Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 28.01.1995 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Березниківської сільської ради, запис за № 2. Від перебування в шлюбі мають сина [PERSON], [INFO] Вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не складається, відсутнє взаєморозуміння та повага, шлюб носить формальний характер, подальше проживання та збереження сімї неможливе, шлюбні відносини припинилися більше пяти років, спільного господарства не ведеться. У звязку з цим, позивач просить шлюб між ним та відповідачем розірвати, строк на примирення не давати. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву (вх. № 7562 від 31.10.2017 року) про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. (а.с. 13). В судове засідання відповідач не зявилася, надавши суду заяву (вх. № 7535 від 31.10.2017 року) про розгляд справи у її відсутності, позов визнає, проти заявлених вимог не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище яке носила в шлюбі (а.с.14). Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів та доходить слідуючого висновку. ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ у своїй Постанові № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", п. 10 розяснив, що: Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя». Згідно ст. 11 ЦПК України\~- суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 1995 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ФМ № 165043, виданим виконавчим комітетом Березниківської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, запис за № 2 від 28.01.1995 року (оригінал свідоцтва про шлюб додано до матеріалів справи (а.с. 3). Відповідно до ст. 104 ч.2 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 ч.3 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд зважає на те, що відповідач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке носила в шлюбі, а тому вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, зясувавши, що проживання спільним подружнім життям та збереження сімї стало неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не бажає, сімя існує формально, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнає і це не суперечить закону, та не порушує прав, свобод та інтересів подружжя, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, шлюб між позивачем та відповідачем розірвати.

Outcome: approved