Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

22.05.2015 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи зв'язку на конверті поштового відправлення) позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER],зареєстрованого у Центрі ДАІ 1406 08.10.2013 року, позивачу належить на праві власності автомобіль марки Mercedes-Benz, модель VITO 111CD1, 2006 року випуску, кузов (шасі,рама) [NUMBER], двигун- 2148 куб.см.. реєстраційний номер [NUMBER], колір- білий. 09 жовтня 2013 року за актом прийому-передачі № 2355/1 позивач передав, а відповідач [PERSON] прийняв у користування спірний автомобіль для користування та експлуатації, на підставі усного договору. В липні 2014 року позивач звернулася до [PERSON] з вимогою повернути йому автомобіль, на що [PERSON] не реагував, в зв'язку з чим 23 жовтня 2014 року позивач направив до Департаменту ДАІ МВС України повідомлення, з проханням вжити заходів, щодо вилучення та затримання транспортного засобу. До тепер спірний автомобіль позивачу не повернуто, його місцезнаходження не відомо. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER],зареєстрованого у Центрі ДАІ 1406 08.10.2013 року, позивачу [PERSON] належить на праві власності автомобіль марки Mercedes-Benz, модель VITO 111CD1, 2006 року випуску, кузов (шасі,рама) [NUMBER], двигун- 2148 куб.см.. реєстраційний номер [NUMBER], колір- білий. 09 жовтня 2013 року за актом прийому-передачі № 2355/1 позивач передав, а відповідач [PERSON] прийняв у користування спірний автомобіль для користування та експлуатації, на підставі усного договору. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України). Згідно ст..387 ЦК України, Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. З огляду на викладене, оскільки відповідач без законних підстав утримує та використовує майно, яке належить позивачу, то позовні вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння підлягають задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved