Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

31 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті в порядку статті 317 ЦПК України. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 листопада 1980 року. Вони були зареєстровані і проживали за адресою: [ADDRESS] , та вони є внутрішньо переміщеними особами, їх фактичне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 1204000323 та № 1204000324 від 11 листопада 2014 року. [INFO] [PERSON] помер в м. Голубівка (м. Кіровськ) Луганської області. 03 липня 2020 року заявниця отримала свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , видане відділом запису актів громадянського стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної республіки, актовий запис № 266. Зазначений запис зроблений на підставі лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 470 від 26 червня 2020 року, виданих Державним закладом «Луганське республіканське бюро судово-медичної експертизи» Луганської Народної республіки, де причиною смерті чоловіка є дифузний дрібновогнищевий кардіосклероз. Вказані медичні документи, які підтверджують факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території, за своєю формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Також не може вважатися легітимним на території України і видане заявниці свідоцтво про смерть [PERSON] , адже його було видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому зазначений документ не може створювати правових наслідків для осіб, яким його було видано. Заявниця 26 серпня 2020 року звернулась до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , однак листом від 26 серпня 2020 року №1557/20.17-36 їй відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті в зв`язку з тим, що вищезазначене свідоцтво про смерть не може бути підставою для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для отримання нею, як членом сім`ї покійного, грошової допомоги на поховання та недоотриманої пенсії. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровськ Луганської області, громадянина України, який помер [INFO] у м. Голубівка (попередня назва м. Кіровськ) Луганської області, Україна. Заявниця надала до суду заяву в якій вимоги підтримує та просить провести розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням ст. 317 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8) була дружиною [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13), що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу виданим відділом РАГС Ворошиловградської області, актовий запис № 379 (а.с. 11). На підтвердження факту смерті [PERSON] до суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відповідний актовий запис №266, видане управлінням юстиції Міністерства Луганської Народної Республіки (а.с. 10). Також надано й інший документ виданий органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України зокрема лікарське свідоцтво про смерть № 470 від 26 червня 2020 року (а.с. 9). Як встановлено судом, [PERSON] помер у м. Голубівка (м. Кіровськ) Луганської області, а саме на тимчасово окупованій території України. Причина смерті [PERSON] - дифузний дрібновогнищевий кардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті від 26 червня 2020 року (а.с. 9). На цей час заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть її чоловіка встановленого зразка, оскільки надані нею документи, що підтверджують смерть [PERSON] , на території України не визнаються та не приймаються державними органами. Відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видані заявнику лікарська довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть не вважаються документами, що мають юридичну силу на території України і не можуть створювати правових наслідків. Для отримання передбаченого діючим законодавством України свідоцтва про смерть [PERSON] заявниця звернувся до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , але листом їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті чоловіка необхідно заявниці для оформлення державної реєстрації його смерті. Судом встановлено, що та обставина, що [PERSON] помер [INFO] , знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і була доведена зібраними та дослідженими судом належними письмовими доказами, а саме: лікарською довідкою про причину смерті № 470 від 26 червня 2020 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної республіки, актовий запис за № 266; листом Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26 серпня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] помер [INFO] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню, як обґрунтована. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З урахуванням вимог вищевказаної статті судом копію цього рішення на виконання буде надіслано до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Пунктом 8 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. З урахуванням вказаних вимог діючого законодавства суд допускає негайне виконання цього судового рішення. Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved