Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

24.10.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з цивільним позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у сумі 23 791 грн 84к. Вимоги мотивовані тим, що 13.11.2011року о 22 годині 30 хвилин в м.Києвівідбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу«БМВ» /д.н.з. [NUMBER] / і транспортного засобу «Опель» /д.н.з. [NUMBER]/, внаслідок чого позивачу завдано матеріальну шкоду. Винною особою було визнано водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ АСК «ІнтерТрансПоліс». У добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити страхове відшкодування, а томупозивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом /а.с.2-5/. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердив викладені в позовній заяві обставини, наполягав на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, з викладених у письмових запереченнях підстав просив відмовити у задоволенні позову /а.с.73-74/. Суд, заслухавши учасників судового процесу, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом достовірно встановлено, що 13.11.2011 року о 22 годині 30 хвилин в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «БМВ» /д.н.з. [NUMBER] / і транспортного засобу «Опель» /д.н.з. [NUMBER]/. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року [PERSON]визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.6/. Вказане рішення набрало законної сили і згідно ст.61 ЦПК України є преюдиціальним при вирішенні даного спору. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб позивача, що підтверджується звітом №С11-579/1 від 26.02.2013 року з визначення вартості матеріального збитку та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8,9, 13-48). Судом встановлено, що цивільна відповідальність [PERSON] як особи, що на належній правовій підставі здійснювала під час дорожньо-транспортної пригоди керування автомобілем «БМВ» /д.н.з. [NUMBER] /, була застрахована ПрАТ АСК «ІнтерТрансПоліс». Ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. У системному взаємозв'язку з п.5 ч.1 ст.989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення для вирішення страховиком питання про виплату страхового відшкодування має його повідомлення страхувальником про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок страховика повідомити письмово страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічні роз'яснення й містяться у Постанові Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Ч. 1.ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що підтверджується матеріалами цивільної справи, що вартість завданого власнику транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] складає 73091 грн 84к., ліміт відповідальності страховика складає 50 000грн 00к. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, на підставі наданих у розпорядження суду сторонами доказів в обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON], за умови прийняття судом та відсутності доказів зі сторони відповідача щодо виконання грошового зобов'язання, підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача шкоди у сумі 23091грн 84к. Незважаючи на роз'яснення головуючим по справі, в разі заперечення розміру страхового відшкодування необхідності проведення експертизи, відповідач, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористався на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Власне суб'єктивне твердження останнього стосовно його незгоди в частині розміру страхового відшкодування, не підтверджується жодним письмовим доказом та в повному обсязі спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору /а.с.1/ і з проведеної оцінки майна у сумі 700 грн 00к. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності,

Outcome: approved