Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

15.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 28.07.2020 року мотивуючи тим, що 29.05.2019 року між ним та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» був укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №ML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року та договором іпотеки №PML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року, що були укладені між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] .Таким чином, він - [PERSON] , є новим кредитором [PERSON] , і до нього перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Також, він є іпотекодержателем майна, переданого відповідно до договору іпотеки №PML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року, а саме: будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. При зверненні до нотаріуса у червні місяці 2020 року йому стало відомо про наявне обтяження (арешт) та перешкоду для здійснення нотаріальних дій за іпотечним майном, а саме: 14.09.2018 року зареєстровано обтяження, арешт нерухомого майна, на підставі постанови старшого державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кички Т.В. про арешт майна боржника від 26.06.2017 року ВП №51529346, суб`єкт обтяження: [PERSON] . Отже, Білоцерківським міським відділом ДВС був накладений арешт на іпотечне майно, обтяжене в установленому законодавством порядку на користь АТ «ОТП Банк». Постанова про арешт майна боржника [PERSON] була винесена державним виконавцем 26.06.2017 року, а державна реєстрація обтяження відбулась 14.09.2018 року, тобто, після державної реєстрації АТ «ОТП Банк» своїх обтяжень у відповідних державних реєстрах - 27.12.2006 року. Отже, наявні арешти Білоцерківського міського відділу ДВС порушують зареєстровані права та інтереси іпотекодержателя [PERSON] на зазначене вище майно, які можуть бути задоволені згідно з їх першочерговим пріоритетом шляхом звернення стягнення в позасудовому порядку, у відповідності до\~ ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, має місце порушення порядку накладення арешту, оскільки вказане майно є заставним та на момент накладення арешту іпотека була дійсна, і в силу ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» накладення арешту на предмет іпотеки допускалося лише за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя, і аж ніяк за виконавчими документами інших стягувачів.Тому, просив звільнити з-під арешту майно, належне [PERSON] , а саме: будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 17315964; земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] ,кадастровий номер: 3220487201:04:002:0037, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер майна: 1839666632204;\~ земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220487201:04:002:0038, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер майна: 1839686632204, на яке був накладений арешт постановою про арешт майна, серія та номер: ВП № 51529346, виданий 26.06.2017 року, видавник: Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, старший державний виконавець Кичка Т.В., номер запису про обтяження: 27924500. 20.10.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, 15.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Федоренко В.С., 15.02.2021 року надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, судовий збір у справі позивач залишає за собою. Відповідач 26.11.2020 року подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних доказів, проти задоволення позовних вимог про звільнення нерухомого майна (будинку та двох земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] ) з-під арешту не заперечує. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та письмових пояснень щодо спору не подали. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч.\~ ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 29.05.2019 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року та договором іпотеки № PML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року, що були укладені між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с. 7). Також встановлено, що 27.12.2006 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , був укладений договір іпотеки № PML-0BB/016/2006 та додатковий договір №1 до договору іпотеки № PML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року (а.с. 8-13), відповідно до умов якого для забезпечення повного та своєчасного виконання іпотекодержателем боргових зобов`язань за кредитним договором №ML-0BB/016/2006 від 27.12.2006 року, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно визначене в ст. 3 цього договору, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку загальною площею 0,2498 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в селі [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220487201:04:002:0037 та земельну ділянку загальною площею 0,0698 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарювання, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220487201:04:002:0038. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (а.с.14-16), позивач - [PERSON] є іпотекодержателем майна боржника [PERSON] , а саме: будинку за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220487201:04:002:0037, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220487201:04:002:0038, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарювання. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.17-21), 14.09.2018 року зареєстровано обтяження, номер запису про обтяження: 27924500 (спеціальний розділ); вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: ВП№51529346, виданий 26.06.2017, видавник:Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, старший державний виконавець Кичка Т.В.; опис предмета обтяження: все нерухоме майно;особа, майно якої обтяжується: [PERSON] . Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Отже, іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц. В п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Так, особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18. Статтями 546 та 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки). Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта,державна реєстрація договору іпотеки була здійснена 28.12.2006 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. (номер запису про іпотеку: 31752902), тоді як 14.09.2018 року зареєстровано обтяження, арешт нерухомого майна, на підставі постанови старшого державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кички Т.В. про арешт майна боржника від 26.06.2017 року. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу табудь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». Тобто, накладений арешт на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарювання, що знаходяться за тою ж адресою, порушує зареєстровані права та інтереси іпотекодержателя [PERSON] на зазначене вище майно, які можуть бути задоволені згідно з їх першочерговим пріоритетом шляхом звернення стягнення в позасудовому порядку, у відповідності до ст. ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів. які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Частина 7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом (ч. 6 ст. 51 Закону). Згідно з ч. 4. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. \Частину четверту статті 59 доповнено пунктом 9 згідно із Законом № 2618-УІП від 22.11.2018\. Отже, забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. І оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі №923/1105/17, від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16, від 17 жовтня 2019 у справі №822/1426/16. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, суд приходить до висновку, що позов про звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем, є таким, що підлягає задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, однак, позивач заявив клопотання про залишення судових витрат за собою без відповідного відшкодування.

Outcome: approved