Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

27 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати спільною сумісною власністю житловий будинок з побутовими спорудами, що розташований за адресою: смт Воскресенське, вул. Комсомольська, 112 Жовтневого району Миколаївської області, визнати за нею право власності на 1/2 частину цього житлового будинку, а також стягнути на її користь з відповідача судовий збір в сумі 750,00 грн.. Крім цього, просила залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного будинку. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 14 жовтня 1983 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 31. 19 березня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано за спільною заявою подружжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 9. За час шлюбу, а саме: 07 квітня 1987 року сторони за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбали житловий будинок з побутовими спорудами, що розташований за адресою: смт Воскресенське, вул. Комсомольська, 104, який посвідчений секретарем Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] 21 грудня 2000 року рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області Про впорядкування нумерації житлових будинків та земельних ділянок, розташованих в смт. Воскресенське № 12/14 юридична адреса житлового будинку та земельної ділянки по вул. Комсомольська, 104 змінена на вул. Комсомольську № 112. Посилаючись на те, що будинок є їх спальною сумісною власністю, позивач просить провести поділ майна, та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо поділу вказаного нерухомого майна. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги щодо визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачем на 1/2 частину житлового будинку з побутовими будівлями, підтримують в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Справа розглядається в порядку заочного провадження. Розглянувши позов в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 жовтня 1983 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 31 (а.с. 11), який розірваний 19 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 9, свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ФП № 076383 (а.с. 12). 07 квітня 1987 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої був укладений договір купівлі-продажу цілого житлового будинку з усіма побутовими спорудами, що розташований в смт. Воскресенське, вул. Комсомольська, 104 Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого останній придбала вказаний житловий будинок вартістю 7000, 00 рублів. Договір посвідчений секретарем Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований в книзі для записів нотаріальних дій за № 20 (а.с.13-14). Як вбачається з будинкової книги сторони зареєстровані та проживають у спірному житловому будинку, крім того [PERSON] вказаний в книзі як домогосподар (а.с. 19-25). 21 грудня 2000 року рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області Про впорядкування нумерації житлових будинків та земельних ділянок, розташованих в смт. Воскресенське № 12/14 юридична адреса житлового будинку та земельної ділянки по вул. Комсомольська, 104 змінена на вул. Комсомольську № 112 (а.с. 18). Дослідивши інвентаризаційну справу № 708 на домоволодіння за адресою: смт. Воскресенське, вул. Комсомольська, 112 Жовтневого району Миколаївської області, судом встановлений факт придбання 07 квітня 1987 року, а саме в період шлюбу, сторонами спірного житлового будинку (а.с. 64-88). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставі , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як вбачається з ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (чинного на час укладення договору) договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Статтею 3 Закону УРСР Про державний нотаріат передбачалось, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій. Таким чином, секретар виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області мав повноваження щодо посвідчувати договори купівлі-продажу. Відповідно до ст. ст. 16-17 ЗУ Про власність, ст. 22 КпШС України спільною сумісною власністю визнавалось майно, набуте подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною власністю). Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII прикінцеві положення СК України, правовий статус майна, інших обєктів цивільних прав, визначається нормами матеріального права, які діяли на час його набуття (створення). Відповідно до норм ст.ст. 22,28 КпШС України (1969 року), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу вищевказаного житлового будинку та долі сторін в ньому, то майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону України Про власність , для визнання за особою право власності на частку в спірному майні, набутому до 01 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набуті цього майна, оскільки сам по собі факт проживання у створені спільної часткової власності не можу бути підставою для визнання права власності на спірне майно. З досліджених доказів вбачається, що в період шлюбу за спільні кошти сторони придбали спірний житловий будинок. Ст. 3 Сімейного кодексу України передбачає, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно з приписами Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що до складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Справа розглядається за поданими позивачем доказами. Будь-яких заяв, доказів, заперечень відповідач до суду не подавав. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки факт придбання житлового будинку в період шлюбу, підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Відповідно до ст. 79, ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 750,00 грн.

Outcome: approved