Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

2 серпня 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №428, серія та номер: НАА №381108, НАА №381109, посвідченого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] є власницею будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Позивач зареєстрована у вище зазначеному спірному будинку та мешкала в ньому до жовтня 2015 року. Разом з позивачем у спірному будинку проживав та зареєстрований її брат - [PERSON]. В жовтні 2015 року після вживання алкогольних напоїв, відповідач вигнав позивача з будинку та заборонив їй повертатися до нього. Усі намагання позивача потрапити до будинку закінчилися невдачею, відповідач навіть завдавав позивачу тілесні ушкодження, коли вона в черговий раз намагалася потрапити до свого будинку. Таким чином, на сьогоднішній день відповідач продовжує проживати у спірному будинку, а позивач вимушена винаймати собі житло для проживання в м. Синельниково. [PERSON], відповідно до вище зазначеної інформаційної довідки є єдиною власницею будинку [ADDRESS] а тому має повне право безперешкодно користуватися своєю власністю. За час проживання в спірному будинку разом з відповідачем, останній зловживав спиртними напоями, на ґрунті чого відповідач влаштовував сварки та завдавав тілесні ушкодження позивачу, погрожував фізичною розправою. Після того, як відповідач вигнав позивача з будинку, він продовжує вести аморальний спосіб життя: приводити до будинку своїх знайомих та влаштовувати з ними посиденьки за розпиттям алкогольних напоїв. Крім того, проживаючи у будинку відповідач псує його та господарські конструкції на подвір'ї. Коли позивач останнього разу намагалася потрапити до свого будинку вона бачила, що відповідач повністю зруйнував розташований у дворі колодязь, демонтував усі металеві вироби, які тільки були в будинку та на подвір'ї та здав на металобрухт, частково демонтував шиферну огорожу. Відповідач систематично псує належний позивачу житловий будинок, погрожує позивачу фізичною розправою у разі її з'явлення біля будинку. Позивач має об'єктивні побоювання щодо погроз відповідача, оскільки останній раніше судимий за тяжкий злочин, зловживає спиртними напоями та не контролює власної поведінки. Виселення відповідача з належного позивачу житлового будинку є необхідним і з огляду на те, що у разі вселення до будинку на підставі судового рішення, позивач не зможе проживати під одним дахом разом з відповідачем з огляду на його не припустиму поведінку, а також із огляду на те, що відповідач може повторно вигнати позивача з належного їй на праві власності будинку, тому просить суд усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування своїм [ADDRESS] виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що брат проживає в її домі, заявляє свої права, вигнав її та співмешканця з будинку. Брат ховається від людей. Просить позов задовільнити. Представник позивача [PERSON] просить позов задовільнити та прийняти заочне рішення, так-як відповідач ухиляється від отримання повістки. Свідок [PERSON] пояснив, що являється співмешканцем позивача. В серпні 2015 року [PERSON] вигнав їх із будинку. В травні 2016 року приїжджав до будинку позивача. В серпні 2016 року та 18 вересня 2016 року бачив [PERSON] вдома. Відповідач, будучи увідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не увідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає повному задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач є власницею будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 428, серія та номер НАА № 381108, НАА № 381109, виданий 27 травня 2014 року (а.с.7). До жовтня 2015 року відповідач, як член сім'ї позивача проживав та був зареєстрований за місцем проживання у належному позивачу будинку. На теперішній час позивач не проживає в будинку, так-як відповідач її вигнав. Відповідно до ч.1, 2 ст.319, ч.1 ст.383 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З аналізу вказаних норм вбачається, що при вселенні будь-яких осіб в житлове приміщення його особа на свій розсуд реалізовує наявні у неї повноваження власника майна у вигляді житлового приміщення для задоволення особистих потреб, потреб членів своєї сім'ї або інших осіб. При цьому суд вважає, що диференціація осіб, яким власник надає право користування належним йому майном означає і диференціацію підстав для такого користування. Зокрема, для членів сім'ї такими першочерговими підставами є укладення шлюбу, наявність кровних (чи за законом всиновлення тощо) родинних відносин, ведення спільного господарства, спільного побуту і т.д. відповідно до ст.3 СК України. Підставою надання права користування іншим особам є договір найму, оренди, сервітут. На думку суду зникнення підстави для вселення і користування житловим будинком за відсутності у власника відповідної волі та/чи згоди припиняє право користування особи належним власникові будинком, що надає власнику право на звернення до суду з позовом про захист права власності на підставі ст.391 ЦК України. При цьому, як зазначено у рішенні ВССУ від 23 грудня 2015 р. "…обов'язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. В даному випадку на відповідачів покладається обов'язок по доведенню факту правомірності їх проживання у будинковолодінні…". Відповідач доказів правомірності його проживання у належному позивачу будинку суду не надав (договору оренди, найму, сервітуту тощо). Відповідно до ч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. На підставі ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Як передбачено ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст.165 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідач у розумінні статті 64 ЖК України являвся членом сім'ї власниці будинку. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 162 ЖК України, визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вбачається з позовної заяви відповідних угод між сторонами не укладалось. Звернення до суду зі вказаним позовом виключає намір позивача укласти з відповідачем договір найму/оренди житла, бо будинок потрібен їй для власного проживання. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, бо право користування належним позивачу будинком у відповідача відсутнє. Суд не може взяти до уваги пояснення свідка, так-як він є зацікавленою стороною по справі, а саме співмешканцем позивача. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1102,40 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved