Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

17 жовтня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивачка просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , яка зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Крім того, у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , який фактично не проживає у вказаному житловому приміщенні, при цьому, позивачка зазначає, що наразі їй невідоме його фактичне місце перебування, адже останній був усиновлений. Враховуючи те, що позивачка має намір приватизувати зазначене житло в інтересах неповнолітньої [PERSON] , при цьому, реєстрація в ній [PERSON] позбавляє можливості реалізувати їй таке право, вона звернулася до суду із вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій зазначила, що повністю підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації просив розглядати справу за його відсутності, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, враховуючи заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації №358 від 22.06.2017 року [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки про місце реєстрації та склад сім`ї від 14.06.2017 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Як зазначає позивачка, зазначене житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] перебуває у державній власності. Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.03.2020 року №062/14-2981 (И-2020), за даними реєстрованих книг, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] - відсутня. Згідно інформації, наданої 21.02.2020 року Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», особовий рахунок для обліку споживання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] відкрито на [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] . Крім того, як вбачається з довідки Київського міського будинку дитини «Берізка» від 12.12.2008 року, [PERSON] був позбавлений батьківського піклування та переданий на усиновлення за місцем реєстрації усиновлювачів. Як зазначає позивачка, неповнолітній [PERSON] дійсно є зареєстрований у зазначеній квартирі, за вказаною адресою, однак згідно листа Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві від 26.12.2013 року, останній був усиновлений новими батьками, яким працівники Службиу справах дітей у телефонному режимі повідомили про необхідність зняття з реєстрації [PERSON] з його попереднього місця проживання, у зв`язку з наміром позивачки здійснити приватизацію квартири. Разом з тим, як вбачається з акту від 31.07.2019 року, [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . - не проживає за місцем своєї реєстрації. Отже, судом встановлено, що з дня реєстрації в квартирі, [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі, його фактичне місце проживання позивачці не відоме, проте він і на даний час перебуває на реєстраційному обліку у вказаній квартирі, що порушує право позивача, яка діє в інтересах неповнолітньої особи та створює їй перешкоди у користуванні майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації [PERSON] порушує права позивача, оскільки це створює їй відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні майном, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою, шляхом позбавлення [PERSON] права користування квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved