Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

[PERSON] 13 лютого 2020 року пред`явила до [PERSON] позов про визнання за нею, позивачкою, право власності на земельну ділянку площею 1,98 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Містковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно державного акта серія [NUMBER] -ЛВ № 038229, виданого Самбірською районною державною адміністрацією 30 березня 2001 року на підставі розпорядження від 27 березня 2001 року № 237 на ім`я [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . У обгрунутування свого позову [PERSON] посилалася на те, що після смерті її батька на майно, яке належало йому на праві власності, відкрилася спадщина і вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що Державний акт виданий її батьку [PERSON] вже після його смерті. На підставі ухвали судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 3 квітня 2020 року. Згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 16 квітня 2020 року. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із свідоцтва про смерть та Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі видно, що [INFO] помер [PERSON] ( а. с. 11). Згідно ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8.08.1995 року N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Отже, право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Згідно п. 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Із сертифіката про право приватної власності на землю (середню земельну частку) видно, що [PERSON] , який проживає у с. Містковичі Самбірського району Львівської області, на підставі рішення Містковицької сільської ради передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,70 гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території с. Містковичі Містковицької сільської ради народних депутатів ( а. с. 15). Із витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Містковицькій сільській раді, який зареєстровано 27 листопада 1995 року видно, що [PERSON] , згідно рішення Містковицької сільської ради передано земельну частку (пай) розміром 2,70 в умовних кадастрових гектарах ( а. с. 17). Із Державного акта на право приватної власності на землю видно, що на підставі розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 27 березня 2001 року № 237 [PERSON] [INFO] березня [INFO] року, тобто вже після його смерті, передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,98 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Містковичі Містковицької сільської ради та призначена для ведення особистого підсобного господарства ( а. с. 14). Отже, до складу спадщини, яка відкрилася унаслідок смерті [PERSON] , належало право на земельну ділянку на яку державний акт виданий вже після його смерті. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР, який був чинний на день смерті спадкодавця, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Отже, [INFO] унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтями 548 та 549 цього Кодексу було встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із свідоцтв про народження та про укладення шлюбу видно, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] ( а. с. 18, 19). Із фотокопії паспорта громадянина України вбачається, що місце проживання [PERSON] з 5 лютого 1982 року зареєстроване у с. Містковичі Самбірського району Львівської області ( а. с. 7). Із довідки, виданої Бабинською сільською радою Самбірського району Львівської області 17 лютого 2020 року № 07-47/292 видно, що місце проживання [PERSON] , який помер [INFO] , було зареєстроване у [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , 1934 року народження, та дочкою [PERSON] , 1962 року народження ( а. с. 30). Тобто, [PERSON] проживаючи у будинку свого батька [PERSON] після його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за законом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з посиланням на те, що [PERSON] помер [INFO] , а Державний акт на право приватної власності на землю виданий 30 березня 2001 року вже після його смерті ( а. с. 12). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивачки на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на спадкове майно за законом, а саме права власності на земельні ділянки загальною площею 1,98 га призначеної для ведення особистого підсобного господарства.

Outcome: approved