Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання таким, що втратив право користування та зняття з реєстрації. В позовній заяві вказує, що 03 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м Запоріжжя, [ADDRESS]. Вказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному та зареєстрована за ними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 03.06.2016 року, що підтверджується витягом № 60594622. На теперішній час відповідач [PERSON]. залишається зареєстрований у квартирі, що належить [PERSON] та [PERSON]В на праві власності. Відповідач в усній формі відмовляється зніматись з реєстраційного обліку у звязку з чим позивач звернувся до суду. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні житлом- квартирою за адресою м.Запоріжжя, [PERSON], 22 кв.21 шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, представник відповідача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності без проведення фіксації судового процесу, проти задоволення позовних вимог не заперечує. В судове засідання представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не зявився, причину неявки суду не повідомив. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]. належить право власності на 1/2 частину квартири № 21 в будинку № 22 по [PERSON] в м. Запоріжжі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.062016 року, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстровий номер 4429, а також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 60594622 від 03.06.2016 року. Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 23.06.2016 року відповідач [PERSON] зареєстрований в спірній квартири. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до норм ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до норм ст.319 ЦК України встановлено, що Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зазначена постанова є обовязковою для суду з огляду на положення частини 1 статті 360-7 ЦПК України . Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову\~\~відповідно до вимог ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved