overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

20 лютого 2019 року позивач звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до\~укладеного договору № б/н від 28 вересня 2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 11 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] з Умов та правил надання банківських послуг та [PERSON] з "Тарифів банку" додаються до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п.2.1.1.5.7 договору. Овердрафт це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

20 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 07 березня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано виконкомом Булахівської сільської ради Павлоградського району, актовий запис №5. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, відповідач при вирішенні позову покладався на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 07 березня 2009 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Булахівської сільської ради Павлоградського району. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналогічне положення закріплено в ст. 112 Сімейного кодексу України, яка визначає підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач послався на наявність підстав для цього, оскільки шлюбні відносини з відповідачем припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. За таких обставин у суду є всі підстави для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

20 серпня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В заяві послалася на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем має двох малолітніх дітей - сина: [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Просила суд стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача з моменту подачі заяви й до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, на заочне рішення згодна. Відповідач за належного повідомлення у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив слідуюче. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу виконання обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2001 року, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.3) та є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.4,5). Відповідач працює, має задовільний стан здоров"я, інших утриманців не має, однак матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає, діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Вище зазначені обставини відповідач не заперечив, до суду не з"явився. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як вимог даного закону відповідач не дотримується, то позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. В порядку ст.367 ЦПК України суд звертає рішення до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

20 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем проживала з 2008 року по 2015 рік однією сім"єю. На даний час разом не проживають. За період сумісного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач в установленому законом порядку визнав його своїм сином. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоч є працездатним, і може її надавати. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов. В судове засідання позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність. Позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.. 184 СК України. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім"єю з 2008 року по 2015 рік. Ці обставини не заперечував в суді відповідач. Від цих стосунків у них народився син Олександр, [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-ФП № 234116 від 20 серпня 2015 року, виданого відділом ДРАЦС по місту Первомайську Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 609. Дитина проживає з позивачкою, яка утримує її матеріально. Відповідач матеріальної допомоги не надає добровільно, але повинен надавати відповідно до вимог діючого законодавства. Данні про те, що він є непрацездатний або не має можливості надавати допомогу в суда відсутні. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не протирічить закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, тому відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, може бути прийнято судом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

20 серпня 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач [PERSON] знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 14 червня 1997 року Виконавчим органом Залізної міської ради міста Торецька Донецької області, за актовим записом № 22. У шлюбі спільних дітей немає. Сумісне життя не склалося в зв`язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникають постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спільно не проживають. Позивач, його представниця в судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Належно повідомлена відповідач в судове засідання не прибула з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена у порядку, визначеному ч. 6 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання рекомендованих листів з повідомленням про виклик. Приймаючи до уваги, що позивач, його представниця не заперечують проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 280-289 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони по справі припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору і питань щодо утримання дітей у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім`ї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім`ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Відповідачу залишити прізвище " [PERSON] ".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

20 січня 1998 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Осіївської сільської ради Бершадського району Вінницької області за актовим записом №1. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалось, так як вони різні за характерами та темпераментом люди, відповідач зловживає спиртними напоями, ображає її та дітей та влаштовує безпричинні сварки, що призвело до розпаду сім'ї. Діти залишились проживати з матір'ю. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 20 січня 1998 року в Осіївській сільській раді Бершадського району Вінницької області, актовий запис №1. Після розірвання шлюбу залишити прізвище "Байда". Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Крім того, сторони не заявили претензій з приводу спільнонажитого майна, діти від шлюбу проживають з матір'ю та між сторонами немає спору з приводу їх утримання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

20 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 13236 грн. 15 коп. та судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7929 грн. 80 коп. зі сплатою 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 30 жовтня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 13236 грн. 15 коп., з якої 1285 грн. 45 коп. - заборгованість по кредиту, 5361 грн. 67 коп. - заборгованість по відсоткам, 5482 грн. 55 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 606 грн. 48 коп., що підтверджується розрахунком (а/с 5-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

20 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 15867 грн. 17 коп. та судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 9000 грн. 00 коп. зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 15867 грн. 17 коп., з якої 4278 грн. 93 коп. - заборгованість по кредиту, 7926 грн. 47 коп. - заборгованість по відсоткам, 2430 грн. 00 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина) та штраф (відсоток від суми заборгованості) 731 грн. 77 коп., що підтверджується розрахунком (а/с 7-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

20 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 22863 грн. 82 коп. та судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 4840 грн. 00 коп. зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконувала у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 22863 грн. 82 коп., з якої 4832 грн. 60 коп. - заборгованість по кредиту, 16466 грн. 28 коп. - заборгованість по відсоткам, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина) та штраф (відсоток від суми заборгованості) 1064 грн. 94 коп., що підтверджується розрахунком (а/с 6-9). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

20 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить судове засідання проводити за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено,що сторони зареєстрували шлюб в Палаці одруження "Жовтневий" 19.01.1985 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя подружжя не склалося через недовіру та фактично припинилось у лютому 2014 року, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved