Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

30 квітня 2014 року [PERSON] звернувся у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що між ними постійно виникають конфлікти, фактичне сімейне життя припинилось,з відношень зникла довіра та взаєморозуміння, з'явилось відчуження. Просив розірвати укладений шлюб між ним та [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити, посилався на обставини, що викладені в позові, просив їх розлучити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру, договору №2/14 від 29.04.2014 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю в судовому засіданні вимоги позивача підтримав, наполягав на їх задоволенні, вказував, що примирення між сторонами не можливе, що підтверджується тим, що наданий судом час для примирення на користь їх родині не пішов, а тільки погіршив становище, В судовому засіданні відповідач [PERSON] не з'явилась, повідомлялась про місце, час проведення судових засідань шляхом виклику її в суд телефонограмою (а.с.20), що відповідає положенням ч.6 ст. 74 ЦПК України, також надсиланням судової повістки за адресою, яка була зазначена в позові позивачем (а.с.38,39), опублікуванням оголошення про виклик у пресі (а.с.46), що відповідає ч.9 ст. 74 ЦПК України, оскільки судом було встановлено, що [PERSON] за вказаною в позові адресою не зареєстрована. Крім того, відповідач [PERSON] своєчасно повідомлялась про дату слухання справи, про що свідчить особистий підпис відповідача у явочному листі від 13.06.2014 року та шляхом надсилання їй судової повістки на адресу, яку вона особисто вказала в письмових запереченнях на позов як адресу свого мешкання, а саме: [ADDRESS] (а.с.69). В подальшому відповідач була повідомлена про слухання справи у відповідності до ч.5 ст. 76 ЦПК України, а тому вважається такою, що належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреності від 03.06.2014 року в судове засідання не з'явились, були повідомлені про місце і час розгляду справи шляхом оголошення під звукозапис головуючим суддею дати наступного судового засідання, отримали від секретаря судового засідання судові повістки на 22.07.2014 року на 15 год. 00 хв., проте відмовились ставити свій підпис про це. Відповідно до отриманих через канцелярію суду письмових заяв від представника відповідача [PERSON] від 21.07.2014 року (а.с.104) та 22.07.2014 року(а.с.105) підтверджується, що остання була обізнана про дату та час проведення наступного судового засідання та крім того, клопотала про його відкладення через свій поганий стан здоров'я та хворобу представника відповідача [PERSON], проте доказів поважності своєї неявки суду не надали, що у відповідності до положень ч.2 ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Щодо посилань представників відповідача про порушення судом права на захист [PERSON], оскільки судом не було враховано поважності її неявки на судове засідання, яке мало місце 19.06.2014 року о 14 годині 30 хвилин, суд зазначає наступне. Відповідно до долученої до матеріалів справи копії довідки від 10.06.2014 року, виданої КП «Харківська міська дитяча поліклініка №13» вбачається, що [PERSON], [INFO] хворів з 03.06.2014 року по 10.06.2014 року (а.с.65). Відповідно до копії листка непрацездатності серії АГА №389418 судом встановлено, що [PERSON] перебувала на лікарняному з 03.06.2014 року по 10.06.2014 року (а.с.65). Таким чином, з огляду на досліджені копії медичних документів, судом не вбачається підтверджень поважності неявки в зал суду відповідача [PERSON] у судове засідання, яке мале місце 19.06.2014 року, а долучена до матеріалів справи довідка (а.с.66) взагалі не містить печатки на підписі лікаря, а тому до уваги судом не береться. Таким чином, з огляду на те, що відповідач надала до суду письмові заперечення проти позову з додатками, та пізніше доповнення до нього, зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу у присутності позивача та його представника та з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст.11 ЦПК України) об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який був зареєстрований Московським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 17 листопада 2007 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та актовий запис № 1316.(а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як вбачається з позовної заяви та пояснення сторін в залі суду, спільне життя між подружжям стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого фактичне сімейне життя між подружжям припинилось вже декілька років тому, позивач не має бажання відновити сімейні відносини. Реалізуючи положення ст. 112 СК України під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного з'ясування обставин справи, а саме судом було надано сторонам строк для примирення, що відповідало положенням ст. 111 СК України та п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" відповідно до якого судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примірення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Проте, як вбачається з пояснень позивача та його представника, наданий судом строк для примирення не виправив ситуацію, яка склалася у родині позивача та відповідача, подружжя не знайшло компромісів та не прийшло до спільного рішення про відновлення родинних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви спільне життя між подружжям стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого вони фактично не мешкають у шлюбних відносинах кілька років і позивач не має бажання відновити сімейні відносини. Доказів зворотного відповідач суду не надав та не навів. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо посилання відповідача на те, що розірвання шлюбу неможливе, оскільки у них є малолітня дитина, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом одного року після народження дитини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управлінні юстиції, тобто на момент пред'явлення позову дитині було п'ять років (а.с.5). Щодо доповнень до письмових заперечень, які відповідач через канцелярію суду долучила до матеріалів справи 17.07.2014 року (а.с.68) та вказала, що на її думку під час ухвалення остаточного рішення по справі необхідно вирішити питання про те, що дитина залишається проживати з матір'ю за адресою: [ADDRESS], то суд зазначає наступне. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до резолютивної частини позовної заяви, поданої [PERSON], вбачається, що позивач просить суд розірвати шлюб між ним та дружиною, інших вимог до відповідача позивач не ставить, а тому будь - які обґрунтовані підстави для вирішення питання про подальше місце мешкання їх спільної дитини за заявою відповідача по справі у суду відсутні, бо це не передбачено нормами цивільно - процесуального кодексу України. Позовних вимог у відповідності до ст. 161 СК України позивач не заявляв, зустрічного позову у встановлений законодавством термін по цій вимозі відповідач не подав. Крім того, як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2014 року, яка була залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 16.04.2014 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за те, що за місцем мешкання влаштувала сварку з чоловіком [PERSON] в ході якої висловлювалась нецензурною лайкою (а.с.27-30). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справи, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищенаведене, суд вбачає, що між сторонами дійсно склались напружені стосунки, які в свою чергу приводять до сварок та непорозумінь. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є батьком позивача та зазначив, що шлюб його сина виявився невдалим, збереження родини не можливе, стосунки між подружжям на теперішній час дуже погані, страждає дитина. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, час сумісного не проживання, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved