літом 2015 року він працював у [PERSON], в літній кухні викладав грубку та робив камін. На той час в літній кухні не було вікон і дверей, тільки накрита коробка. Огорожа вже була, він раніше допомагав [PERSON] її встановлювати. Свідок [PERSON], який є братом відповідача [PERSON], пояснив, що його сестра [PERSON] одружилася з позивачем у 1980 році. За час спільного проживання позивач ніколи нічого не допомагав сестрі. В 2001 році [PERSON] позичив в нього 100 доларів США і поїхав у Францію. Він постійно допомагав сестрі на будівництві, виконував підсобні роботи, запрошував майстрів. Літню кухню позивач та відповідач почали будувати у 1993 році, а житловий будинок його сестра сама у 2005-2006 роках. У 2007-2008 роках сестра позичила у нього 500 доларів США на опалення, які пізніше повернула. Їхні родичі постійно допомагали сестрі в будівництві, давали свої заощадження. Станом на 2009 рік будинок був готовий, однак в ньому не було меблів та огорожі. Його сестра сама займалася будівництвом та облаштуванням будинку, та літньої кухні. Коли приїжджав позивач [PERSON] у 2009 році, між ним і його сестрою були погані стосунки. Свідок [PERSON], який є батьком відповідача [PERSON], пояснив, що його колишній зять [PERSON] нічого не хотів робити по господарству, не допомагав будувати будинок, ховав гроші у взуття, не давав їх ні дітям, ні дружині. У 2009 році він з внуком Віталіком заливав обмостку навколо будинку для огорожі, позивач [PERSON] їм не допомагав, хоча був вдома. Саму огорожу робив майстер. Позивач [PERSON] не купував матеріал для будівництва, грошей на будову не давав. Він, [PERSON], годував худобу і виручені кошти за її продаж надавав дочці для будівництва будинку. На купівлю матеріалів для покрівлі будинку він дав своїй дочці 20000 грн., а позивач [PERSON] з Франції гроші передавав своїй сестрі в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. [PERSON] залишав у нього сушити дошки, які згодом забрав для виготовлення вікон і дверей для нового будинку, однак ні виробів, ні самих матеріалів не повернув. Свідок [PERSON] пояснила, що їй було 8 років, коли тато поїхав у Францію. Коштів на поїздку у них не було, тому він їх позичив у своєї сестри. Вона добре памятає, що тато любив випивати, сварився з мамою. Перший рік перебування у Франції у батька грошей не було, родичі батька телефонували до матері та вимагали повернути гроші, згодом тато віддав гроші. Тато майже не телефонував додому. У 2004 році мамі порадили відкрити магазин. Спочатку було тяжко, але з часом справи налагодилися, появилися гроші. Мама почала будувати будинок. Тато навіть не знав, що мама розпочала будову. Дізнався вже тоді, коли привезли цеглу і залили фундамент. Мама у нього просила кошти на будівництво, але він не давав. В 2005 році мама розпочала будівництво житлового будинку, за виручку із реалізації товарів у магазині, купляла всі матеріали. Коштів не вистачало, мама постійно позичала гроші на будову, які поступово повертала. У 2009 році, коли приїхав тато, він їй дав 50 євро. На той час будинок був готовий, але без меблів, була омебльована тільки кухня, в будинку було два дивани, тому він спав на матраці. Також не було зроблено фасад будинку, не було огорожі. Коли привезли гаражні ворота, татові було байдуже, він навіть не цікавився, що робиться в сімї. Допомагав братові та дідусеві заливати обмостку для огорожі. Пізніше тато знову повернувся у Францію. Батько заплатив за 2 роки її навчання, вона брала гроші на придбання компютера у сестер батька, однак останні дали тільки половину суми. Кошти на будівництво тато не предавав, ніколи не цікавився будівництвом, участі не брав, його родичі також не допомагали. Тато передавав посилки один раз на пів року, які забирали вона або брат. У 2014 році вона поїхала також на роботу у Францію, щоб допомогти матері сплатити борги, де жила з татом 3 роки. Батько постійно пиячив, виганяв її з житла. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сімю [PERSON] з 1987 року, оскільки жили в одному будинку. Позивач [PERSON] випивав, більшість часу проводив з друзями, був поганим чоловіком та батьком. Коли відповідач [PERSON] відкрила магазин та розпочала будову, вона з чоловіком їй допомагала. Ствердити чи [PERSON] давав гроші на будівництво не жоже, однак точно знає, що позивач розпочала будівництво за кошти виручені з магазиу, багато коштів позичала, неодноразово просила у неї, однак, оскільки сама мала будову, позичити кошти не могла. У 2009 році в будинку майже нічого не було, на даний час все зроблено. Свідок [PERSON] пояснила, що в 1985 році вона проживала в одному будинку з сімєю [PERSON]. Позивача [PERSON] ніколи не цікавило сімейне життя, він не цікавився дітьми, бив дружину. Брав участь у будівництві літньої кухні, а у 2001 році поїхав у Францію. Відповідач будувала будинок за кошти виручені із доходів магазину. Вона також допомагала відповідачу на будівництві. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2005 року вона є сусідкою [PERSON] З 2005 року по 2008 рік будівництвом будинку займалася відповідач [PERSON] сама, будівництво продила за кошти виручені із доходів магазину, а також часто кошти позичала у знайомих. Вона ніколи не чула, щоб позивач надавав кошти на будівництво будинку. У 2008 році відповідач з дітьми перейшла проживати у будинок, де були готові дві ванни, кухня. В кімнатах було тільки два дивани, на другий поверх не було сходів і він не був завершений. У 2009 році, коли приїхав позивач з Франції по будівництву нічого не хотів допомагати. Заслухавши думку сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1980 року, який заочним рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2009 року розірвано ([PERSON] 1 а.с. 9). У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], що підстверджується копіями свідоцтв про народження ([PERSON] 1 а.с. 135-136). Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.09.2017 року ([PERSON] 1 а.с. 10-11), залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.10.2017 року ([PERSON] 1 а.с. 124-125), поновлено [PERSON] пропущений строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2009 року. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2009 року залишено без задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до повідомлення, виданого архівним відділом Тлумацької РДА Івано-Франківської області від 18.09.2017 року за № 672/01-20, згідно архівного витягу з рішення виконкому № 334 Тлумацької міської [PERSON] народних депутатів від 26.08.1992 року «Про виділення земельних ділянок працівникам охорони здоровя для індивідуального будівництва у м. Тлумач», виділено площу в кількості 5,2 га райлікарні під будівництво індивідуальних житлових будинків працівникам охорони здоровя, згідно додатку. Площа будівництва 0,10 га на один будинок ([PERSON] 1 а.с. 15). Відповідно до копії Списку медичних працівників Тлумацької ЦРЛ, яким виділено земельні ділянки під індивідуальне будівництво в 1992 році, який є додатком до рішення № 334 виконкому Тлумацької міської [PERSON] народних депутатів, [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво по вул. Яворницького, 14, в м. Тлумачі Івано-Франківської області ([PERSON] 1 а.с. 15 зворот). 26.06.2007 року на підставі рішення IV сесії Тлумацької міської ради V демократичного скликання від 23.03.2007 року, [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 858880, на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625610100:03:004:0010, яка розташована по вул.\~Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських удівель та споруд ([PERSON] 1 а.с. 121). Рішенням виконкому Тлумацької міської ради Івано-Фрнкіської області № 83 від 23.04.2008 року вирішено: затвердити акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку та господарських будівель по вул.\~Яворницького, 16, в м. Тлумачі [PERSON] площею 191,0 кв.м: житловою площею 90,3 кв.м., допоміжною площею 100,7 кв.м. та господарські будівлі.; провести реєстрацію даного акту в інспекції державного архітектурного будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт; оформити право власності на індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі [PERSON]; виготовити свідоцтво на право власності згідно даного рішення та зареєструвати його в Івано-Франківському ОБТІ ([PERSON] 1 а.с. 74). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 679934 від 31.07.2009 року [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, яке складається з житлового будинку А 191,0 кв.м.; літня кухня Б 45,8 кв.м.; сарай В 21,5 кв.м.; вбиральня Г 2,0 кв.м., по вул.\~Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франкіської області ([PERSON] 1 а.с. 75). Дані відомості також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССР № 759591 від 31.07.2009 року ([PERSON] 1 а.с. 76) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 97834146 від 20.09.2017 року ([PERSON] 1 а.с. 12-14). Згідно копії зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд реєстровий № 140 вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.\~Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, що належить [PERSON] станом на 09.04.2009 року становить 627818 грн. ([PERSON] 1 а.с. 50). Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 09.04.2009 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул.\~Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області побудовані у період з 2005 року по 2008 рік ([PERSON] 1 а.с.116-119). Згідно копії свідоцтва на право власності на житло від 20.01.1995 року, виданого органом приватизації Тлумацького району, квартира, яка знаходиться по вул.\~1\~Травня,\~4а/19, в м.Тлумачі Івано-Франківської області дійсно належитьть на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] та членам його сімї: дружині [PERSON], синові [PERSON], дочці [PERSON] в рівних долях. Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 32,0 кв.м, а відновна вартість на момент приватизації 560000 крб. ([PERSON] 1 а.с. 120). Відповідно до довідок Тлумацької ЦРЛ №№ 85, 85, від 06.06.2018 року [PERSON] дійсно працює на посаді медичної сестри неврологічного відділення Тлумацької ЦРЛ і її заробітна плата становить: 2001 р. 1847,68 грн.; 2002 р. 2214,95 грн.; 2003 р. 3020,08 грн.; 2004 р. 3646,30 грн.; 2005 р. 5869,27 грн.; 2006 р. 7735,26 грн.; 2007 р. 11774,75 грн.; 2008 р. 13131,90 грн.; 2009 р. 15824,19 грн.; 2010 р. 22155,73 грн.; 2011 р. 22145,29 грн.; 2012 р. 30191,02 грн.; 2013 р. 30687,71 грн.; 2014 р. - 30288,37 грн.; 2015 р. 32158,49 грн.; 2016 р. 37523,40 грн.; 2017 р. 46137,50 грн. ([PERSON] 2 а.с. 27, 28). Згідно заяви [PERSON] (сина позивача та відповідача) від 25.10.2017 року, посвідченої першим секретарем з консульських питань Посольства України у Французькій Республіці ([PERSON] 1 а.с. 126), він являється приватним підприємцем у місті Тлумач Івано-Франківської області та ствердив, що всіма справами та доходами, що стосуються магазину займалася його матір [PERSON] (відповідач), магазин оформлений на його імя тільки документально. Відповідно до довідок Тлумацького відділення Тисменицької ОДПІ №№ 1031/10/09-14-13, 1032/10/09-14-13 від 08.06.2018 року ([PERSON] 2 а.с. 29, 30) [PERSON] з 01.03.2014 року по 31.12.2017 року перебував на обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Згідно податкової звітності субєкта малого підприємства-фізичної особи-платника єдиного податку обсяг вручки від реалізації товарів (робіт, послуг) склав: -з 01.03.2004 року по 31.12.2004 року 6202,45 грн. (№160 від 05.01.2005 р.); -з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року 5607,00 грн. (№595 від 04.01.2006 р.); -з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року 8476,10 грн. (№14310 від 05.01.2007 р.); -з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року 26908,00 грн. (№ 14537 від 04.01.2008 р.); -з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року 85787,00 грн. (№15378 від 05.01.2009 р.); -з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року 94357,00 грн. (№14066 від 05.01.2010 р.); -з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року 91340,00 грн. (№12950 від 04.01.2011 р.); -з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року 134625,00 грн. (№14892 від 03.01.2012 р.); Згідно поданої податкової декларації по єдиному податку розмір доходу склав: -з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року 171760,00 грн. (№10513 від 02.01.2013 р.); -з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року 184600,00 грн. (№1400000266 від 30.01.2014 р.); -з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року 179480,00 грн. (№150002889 від 25.02.2015 р.); -з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року 162130,00 грн. (№1600002298 від 05.01.2016 р.); -з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року 147870,00 грн. (№1700000663 від 27.01.2017 р.); -з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року 187970,00 грн. (№1009 від 29.01.2017 р.). У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до вимог ч. 3\~ст.368 ЦК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею\~63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно з\~статтею 69\~СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина\~і чоловік\~мають право\~розділити майно\~за взаємною\~згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Нормами статті 70 СК України передбачено, що у разі\~поділу майна,\~що є\~об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При\~вирішенні спору\~про поділ\~майна суд\~може відступити\~від засади\~рівності часток\~подружжя за\~обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім'ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно висновку про вартість домоволодіння, розташованого по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, ринкова вартість обєкта оцінки становить грн. 1111330 грн. ([PERSON] 2 а.с. 66-97). Відповідно до п.30 постанови Пленуму Пленуму Верховного\~Суду України від\~21\~грудня 2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» рівність \~ прав\~ \~кожного \~ із\~ \~подружжя \~на \~володіння,\~користування і\~розпоряджання \~майном,\~ що\~ належить\~ їм\~ на\~ праві\~спільної сумісної\~власності (якщо\~інше не\~встановлено домовленістю\~між ними)\~та необхідність\~взаємної згоди\~подружжя на\~розпорядження майном,\~ що\~ є\~ об'єктом\~ права\~ його\~спільної сумісної\~власності,\~передбачено ч.\~1\~ст.\~63,\~ч.\~1\~ст.\~65\~СК. У\~випадку \~коли \~при \~розгляді \~вимоги \~про \~поділ \~спільного сумісного\~майна подружжя\~буде встановлено,\~що один\~із них\~здійснив його\~ відчуження\~ чи\~ використав\~ його\~ на\~ свій\~розсуд проти\~волі іншого\~з подружжя\~і не\~в інтересах\~сім'ї\~чи не\~на її\~ потреби\~ або\~приховав \~його,\~ таке\~ майно\~ або\~ його\~ вартість\~враховується при\~поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до\~настання таких\~обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які \~вони \~одержують,\~ \~недостатній \~ для\~ \~забезпечення \~ їхнього\~фізичного,\~ духовного\~розвитку та\~лікування).\~ Під\~обставинами,\~що мають\~істотне значення\~для справи,\~ потрібно\~ розуміти\~ не\~ тільки\~випадки,\~ \~коли \~ один\~ \~із \~ подружжя\~ не\~ дбав\~ про\~ матеріальне\~забезпечення сім'ї,\~ приховав,\~ знищив\~чи пошкодив\~спільне \~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім'ї,\~але і\~випадки коли\~один із\~подружжя не\~мав з\~поважної причини\~(навчання,\~ ведення\~ домашнього\~господарства,\~ \~догляд \~ за\~ дітьми,\~ хвороба\~ тощо)\~самостійного заробітку\~чи доходу\~(ч.\~1\~ст.\~60\~СК). Рішення\~суду повинно\~містити мотиви\~та обґрунтування\~відступу від\~засади рівності\~часток подружжя\~у їхньому\~спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначеною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про позику коштів на будівництво будинку, оскільки жодного договору позики на підтвердження вищевказаного суду не представлено. Як встановлено в судовому засіданні, домоволодіння, яке знаходяться по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, було побудовано під час під час перебування у шлюбі [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) у шлюбі та за спільні кошти подружжя, вони вважаються набутими подружжям за час шлюбу, доказів того, що відповідач [PERSON] брала більшу участь при будівництві вищевказаного домоволодіння суду не надано, як і доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, тому суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. А тому, слід припинити право приватної власності [PERSON] на спірне домоволодіння та визнати його спільною сумісною власністю подружжя. Здійснити поділ будинковолодіння по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, визнати за позивачем та відповідачем право власності на нього по 1/2 частині кожному. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача;\~ у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Виходячи з вартості будинковолодіння, яка становить 1111330 грн, розмір судового збору за позовною вимогою майнового характеру про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння, яке знаходиться по вул. Яворницького, 16, в м. Тлумачі Івано-Франківської області, становить 5556,65 грн. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. (квитанція № 60.143.1/6297398 від 21.09.2017 року, а.с. 1), з нього слід стягнути на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 4916,65 коп., а з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 5556,65 грн. На підставі наведеного, ст. 57, 60, 68, 69-72 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» ст.ст. 365, 368, 369, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved