Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

16 березня 2000 року помер [PERSON], який за життя склав заповіт, яким заповів позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул.Центральна, 8, с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], але нотаріусом йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно. Тому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул.Центральна, 8, с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області. Представник відповідача - Семенівська сільська ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно заяви просить розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Криничанська державна нотаріальна контора в судове засідання не зявився, згідно заяви просить розглянути справу без його участі. Дослідивши та перевіривши матеріали справи суд встановив, що позивач є спадкоємцем, померлого 16 березня 2000 року [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 288150, виданим 28 березня 2000 року виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 10, якому на належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Центральна, 8, с.Весела Роща Криничанського району Дніпропетровської області, згідно договору купівлі-продажу будинку від 01 листопада 1985 року, зареєстрованого в реєстрі за №23, посвідчений секретарем Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області відповідно до ст.227ЦК УРСР в редакції 1963 року. Вказана правова норма передбачала і реєстрацію договору купівлі-продажу житлового будинку у відповідному виконавчому комітеті місцевої ради депутатів трудящих. Однак, стаття 227 ЦК України 1963 року\~ не пов'язувала з такою реєстрацією момент виникнення права власності на будинок і ставила дійсність договору купівлі-продажу житлового будинку в залежність від його реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася і підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~2004 року та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно з ч.1\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1\~ст.1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 статтею 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - \~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Протокол № 1, стаття 1 «Захист власності» говорить, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Вищезгадане спадкове майно [PERSON] заповів [PERSON] про що свідчить заповіт від 07 липня 1988 року, який посвідчений секретарем виконкому Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 112, але у встановленому законом порядку позивач не може успадкувати вказане майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно заяви, засвідченої державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори № 1128/01-16 від 19 травня 2017 року у спадкодавця відсутні інші спадкоємці. Враховуючи викладене, те що житловий будинок з господарськими будівлями належав спадкодавцю і входить до складу спадщини у відповідності до\~ст. 1218 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved