overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

22 липня 2016 року позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 10 грудня 2007 року. Посилався на те, що 10.12.2007 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 35 019 грн. 43 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 596 грн. 88 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 27 868 грн. 77 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3 410 грн., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 643 грн. 78 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 10 грудня 2007 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 35 019 грн. 43 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 596 грн. 88 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 27 868 грн. 77 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3 410 грн., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 643 грн. 78 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

22 липня 2016 року позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 19 березня 2010 року. Посилався на те, що 19.03.2010 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14 012 грн. 04 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 3 916 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 451 грн. 76 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1 500 грн., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 643 грн. 43 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 19.03.2010 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14 012 грн. 04 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 3 916 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 451 грн. 76 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1 500 грн., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 643 грн. 43 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

22 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за позикою в сумі 713291.73 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2018 року відповідач отримав у нього в борг грошові кошти в сумі 12500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30 грудня 2018 року. Після отримання грошових коштів відповідач власноручно написав розписку, якою також передбачив, що в разі неповернення коштів отриманих в борг до 01 січня 2019 року, сума збільшується вдвічі, тобто складатиме 25000 доларів США. В порушення взятих зобов`язань відповідач отримані в борг грошові кошти йому не повернув. У зв"язку з чим він 02 липня 2019 року направив за адресами реєстрації та фактичного місця проживання відповідача письмові вимоги про повернення боргу в сумі 25000 доларів США. Згідно даних Національного банку України станом на 02.07.2019року 100 доларів СШВ складає 2620,6493грн. Відповідно до цього, загальний розмір зобов"язань відповідача перед ним станом на 02.07.2019року становить : 25000доларів США (подвійна сума позики згідно розписки), що еквіалентно 655162,33 грн.; процентів згідно ст. 1048 ЦК на рівні облікової ставки НБУ в сумі 2029,09доларів США, що еквівалентно 53175,33грн.; трьох процентів річних від простроченої суми згідно ст.625 ЦК (148днів прострочки з 31.12.2018 по 02.07.2019) в сумі 189,04грн., що еквівалентно 4954,07грн., а всього 27218,13 доларів США, що еквівалентно 713291,73грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2019 року матеріали позовної заяви передано в порядку ст. 32 ЦПК України на розгляд до Болехівського міського суду за підсудністю з тих міркувань, що відповідач проживає по [ADDRESS] . Однак на розгляд суду матеріали поступили 20 січня 2020 року. В цей же день провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення (а.с.57). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та не подав відзив на позов (а.с. 65, 74). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. А тому, враховуючи письмову згоду позивача (а.с.57), суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

22 листопада 2003 року сторони у відділі реєстрації актів громадянського стану Конотопського міського управління юстиції Сумської області зареєстрували шлюб. Шлюб у сторін перший. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO] народження, який проживає з матір"ю.Питання про стягнення аліментів на його утримання буде вирішуватись додатково. Майновий спір між сторонами не виник. 04.08.2014р. [PERSON] звернулася до суду зі вказаною вище позовною заявою. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 2009р. в сім"ї постійно виникали лайки, сварки і це призвело до того, що з 25.07.2014р. спільно не проживають. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства і відновлювати їх не бажають. У судовому засіданні достоменно встановлено, що подальше спільне життя цього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. За таких підстав, суд приходить до висновку, що сім'я [PERSON] розпалася остаточно і збережена бути не може, а тому їх шлюб на підставі ст. 112 СК України і потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

22 листопада 2013 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме: факту того, що [PERSON], яка померла [INFO], є рідною матір'ю [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що [PERSON] був її чоловіком та після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок був зареєстрований на матір чоловіка, [PERSON]. При житті чоловік прийняв спадщину після смерті матері шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON], але не встиг при житті належним чином оформити свої спадкові права. Заявниця прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки постійно проживала з ним на час його смерті. Звернувшись до приватного нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, так як в свідоцтві про народження чоловіка зазначено, що народився [PERSON], його батьками були [PERSON] та [PERSON]. До отримання паспорту по-батькові чоловіка було як "[PERSON]", а після отримання паспорту всі документи чоловіка були складені як на [PERSON]. У зв'язку з вищевикладеними обставинами, заявниця змушена звертатись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин для оформлення документів на спадщину. У судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги та просила суд задовольнити їх. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що у справі є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду. Свідок [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], суду пояснила, що знала [PERSON] та підтвердила той факт, що вона була матір'ю [PERSON], який був чоловіком заявниці. У судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], вказала що вона є дочкою [PERSON], що [PERSON] була її рідної бабкою, так як [PERSON] - її батько,був сином [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про народження батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

22 листопада 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 серпня 1997 року. Шлюб був зареєстрований Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області, актовий запис №11. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на сімейне життя, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов визнає. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 1997 року, який зареєстрований Головненською селищною радою Любомльського району Волинської області актовий запис №11 (а.с.3). За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

22 лютого 2017 року до Любешівського районного суду із позовом звернувся [PERSON]. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати його шлюб з [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що стосунки між подружжям не склались, шлюбно-сімейні відносини з відповідачем фактично припинено з липня 2016 року. За таких обставин [PERSON] вважає недоцільним подальше збереження шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач також не з'явилась до суду. У поданій суду заяві позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечила. Згідно з частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. На підставі частини 2 статті 197 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 статті 112 СК визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обґрунтування позову, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Таким чином, позов необхідно задовольнити. Відповідно до статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", частини 2 статті 115 СК рішення після набрання ним законної сили слід надіслати у Любешівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області для внесення відомостей про розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відповідної відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

22 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позові зазначив, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 30 червня 1986 року, який зареєстровано Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 44. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки припинені з березня 2018 року. Добровільно розірвати шлюб у відділі ДРАЦС відповідачка не бажає. Вважає, що сім`ю зберегти неможливо, оскільки примирення між ними бути не може. В зв`язку з викладеним просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. Позивач в підготовче засідання не з`явився, оскільки в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в підготовче засідання надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази у справі дійшов наступного. Позивач та відповідачка уклали шлюб 30 червня 1986 року, який зареєстровано Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 44, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 08 лютого 2019 року Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. (а.с.3). Із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя сторони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. З березня 2018 року разом не проживають. Добровільно розірвати шлюб у відділі ДРАЦС відповідачка не бажає. Позивач вважає, що їхню сім`ю зберегти не можливо. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 3 ст.105 СК України передбачає припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

22 серпня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 03 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 55. Від спільного проживання дітей не мають. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, повністю втрачено почуття любові і взаємоповаги. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони написали заяви про слухання справи у їх відсутності, не бажають зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору та питань щодо утримання дітей у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Залишити позивачу прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved