Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Гайворонської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності за набувальною давністю. Позов обґрунтований тим, що у 2002 році [PERSON] запропонував [PERSON] користуватися його квартирою [ADDRESS] . Його пропозиція була мотивована тим, що йому необхідно було поїхати до Російської Федерації. Збирався пробути там приблизно рік може два, тому хотів, щоб його квартирою хтось користувався, оскільки вона потребувала постійного догляду, особливо в зимовий період. Також [PERSON] повідомив, що вказана квартира належала його покійній тітці [PERSON] (рідній сестрі його матері). [PERSON] своїх дітей не мала, вони проживали разом. Останні роки свого життя вона важко хворіла та заповіла йому дану Квартиру , але спадщини він ще не оформив. На підтвердження права користуватися квартирою, [PERSON] надав йому оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, домову книгу, свідоцтво про смерть [PERSON] , та ключі від квартири. До цього часу [PERSON] не з`являвся. З 2002 року і по теперішній час він добросовісно, безперервно володіє вказаною квартирою. Вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у нього виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Просить суд, визнати за [PERSON] право власності, в порядку набувальної давності, на квартиру [ADDRESS] . Позивач в судове засіданні не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Гайворонської міської ради Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо суду пояснили, що їм достовірно відомо, про те, що позивач з початку 2000-х років відкрито та безперервно користується квартирою [ADDRESS] , як власник. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , з 2002 року і по теперішній час, відкрито, безперервно, добросовісно користується квартирою [ADDRESS] , як власник, що підтверджується довідкою виробничого підрозділу «Одеське регіональне відділення «Енергозбут» № ЕЕЦ-17/270 від 21.01.2020 року (а.с. 10), копіями квитанцій по сплаті послуг з електропостачання (а.с. 30-67), наявністю у позивача оригіналу договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.12.1992 року, за яким власником спірної квартири є [PERSON] , свідоцтва про смерть [PERSON] від 24.07.1993 року, які дослідженні в судовому засіданні та підтверджуються їх копіями (а.с. 6, 9) та показами свідків. Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виготовлено на замовлення позивача 11.08.2016 року (а.с. 7-8). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Після смерті [PERSON] [INFO] , спадкові справи не заводилися, що вбачається з відповідної Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 26), заповіти/спадкові договори, також відсутні ( а.с. 27). [PERSON] , як племінник покійної [PERSON] , на момент її смерті, відповідно до діючого на той час ЦК не був особою, яка входила до кола спадкоємців по закону. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачем у даній справі повинна бути Гайворонська міська рада Кіровоградської області. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 18 років відкрито, безперервно, добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном, після того як у 2002 році добросовісно ним заволодів, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved