Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] 26 травня 2021 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка, яка є його донькою, зареєстрована з 08 квітня 2019 року у належному йому на підставі договору купівлі - продажу будинку по [ADDRESS] , але фактично не проживала та не проживає у будинку. Відповідачка добровільно визначила для себе інше місце проживання. Позивач не чинив перешкод відповідачці у користування будинком. Відповідачка не сплачує комунальні послуги, не цікавиться житловим будинком, не несе витрати на утримання будинку, не отримує кореспонденції, особистих речей її у будинку немає. Позивач самостійно утримує будинок в належному стані, здійснює капітальні та поточні ремонти житлового будинку, сплачує комунальні послуги. Він неодноразово звертався до відповідачки з усною вимогою щодо добровільного зняття з реєстрації, але це не дало результатів. Зареєстроване місце проживання відповідачки у його будинку не дає можливості оформити субсидію, що порушує його право на вільне володіння, розпорядження та користування майном, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду за захистом свої прав. Ухвалою судді від 03 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачка до суду не прибула повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином; причини неявки не повідомила; відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчан А.С., [PERSON] набув у власність нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами по [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.01.2019 року №152401152 право власності на будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 січня 2019 року. Із копії паспорту встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано 08 лютого 2019 року за адресою [ADDRESS] . За адресою [ADDRESS] зареєстровані з 08 лютого 2019 року [PERSON] ,з 20 лютого 2019 року - [PERSON] , з 08 квітня 2019 року - [PERSON] , що підтверджується копією домової книги. Розрахункові книжки по оплаті за воду та каналізацію та за електроенергію оформлено на [PERSON] . Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 липня 2021 року, виданої квартальним комітетом №56 м. Первомайськ Миколаївської області [PERSON] вбачається, що по [ADDRESS] з 08 квітня 2019 року зареєстрована донька [PERSON] , але не проживає та не проживала за даною адресою. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст.321 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Під час судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житловий будинок, відсутність відповідачки за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідачки в утриманні будинку чи виявлення нею інтересу до вказаного житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки понад зазначений строк судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим будинком, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved