Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

18 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 11 по вул. Фалєєвська 46 у місті Миколаєві, мотивуючи позов тим, що вона є власником спірної квартири, у якій зареєстрована відповідачка, про що їй стало відомо у вересні 2017 року. Однак відповідачка в квартирі не проживала, на момент придбання квартири позивачу не було відомо, що в квартирі зареєстрована відповідачка. Посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] більше пяти років в квартирі не проживає, речі свої не зберігає, тобто втратила зв'язок з квартирою, просила задовольнити позов повністю. Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] є власником квартири №11, що знаходиться в м. Миколаєві по вул. Фалєєвська, що підтверджується Договором купівлі продажу від 15 червня 2010 року. Вказане підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26444223 від 17.06.2010 року. Відповідно до п. 1.4 вказаного договору у квартирі №11, що знаходиться в м. Миколаєві по вул. Фалєєвська ніхто не зареєстрований. Згідно довідки №1815 від 07.09.2017 року, виданої ЖЕК -10, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] (заявник), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (свекруха), [PERSON] С.(чоловік) та [PERSON] (без родинних відносин). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~майна будь-які дії, які не суперечать закону. У силу ч. 1\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше пяти років, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На\~підставі викладеного,

Outcome: approved