Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

30 жовтня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 24.09.1999 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у Березнегуватському відділі реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області, актовий запис № 45. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося в зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, через що виникають непорозуміння та сварки, на даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинені, протягом останніх шести місяців відповідач проживає окремо. Позивачка вважає, що примирення неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]", стягнути з відповідача на її користь сплочений судовий збір. Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.ст.109, 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24 вересня 1999 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у Березнегуватському відділі реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 45 ( а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою відповідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради від 30.10.2017 року № 4515 (а.с.5, 6, 7, 9). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами не склалися через різні погляди на життя та втрату взаєморозуміння і поваги один до одного, з травня 2017 року відповідач проживає окремо, на примирення сторони не згодні. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Стаття 113 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка просила залишити їй прізвище, яке змінене у звязку з реєстрацією шлюбу, суд задовольняє цю вимогу та залишає останній прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved