overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

29.07.1994 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] Требуховецькій сільській Раді народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 18. Від шлюбу з відповідачкою неповнолітніх дітей немає. З 01 грудня 2019 року між ними припинено сімейно-шлюбних відносин, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, примирення та збереження шлюбу між ними не можливе, оскільки перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, тому [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Ухвалою Летичівського районного суду від 22.10.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 25.02.2021 року о 12 год.. Ухвалою Летичівського районного суду від 25.02.2021 року стронам надано шістемісячний строк для примирення, яке не настало. В судове засідання позивач не з`явився, проте його представник [PERSON] подала заяву в якій просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

29.07.2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі вона проживала сумісно з червня 2001 р. по липень 2014 р. в [ADDRESS]. Шлюб між ними був зареєстрований 4 серпня 2001 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської обл., актовий запис №29. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 8 листопада 2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського РУЮ Харківської обл., актовий запис №76). Позивачка вказує, що спільне життя між ними виявилося невдалим. Протягом останніх 8 місяців відповідач зовсім не цікавиться як росте його син, як почувається, як навчається, чим цікавиться. Позивачка працює листоношею. У неї мала заробітна плата, якої їй з сином ледве вистачає на харчування та оплату комунальних послуг. Батько дитини зовсім не допомагає матеріально, хоча має прибуток. Фізично здоровий та працездатний. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням допомагати їй у вихованні та утриманні дитини, але добровільно допомагати він відмовляється. . Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви до суду і до досягнення ним 18 річного віку. В судове засідання позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви до суду і до досягнення ним 18 річного віку, просила справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст.158 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено що батьком [PERSON], [INFO], являється [PERSON] (а.с.6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 ч.2 СК України "мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку...". Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, згідно ст. ст. 180, 181 ч.3, 182ч.2 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 9). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 12), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи в заочному порядку за правилами Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 80 (а.с. 7). Від сумісного життя сторони дітей не мають. Сім'я сторін розпалась у березні місяці 2013 року з причини різних поглядів на життя, непорозуміння один одного, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Майнового спору сторони не мають. Вивчивши матеріали справи, суд вважає збереження сім'ї сторін неможливим, вважає позов законним, обгрунтованим, підлягаючим задоволенню у зв'язку з тим, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не надала заперечення проти позову. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв*язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Стосовно вирішення питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 243,40 гривень з [PERSON], так як позивач [PERSON], є інвалідом 2 групи, та звільнений від сплати судового збору у відповідності зі ст. 5 ч. 9 ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

29.07.2020 [PERSON] в особі свого представника - адвоката Бородіна Т.В. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Таранівська сільська рада Зміївського району Харківської області, про визнання права власності, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6321786001:01:002:0490, загальною площею 0,2303 гектари, цільове призначення: 0201 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 18 лютого 2020 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області у справі № 621/1505/19 було затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , яка набрала законної сили 04.03.2020. У резолютивній частині зазначеного судового рішення суд постановив: "Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 104,3 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м, матеріал стін: шлакоблок обкладений цеглою, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями і спорудами, (свідоцтво про право власності б/н від 03.06.2003 року, реєстраційний номер майна 1327295)". При цьому, відповідач, обізнаний про існуючий судовий процес щодо житлового будинку, як ще титульний власник зазначеного житлового будинку, що підтверджувалось свідоцтвом про право власності б/н від 03.06.2003, виданим Виконкомом Таранівської сільської ради, розпочав процедуру безоплатного отримання земельної ділянки, на якій розташовано цей житловий будинок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

29.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 27.11.1998 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Єланецького району Миколаївської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З відповідачкою сімейні відносини не склалися, спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згоден, тому просив суд шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у визначений строк відзив до суду не направила, у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 27.11.1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Єланецького району Миколаївської області, актовий запис №49. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище " [PERSON] ". Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

29.08.2014р. до суду подано цю заяву, в якій вказано, що [INFO] померла баба заявника [PERSON], котра проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку. Як спадкоємець за заповітом на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини він прийняв спадщину, що належала спадкодавцю. Зокрема, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Проте нотаріально оформити спадок він не має можливості так як в державному акті на право власності на земельну ділянку спадкодавця допущено помилку. Було вказане прізвище «[PERSON]», тоді як потрібно було внести відповідний дійсний запис - «[PERSON]». В звязку з цим немає відповідності з свідоцтвом про смерть. В зв'язку з невідповідністю зазначених записів заявник не має змоги оформити право власності на земельну ділянку. Той факт, що вказаний документ належить [PERSON] підтверджується тим, що в ньому правильно вказане ім'я та по батькові, а також свідоцтвом про смерть(а.с. 5) та іншими документами, в яких вірно записано прізвище, ім'я, по батькові. Заявник в судове засідання не з'явився, просив провести розгляд справи за його відсутності про що до суду подав відповідну заяву, заяву підтримав в повному обсязі. Гопчицька сільська рада, Погребищенського району, Вінницької області просила провести розгляд даної справи без участі їхнього представника, про що до суду повідомили телефонограмою. Дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 132379 в якому помилково зазначено прізвище „[PERSON]", замість правильного „[PERSON]", належить [PERSON], яка померла [INFO], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявнику реалізувати свої права, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

29.08.2014р. до суду подано цю заяву, в якій вказано, що при перевірці документів, що підтверджують страховий стаж було виявлено, що у довідці заявника про закінчення Чернігівського будівельного ліцею вона вказана за дівочим прізвищем «[PERSON]», тоді як прізвище після укладення шлюбу правильно - «[PERSON]». В зв'язку з невідповідністю зазначених записів заявник не має змоги реалізувати своє право для оформлення пенсії. Той факт, що вказаний документ належить [PERSON] підтверджується тим, що в ньому правильно вказане ім'я та по батькові, а також довідкою Чернігівського будівельного ліцею, в якій вказано, що [PERSON] дійсно навчалась у вищезазначеному навчальному закладі на денні формі навчання. Заявниця в судове засідання не з'явилась, просила провести розгляд справи за її відсутності про що до суду подав відповідну заяву, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Пенсійного фонду України у Погребищенському районі, просила провести розгляд даної справи за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала, про що до суду подала заяву. Дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що видана довідка № 1164 від 27 грудня 2013 року Чернігівським професійним будівельним ліцеєм, в якому зазначено прізвище „[PERSON]", замість нового прізвища „[PERSON]", належить [PERSON], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявнику реалізувати право на пенсійне забезпечення, то його необхідно встановити на підставі ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

29.08.2014 року до суду звернулась позивачка з даним позовом. Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO] Свої вимоги обгрунтовує тим, що з часу народження сина відповідач самоусунувся від його виховання та матеріального забезпечення, має іншу сім"ю . Дане питання розглядалось в органах опіки та піклування та ними було прийнято відповідне рішення про можливість позбівлення батьківських прав відповідача, який проти такого не заперечував. Сторони в судове засідання на 02.12.2014 року не з"явились повторно. Позивачка подала заяву про слухання справи без її участі, проти ухвалення зочного рішення не заперечувала. Суд на піставі ч.4 ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення в даній справі. Дослідивши зібрані по справі докази та з»ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно свідоцтв про народження позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] Згідно рішення Перемишлянського районного суду від 10.11.2011р. шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки ВДВС Перемишлянського РУЮ №338/5/798 від 24.06.2014р. відповідач з лютого по травень 2014 року аліментів не сплачував. Питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина обгрунтоване у розпорядженні Перемишлянської РДА від 07.08.2014р. №244. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звертання до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 ч.1 п.2 Сімейного Кодексу України - батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов'язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини. З зазначених підстав суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] [INFO], - а тому його слід позбавити батьківських прав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

29.08.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 1016,27 грн. шкоди, спричиненої безобліковим користування електроенергією, яке було виявлено 13.04.2014 року працівниками Первомайської філії ПАТ "Миколаївобленерго" під час перевірки оселі відповідача за адресою [ADDRESS] Первомайського району Миколаївської області, а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки відкритою електропроводкою до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку поза приладом обліку, що можливо виявити під час проведення контрольного огляду приладу обліку, в зв'язку з чим було складено акт D 8201 та нарахована шкода за період з 09.04.2014 року по 13.05.2014 року на суму 1016,27 грн. Також позивач просить стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій позов визнала і проти його задоволення не заперечувала, а справу просила розглядати в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, то суд знаходить підтвердженими позовні вимоги про стягнення шкоди у сумі 1016,27 грн. за актом D 8201 за період з 09.04.2014 року по 13.05.2014 року в силу ст. ст. 638, 639 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

29.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в якому вказала, що вона з відповідачем 20.12.2003 р. уклали шлюб, проживали разом до 20.10.2012р. Шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач ніяких коштів на утримання дітей не надає, не приймає ніякої участі в їх вихованні. Відповідач ніде не працює, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, не страждає тяжкими або хронічними захворюваннями. У зв"язку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з"явилася, в своїй заяві підтримала позовні вимоги, просила суд справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, в своїй заяві позовні вимоги визнав повністю, просив суд справу розглянути без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. [PERSON] та [PERSON] одружилися 20.12.2003 р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.12.2003 р. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2004 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.06.2011 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Довідка Таврійської сільської ради №317 від 19.08.2014 року підтверджує, що доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ст.180 Сімейного Кодексу України зобов'язує батьків матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Ч.3 ст.183 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.08.2014 року до досягнення кожною дитиною повноліття.

Outcome: approved