Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом стягнення банківського вкладу, який уточнив в процесі розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між [PERSON] та відповідачем було укладено договір банківського вкладу від 05.08.2014 р. №SAMDNWFD0070211015700. На підставі цього договору відповідачем відкрито рахунок № 26303613667444, тип рахунку «Депозит плюс», на який позивачем внесено грошові кошти. Договір банківського вкладу було укладено строком на 3 місяця, однак умовами типових договорів банківського вкладу, що опубліковані на сайті відповідача, передбачено процедуру автоматичної пролонгації строку дії договору банківського вкладу, у випадку якщо клієнт після закінчення строку розміщення вкладу не звернувся до відповідача з вимогою про видачу банківського вкладу. [PERSON] укладання договору банківського вкладу підтвержується довідкою відповідача від 28.07.2017 р. 23:12 № R76VS46TRJ376H5F, в якій зазначений перелік договорів банківського вкладу, що були укладені між позивачем та відповідачем. В порядку досудового врегулювання спору представник позивача звернувся до відповідача листом від 09.11.2017, в якому заявив про не продовження терміну дії договору банківського вкладу та вимагав повернення банківського вкладу позивачу. Відповідач банківський вклад не повернув, у звязку із чим позивач вважає своє право порушеним та просить суд стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" вклад у розмірі 81211,87 грн. Ухвалою суду від 02.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 21.03.2018 р. 21.03.2018 р. розгляд справи відкладено на 19.04.2018 р., а 19.04.2018 р. на 29.05.2018 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, що викладені у позовні заяві. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що не визнає позовні вимоги, оскільки у відповідача відсутні документи, що підтверджують особу позивача і позивач не зявилась до відділення відповідача для проведення особистої ідентифікаці. Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи договору банківського вкладу. Представник не заперечувала факту укладання договору банківського вкладу з позивачем та розмір розміщеного банківського вкладу на депозитному рахунку. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (частини 1, 2 ст.1058 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст.633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Фінансовою послугою є операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав, як споживача, регламентовано ЗУ «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами ЦК України. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як встановлено судом, 05.08.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD0070211015700, тип вкладу «Депозит плюс», строк договору 3 місяці. На підставі договору банківського вкладу відкрито депозитний рахунок №26303613667444, на який позивачем внесено грошові кошти. Згідно з довідкою відповідача від 11.04.2018 року 16:46 № D5JLQPU1DL5QC1L6,\~ станом на 11.04.2018 року на рахунку №26303613667444 знаходиться 81211,87\~грн. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінивши надані сторонами докази в обґрунтування їх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що надана відповідачем довідка від 11.04.2018 р. підтверджує факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, як і розмір коштів, які заявлені позивачем до стягнення. 09.11.2017 р. представником позивача відповідачу направлено вимогу про повернення банківського вкладу (а.с.8, 9, 10-11). Ч.2 ст. 1060 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладання договору банківського вкладу, було передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526\~ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Всупереч вищевказаним вимогам законодавства відповідач не виконав зобовязання щодо повернення позивачу банківського вкладу. Згідно з положеннями ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не\~допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved