Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), приватного нотаріуса Чорнобаївського районного нотаріального округу [PERSON] (далі - відповідач-2) про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем та відповідачем-1 укладено договір довічого утримання (догляду), який посвідчено відповідачем-2. В порушення умов договору з січня 2018 року відповідач-2 не надавала догляду і допомоги позивачу. Так, відповідач-1 допустила заборгованість за спожитий газ у розмірі 2992,32 грн., хоча отримувала пенсію позивача та орендну плату за 2 паї у СТОВ "Світанок". Позивач є інвалідом ІІІ групи, у зв'язку з чим йому самому важко здійснювати догляд за господарством, городом та проводити інші роботи у житловому будинку. Водночас 20 лютого 2018 року він уклав шлюб із [PERSON], яка на даний час забезпечує його увагою та піклуванням. 4 квітня 2018 року позивач направив відповідачу-1 вимогу про розірвання договору довічного утримання у присутності нотаріуса, але відповідач-1 ніяким чином на неї не відреагувала. У звязку з цим, посилаючись на умови договору та норми цивільного законодавства, позивач просив суд розірвати вказаний договір, визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, стягнути з відповідача-1 заборгованість за спожитий газ та судовий збір. 24\~липня 2018\~року на\~адресу суду\~надійшла заява\~позивача про\~уточнення позовних\~вимог,\~відповідно до\~змісту якої\~останній просив\~залишити без\~розгляду позовну вимогу про стягнення з відповідача-1 заборгованості за спожитий газ у розмірі 2992,39 гривень (а.с. 24). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 липня 2018 року вказану заяву задоволено та зазначену позовну вимогу залишено без розгляду. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 24). Відповідач-1 також подала заяву, в якій з позовом погодилася та просила розглянути справу без її участі (а.с. 25). Відповідач-2 про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме кур'єрською поштою, що підтверджується копією реєстру на відправлення кур'єрської кореспонденції від 13 червня 2018 року (а.с. 26). Про причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов, заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 2 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем-1 укладено договір довічного утримання (догляду) (далі - договір) серії НВС № 099675, який посвідчений відповідачем-2 (а.с. 5-6). Предметом договору є житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 54,6 кв.м та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,167 га, кадастровий номер 7125155100:02:000:1216, які розташовані за адресою: вул. Урицького, 16-а, смт. Чорнобай, Чорнобаївський район, Черкаська область, які відчужувач (позивач) передає, а набувач (відповідач) отримує у власність на умовах цього договору (п. 1.1-1.3). Позивач є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копією довідки Чорнобаївської ЦРЛ від 20 березня 2018 року (а.с. 11). 20 лютого 2018 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 20 лютого 2018 року серії І-СР № 148447 (а.с. 9). Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 2.1 договору набувач зобов'язаний надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). Догляд (опікування), що надається набувачем відчужувачу, включає в себе забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо), оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов'язаних з проживанням в зазначеному будинку відчужувача, надання будь-якої іншої допомоги, вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до п.п. 3.1.2 договору відчужувач має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків. Пунктом 4.2 договору передбачено, що договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. 4 квітня 2018 року позивач направив на адресу відповідача-1 вимогу про розірвання договору в добровільному порядку у нотаріуса, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення до листа та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 12-13). Проте відповідач-1 ніяких дій щодо розірвання договору у добровільному порядку не вчинила. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем-1 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем-1, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved