Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

2 липня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON], третіх осіб: відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області, приватного нотаріуса Комарницької Наталії Іванівни, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою. В позовній заяві вказує, що [PERSON] володіє на праві власності 1/2 частиною нежитлової будівлі (магазину) на [ADDRESS]. Рішенням третьої сесії п»ятого скликання Нововитківської сільської ради від 12.07.2006 року [PERSON] надано у оренду земельну ділянку для ведення підприємницької діяльності площею 0,063 га терміном на 5 років з правом викупу та було затверджено проект землеустрою по інвентаризації земельної ділянки під викупленим приміщення. 9.11.2009 року 30 сесії 5 скликання Нововитківської сільської ради надала дозвіл приватному підприємцю [PERSON] через проектну організацію виготовити проект землеустрою щодо відведення та звіту по експертно-грошовій оцінці земельної ділянки несільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,063 га для продажу її у власність для обслуговування нежитлової будівлі на [ADDRESS]. 9.02.2010 року 34 сесія 5 скликання Нововитківської сільської ради прийняла рішення «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) на [ADDRESS]». Цим же рішенням затверджено експертно-грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,060 га. Проте, всупереч рішенню сільради від 9.11.2009 року [PERSON] проект землеустрою не виготовила. Такий проект і не був затверджений Нововитківською сільською радою, так як в рішенні від 9.02.2010 року це не відображено. [PERSON] договору на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою на [ADDRESS], із ТзОВ «Радехівський Райінвест» не укладала, з цього питання до останнього не зверталася, тому відповідно й технічна документація не виготовлялася, що підтверджується довідкою від 16.01.2012 року. 29.07.2011 року Управління Держкомзему звернулося до Новивитківської сільської ради із клопотаннями, в яких зазначало, що сільрада порушила вимоги ч.4 ст.120 ЗК України при прийнятті рішення від 9.02.2010 року, тому просило усунути виявлені порушення земельного законодавства. Однак об»єктивного розгляду, про що свідчать рішення сільради №2 від 12.08.2011 року та №2 від 5.10.2011 року, спрямованого на усунення допущених порушень земельного законодавства сільрада не здійснила, а лише константувала факт, що обоє як [PERSON] та і [PERSON] не позбавлені права на купівлю земельної ділянки та що земельна ділянка переходить до набувача на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що була у попереднього набувача з посиланням на ч.2 ст.120 ЗК України. На підставі рішення від 9.02.2010 року між [PERSON] та Нововитківською сільською радою укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою на [ADDRESS], який посвідчений 12.07.2010 року приватним нотаріусом Комарницькою Наталією Іванівною. Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 1.03.2012 року, яка залишена без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2013 року, визнано недійсним та скасовано рішення 34 сесії 5 скликання Нововитківської сільської ради «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) на [ADDRESS]» та затвердження експертно-грошової оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,060 га.. При продажі земельної ділянки [PERSON], остання межі із [PERSON] не погоджувала, хоч на цей час вона володіла часткою нежитлового приміщення, розташованого на спірній земельній ділянці, що призвело до порушення ч.4 ст.120 ЗК України, а саме принципу набуття права на земельну ділянку пропорційно до часток у праві власності на житловий будинок (споруду). Тому просила постановити рішення, яким визнати недійсний договір земельної ділянки від 12.07.2010 року, укладений між Нововитківською сільською радою Радехівського району Львівської області та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Комарницькою Наталією Іванівною та встановити порядок використання земельної ділянки до нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], у відповідності до частки, належної [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повній мірі, в особистих поясненнях надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги з врахуванням того, що рішення 34 сесії 5 скликання Нововитківської сільської ради «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) на [ADDRESS]» та затвердження експертно-грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,060 га, на підставі якого був укладений оспорюваний договір купівлі - продажу земельної ділянки, скасовано, так як [PERSON] не виготовила технічну документацію на викуп земельної ділянки та не погодила межі із суміжним землекористувачем [PERSON]. Крім цього, звертав суду увагу, що в акті погодження меж від 23.12.2005 року, на який посилається Нововитківська сільрада межі погоджено із Корчинське ВТ, хоч власником до 8.12.2005 року було Витківське СТ. Звертав увагу суду на те, Новитківською сільською радою не було дотримано вимог ч.4 ст.120 ЗК України, коли виділялася земельна ділянка в оренду не була залучена [PERSON] до участі в погодженні меж, внаслідок чого [PERSON] передано 86 кв.м. земельної ділянки більше, ніж передбачено законом. Представник Нововитківської сільської ради Гладій Р.Д. проти позовних вимог заперечив, при цьому вказував на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] володіла і в даний час володіє на праві власності окремою будівлею, тому її вимоги щодо пропорційності поділу земельної ділянки є безпідставними. Позивачка отримала земельну ділянку на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що була у попереднього набувача Корчинського СТ в розмірі 0,02 га, за яку остання протягом 2005 - 2010 року сплачувало земельний податок. Також просив врахувати, що між Нововитківською сільською радою та [PERSON] був укладений договір оренди 18.12.2006 року, який пройшов реєстрацію, відповідно до вимог закону. При передачі земельної ділянки в оренду технічна документація була виготовлена , тому не було необхідності виготовляти її повторно, коли є можливість внести відповідні зміни. Технічна документація виготовлялася довгий час, однак не було необхідності погоджувати межі із [PERSON], так як вона не була користувачем земельної ділянки як і не вчиняла жодних дій по оформленні земельної ділянки як землекористувач. Просив постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні 27.01.2015 року приватний нотаріус Комарницька Н.І. проти позовних вимог заперечила та суду пояснила, що нею при посвідченні договору купівлі- продажу 12.07.2010 року було дотримано вимоги закону, такий договір вона посвідчувала на підставі документів, які були надані їй, зокрема рішення Нововитківської сільської ради від 9.02.2010 року про продаж земельної ділянки [PERSON], акту погодження меж та звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки, при цьому вона не з»ясовувала суміжних землекористувачів та їй не було нічого відомо про земельну ділянку [PERSON] Після судового засідання 23.12.2014 року представник третьої сооби [PERSON]- [PERSON], якому надано у встановленому законом порядку доручення, відмовився приймати участь в судових засіданнях, оскільки позовні вимоги не зачіпають інтереси третьої особи (а.с. 143, 145-146). Відповідач [PERSON], треті особи представник відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області, приватний нотаріус Комарницька Н.І. та [PERSON] в судове засіданні 24.02.2015 року не з»явилися, причини неявки суду не повідомили, хоч про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.40-43). Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] на підтримку позовних вимог, заперечення представника відповідача Гладій Р.Д., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, подані особами, що беруть участь у справі (в порядку ст. 11 ЦПК України) в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ст.59 згаданого закону).. За нормами ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. Суд встановив, що по 1/2 частині нежитлової будівлі (споруди) на [ADDRESS] належало на праві колективної власності Споживчому товариству «Витківське» (площею, 196,2 кв.м.) та Споживчому товариству «Меркурій», що підтверджується свідоцтвами про право власності на будівлі серії [NUMBER] від 5.02.2002 року, [NUMBER] від 13.03.2002 року (а.11,20 інвентаризаційної справи). 18.03.2002 року Споживче товариство «Витківське» в особі голови правління Скопика В.П. продало, а [PERSON] придбала, 1/5 частину будинку (магазину), площею 67 кв.м., який розташований в [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Юрченко О.В. (а.23 справи інвентаризаційної ). На підставі вказаного договору, [PERSON] 31.05.2002 року отримала реєстраційне посвідчення, яке видане Червоноградським БТІ, на 1/5 частину будівлі за адресою [ADDRESS] (а.25 інвентаризаційної справи). 24.09.2003 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину магазину, площею 167,9 кв.м. розташований в [ADDRESS], що вбачається із договору дарування частини нежитлової будівлі, посвідченим приватним нотаріусом Юрченко О.В. (а.с.150 том І). Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, КП ЛОР «Червоногрдаське МБТІ» 14.04.2004 року прийнято рішення про реєстрацію права власності та зареєструвало за [PERSON] на підставі договору дарування від 24.09.2003 року 1/2 частину нежитлової будівлі - магазину за адресою [ADDRESS] (а.с.14 том ІІ). 8.12.2005 року Споживче товариство «Витківське» від імені якого діяв ліквідатор Дуплик П.Г. в силу повноважень, на підставі Постанови Господарського суду Львівської області від 7.09.2005 року продало, а [PERSON] придбала, нежитлову будівлю (магазин «Продтовари»), загальною площею 129,2 квм., який розташований в [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченим приватним нотаріусом Юрченко О.В. (а.с.9 том І). На підставі вказаного договору та акту передачі від 9.12.2005 року [PERSON] зареєструвала право власності на нерухоме майно - приміщення магазину «Продтовари» №2, який розташований в [ADDRESS], що підтверджується витягом Комунального підприємства Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 29.02.2012 року (а.с.10 том І). Рішенням Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області №2 від 24.01.2012 року вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення під магазин та кафе; КП ЛОР «Червоногрдаське МБТІ» сформувати свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення під магазин та кафе; видати свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення під магазин та кафе на [ADDRESS]; КП ЛОР «Червоногрдаське МБТІ» провести державну реєстрацію права власності за фізичною особою - підприємцем [PERSON] (а.с.45 том ІІ). 20.03.2012 року виконавчий комітет Новивитківської сільської ради, на підставі рішення Нововитківської сільської ради від 24.01.2012 року, видав [PERSON] свідоцтво на нерухоме майно на нежиле приміщення №3, площею 164,8 кв.м. в [ADDRESS] (а.с.37 том ІІ). Вказане свідоцтво було зареєстроване у Комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 29.03.2012 року,що підтверджується витягом від 29.02.2012 року (а.с.36 том ІІ). Наведене свідчить про те, що виконавчий комітет Новивитківської сільської ради, на підставі рішення Нововитківської сільської ради 24.01.2012 року змінив статус з 1/2 частини (часткової власності) на 1/1 частину (окреме приміщення). Враховуючи вищенаведене, суд робить висновки про те, що нежитлова будівля, яка розташована за адресою в [ADDRESS], належала на праві колективної власності Споживчому товариству «Витківське» та Споживчому товариству «Меркурій», згодом після зміни власників в даній нежитловій будівлі право власності мають три співвласники: позивач - [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON], які оформили їх як окремі приміщення. Рішенням ХVІІІ сесії Нововитківської сільської ради від 19.04.2005 року надано дозвіл [PERSON] через проектну організацію розробити проект землеустрою по інвентаризації земельної ділянки в [ADDRESS], на якій розташоване приміщення для передачі в оренду з право викупу; зобов»язано [PERSON] розроблений та погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою по інвентаризації земельної ділянки подати в сільську раду для затвердження та прийняття відповідного рішення (а.с.7 том ІІ). Актом від 23.12.2005 року на виконання рішення від 19.04.2005 року встановлено та погоджено межі землекористувача підприємця [PERSON] із суміжними землекористувачами сільською радою, Корчинським СТ та [PERSON] (а.с.16 том ІІ). Із вказаного акту погодження меж вбачається, що на час погодження меж із суміжними землекористувачами станом на 23.12.2005 року, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу 8.12.2005 року придбала приміщення у Витківського СТ, тому межі необхідно було погоджувати із нею, а у разі відсутності даних про продаж приміщення із Витківським СТ, а не Корчинським СТ, яке не було співвласником приміщення. 18 грудня 2006 року між Нововитківською сільською радою та підприємцем [PERSON] укладено договір оренди земельною ділянки, площею 0,0630 га (а.с.97 том І). Як вбачається із висновку державної проектної експертизи від 15.02.2006 року №399 технічна документація із землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства та нормативних документів (а.с.32-23 зворот том ІІ ). Рішенням ІІІ сесії V скликання від 12 липня 2006 року затверджено проект землеустрою по інвентаризації земельної ділянки під викупленим приміщення; надано в оренду земельну ділянку, площею 0,063 га терміном на 5 років з правом викупу; встановлено орендну плату в розмірі 2% від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки; зобов»язано [PERSON] зареєструвати договір оренди у встановленому законом порядку (а.с.33 том ІІ). Договір оренди був зареєстрований у Радехівському відділі Львівської регіональної філії центру державного земельного кадастру 22 грудня 2006 року (а.с.98 зворот том І). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місце самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 1.03.2012 року, яка залишена без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2013 року, визнано недійсним та скасовано рішення 34 сесії 5 скликання Нововитківської сільської ради «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) на [ADDRESS]» та затвердження експертно-грошової оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,060 га (а.с.20-23,30-34). Вказаною постановою встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням 30 сесії 5 скликання Нововитківської сільської ради від 9.11.2009 року, сільська рада вирішила дати дозвіл приватному підприємцю [PERSON] через проектну організацію виготовити проект землеустрою щодо відведення та звіту по експертно-грошовій оцінці земельної ділянки несільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,063 га для продажу її у власність для обслуговування нежитлової будівлі по [ADDRESS] (а.с.22 том І). 9.02.2010 року Нововитківська сільська рада прийняла рішення «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS]» площею 0,0601 га (а.с.25 том І). Також як вбачається із змісту самої постанови представник третьої особи Управління Держкомзему в Радехівському районі в судовому засіданні пояснив, що Управлінням Держкомзему у Радехівському районі в липні 2011 року було проведено перевірку рішень Нововитківської сільської ради Радехівського району з приводу дотримання земельного законодавства та було виявлено, що рішення Нововитківської сільської ради від 9.02.2010 року «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS]» прийнято з порушенням вимог земельного законодавства (а.с.21 том І). 3.12.2010 року Нововитківська сільська рада прийняла рішення «Про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під викупленим приміщенням для продажу у власність» орієнтовною площею 0,02 га (а.с.159 том І). Із клопотання Управління Держкомзему у Радехівському районі адресованого сільському голові села Новий Витків Гладію Р.Д. від 29.07.2011 року вбачається, що головним спеціалістом Управління Держкомзему в Радехівському районі Сторощуком В.В. було проведено перевірку прийнятих рішень щодо регулювання земельних відносин на території Нововитківської сільської ради. В ході проведення перевірки було виявлено, що рішення Нововитківської сільської ради 34 сесії 5 скликання від 9.02.2010 року «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS]» прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема з порушенням ч.4 ст.120 Земельного кодексу України (а.с.37 том І). За результатами розгляду клопотань №6 та №7 Управління Держкомзему у Радехівському районі, 12 сесії 6 скликання від 12.08.2011 року Нововитківської сільської ради прийняла рішення та вирішила відмінити рішення 34 сесії 5 скликання від 9.02.2010 року Нововитківської сільської ради «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS] та рішення ІІ сесії 6 скликання від 3.12.2010 року Нововитківської сільської ради «Про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під викупленим приміщенням для продажу у власність» як незаконні (а.с.26 том.І). Рішенням 12 сесії 6 скликання Нововитківської сільської ради від 5.10.2011 року рішення 34 сесії 5 скликання від 9.02.2010 року та ІІ сесії 6 скликання від 3.12.2010 року були залишені в силі (а.с.27 том І). На підставі рішення 34 сесії 5 скликання від 9.02.2010 року між Нововитківською сільською радою Радехівського району Львівської області та [PERSON] 12.07.2010 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0601 га, що розташована на [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Комарницькою Наталією Іванівною (а.с.29-30 том І). Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України ( в редакції на 1.01.2006 року на час придбання приміщення [PERSON] ) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Вказана норма закону гарантує власнику будівель і споруд набути у користування земельну ділянку. За правилами ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В період з 1 січня 2002 рік по 20 червня 2007 року ( на час дії ст.120 ЗК в редакції від 25.10.2001) при відчуженні об'єктів нерухомого майна перехід права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами автоматично не здійснювався. У таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст.120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. До особи, яка придбавала житловий будинок, будівлю або споруду, з 1 січня 2004 року (з часу введення в дію ЦК) згідно з ст.377 ЦК, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК законом «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27.04.2007 року - і згідно з ст.120 ЗК переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором; а якщо договором цього не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. У разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалося пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Зазначені роз'яснення надані в п.18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року). Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду України від 28 вересня 2011 року у справі № 6-22401св09. Висновком №3469 судової інженерно-технічної експертизи від 20.10.2014 року встановлено, що розмір частки від будинковолодіння, яку становила нежитлова будівля площею 129,9 кв.м. на [ADDRESS], придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. становить 36%. Також запропоновано єдиний найбільш доцільний варіат користування будинковолодінням [ADDRESS], між співвласниками у відповідності до визначених експертом ідеальних часток, зокрема: співвласнику 18 % [PERSON] пропонується надати земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки): 1,27; 2,92; 11,80; 18,75; 10,62; 1,70 (13,05 по стіні будівлі між приміщеннями №1 та №2) - площею 202 кв.м. (зелена штриховка додатку 1). Також цьому співвласнику пропонується приміщення №1, що знаходиться на цій земельній ділянці. Співвласнику 36% ід.ч. [PERSON] пропонується надати земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки): 1,00; 9,65; 5,69; 6,73; 12,65; 13,83; 11,80;2,92; 1,27; (13,05 по стіні будівлі між приміщеннями №1 та №2); 1,7; 8,95; 1,73; (8,52; 5,33; 5,68; 5,6; по стіні будівлі між приміщеннями №2 та №3) - площею 403 кв.м. (синя штриховка додатку 1). Також цьому співвласнику пропонується приміщення №2, що знаходиться на цій земельній ділянці. Співвласнику 46% ід.ч. [PERSON] пропонується надати земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки): 1,73; 14,92; 32,36; 21,83; 6,73; 5,69; 9,65; 1,00; (5,6; 5,68; 5,33; 8,52; по стіні будівлі між приміщеннями №2 та №3) - площею 515 кв.м. (червона штриховка додатку 1). Також цьому співвласнику пропонується приміщення №3, що знаходиться на цій земельній ділянці (а.с.121-124 том І). Як вбачається із плану запропонованого варіанту встановлення порядку користування згаданим будинковолодінням співвласнику [PERSON] визначено 515 кв.м. земельної ділянки - 46 %, що пропорційно площі приміщення 167,9 кв.м.; [PERSON] - 403 кв.м. - 36%, що пропорційно площі приміщення 129,9 кв.м. та [PERSON] - 202 кв.м. -18%, що пропорційно площі приміщення 66,3 кв.м. (а.с.125) 14.12.2007 року [PERSON] отримала державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку для обслуговування будівлі магазину в с.Новий Витків Радехівського району, площею 0,344 га, суміжними землекористувачами є сільська рада та Витківське СТ (а.с.94 том І). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду України від 28.03.2008 року залишено без зміни постанову господарського суду Львівської області від 21.08.2007 року, якою встановлено, що власником приміщення, площею 129,2 кв.м. до 8.12.2005 року було Витківське СТ, а не Корчинське СТ (а.с.15-19). Посилання представника Нововитківської сільської ради на те, що при продажі земельної ділянки [PERSON] не було необхідності виготовляти повторно технічну документацію, оскільки достатньо було лише внести зміни в попередньо виготовлену документацію, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать рішення Нововитківської сільської ради від 9.11.2009 року. Окрім цього, твердження представника відповідача на те, що [PERSON] не була користувачем земельної ділянки, так як не вчинила жодних дій як користувач, і відповідно не було підстав погоджувати із нею межі земельної ділянки, такі погоджені із колишнім землекористувачем Корчинське СТ, також не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними доказами, зокрема тим, що 26.12.2005 року [PERSON] здійснила реєстрацію права власності на нерухоме майно приміщення №2 (а.с.10 том І). Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За нормами ч. 1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст..253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Як вбачається із постанови Радехівського районного суду Львівської області від 1.03.2012 року в жовтні 2011 року позивач [PERSON] довідалася про порушення свого права, що стало підставою для звернення до суду в адміністративному порядку. Після скасування постанови райсуду в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, через те, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, вона знову 2 липня 2013 року звернулася до суду в порядку позовного провадження, що свідчить про те, що строк позовної давності не пропустила (а.с.3, 20 том І). Таким чином, клопотання представника відповідача про відмову в позові за пропуском строку позовної давності, є необґрунтованим (а.с.144 том І). Узагальнюючи наведене, зокрема те, що судовим рішенням скасовано рішення 34 сесії 5 скликання від 9.02.2010 року Нововитківської сільської ради «Про продаж у власність підприємцю [PERSON] земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS] через те, що остання не виготовила проекту землеустрою, згідно рішення Нововитківської сільської ради від 9.11.2009 року, та не погодила межі землекористування із [PERSON], яка на той час володіла частиною нежитлового приміщення, з врахуванням висновку експертизи, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Outcome: approved