Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом до Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області та просить, визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,61 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Базаліївський», відповідно до Сертифікату серії ХР №0171572, виданого [PERSON] Чугуївською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 25 червня 1997 року №343/1 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01 квітня 2000 року за [NUMBER], в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 12 років добросовісно володіє Сертифікатом серії ХР №0171572 на право на земельну частку (пай), розміром 6,61 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території села Базаліївка Чугуївського району Харківської області, який належить [PERSON], відкрито, безперервно володіє ним з 2002 року, вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право на земельну частку (пай), яке належить померлій, в порядку набувальної давності Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та слухати справу у його відсутність (а.с. 16). Від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, згідно якої він позов визнав в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення та просить розглянути справу у його відсутність (а.с. 17). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення від 25 червня 1997 року №343/1 [PERSON] отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0171572, розміром 6,61 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Базаліївський» село Базаліївка Чугуївського району Харківської області. Відразу після отримання Сертифікату, [PERSON] передала його [PERSON] на зберігання. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Базаліївською сільською радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис №07. З 2002 року ніхто не виявив бажання володіти вказаним Сертифікатом на земельну частку (пай). Натомість, Позивач, [PERSON], з 2002 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР №0171572, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Крім того, [PERSON], є матір`ю [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Базаліївською с/радою Печенізького району Харківської області. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦКУ) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Отже, враховуючи те, що Позивач, [PERSON], 12 років добросовісно володіє Сертифікатом серії ХР №0171572 на право на земельну частку (пай), розміром 6,61 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території села Базаліївка Чугуївського району Харківської області, який належить [PERSON], відкрито, безперервно володіє ним з 2002 року, вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право на земельну частку (пай), яке належить померлій, в порядку набувальної давності. На підставі наведеного та

Outcome: approved