Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з даним позовом, в якому просять усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, який належить їм на праві спільної часткової власності, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В квітні 2004 року позивач [PERSON] одружився з відповідачкою [PERSON] , яка в послідуючому була зареєстрована в належному позивачам будинку. Подружнє життя [PERSON] та [PERSON] не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] забрала свої речі та виїхала. На протязі трьох років відповідачка за місцем реєстрації не з"являлася та місце її перебування позивачам не відомо. Позивачі надали до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, проте відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.11.2002 року та договору дарування від 11.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Полуденко М.Ф. позивачі є власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Осіївської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 903 від 24.09.2018 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. Відповідачка [PERSON] була зареєстрована в належному позивачам будинку, як дружина позивача [PERSON] , однак рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що відповідачка, будучи зареєстрованою за вище вказаною адресою, понад чотири роки у вказаному будинку не з"являється. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі №6-709цс1616 від 16 листопада 2016 року). Об`єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved