Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

15 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з названим позовом, який в подальшому уточнив, та просив визнати за ним право приватної власності на майнові права за договором №Т/5/291 від 24.09.2007 року, під якими розуміються майнові права на квартиру [ADDRESS] Визнати незаконним та скасувати акт приймання-передачі квартири №291 від 23.09.2013 року та зобов`язати виробничо-комерційну фірму «Тірас» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю переоформити на ім`я [PERSON] права та обов`язки покупця за договором №Т/5 291 від 24.09.2007 року та передати майнові права, а саме квартиру [ADDRESS] згідно п.6.1, 6.2 Договору №Т/5/291 від 24.09.2007 року. Також просив судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що в 2007 році він вирішив придбати нерухоме майно на території України в м. Одесі. З цією метою він звернувся до [PERSON], з якою на той час перебував в зареєстрованому шлюбі, однак фактично шлюбних стосунків не підтримував. В липні 2007 року [PERSON] знайшла квартиру, переславши йому проект, однак повідомила, що будинок повністю не збудований та не введений в експлуатацію, а від так купити можна лише майнові права. Позивач стверджує, що грошові кошти на придбання квартири він отримав від [PERSON], з якою з 2006 року перебуває в фактичних шлюбних відносинах, на підставі договору дарування від 17.07.2007 року. Занепокоєний довгим будівництвом будинку, влітку 2012 року, будучи в м. Одесі, позивач відвідав будівельну компанію ВКФ «Тірас», де дізнався, що дійсно будинок не введений в експлуатацію, а також те, що договір купівлі-продажу майнових прав № Т/5/291 від 24.09.2007 року укладений на ім'я [PERSON], вартість квартири за договором становить 211 842, 45 гривень, що в еквіваленті 41 949 дол. США за курсом 5,05 грн за 1 дол. США. Позивач вказує на те, що небажання [PERSON] визнати його право власності, а також відмова ВКФ «Тірас» переоформити договір купівлі-продажу № Т/5/291 від 24.09.2007 року і визнати його покупцем по вищевказаному договору, стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи на його безпідставність. Представник відповідача виробничо-комерційної фірми «Тірас» у судове засідання з'явився, однак у судовому засіданні було встановлено, що строк його довіреності закінчився, повідомив суду про те, що подав до канцелярії нову довіреність, яка підтверджує його повноваження, але вона отримана судом не була. В минулих засіданнях проти задоволення позову не заперечував, залишаючи його вирішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що з 08 травня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17 вересня 2009 року рішенням мирового судді судової дільниці № 45 м. Якутська було розірвано. 17 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування грошових коштів, згідно умов якого [PERSON] зобов'язалась безоплатно передати [PERSON] грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, вищевказані грошові кошти призначались для придбання нерухомого майна в м. Одесі. З цією метою він звернувся до відповідачки [PERSON], з якою на той момент перебував у зареєстрованому шлюбі, однак фактично шлюбних відносин не підтримував з 2003 року. Як вбачається з довідки № 165 від 11.06.2013 року [PERSON] в період з 01.09.2007 року по 30.09.2007 року з Московської філії АБ «Таатта» ЗАТ проводились перекази грошових коштів в іноземній валюті на ім'я [PERSON]. [NUMBER] в OJS COMPANY RAIFFEISEN BANK AVAL, ODESSA, UKRAINE в сумі: 06.09.2007 року - 22 000 дол. США; 12.09.2007 року - 20 000 дол. США; 19.09.2007 року - 2 000 дол. США та 18.09.2007р. - 23 000 дол. США; 30 серпня 2007 року між [PERSON] та ПП «Агенство по торгівлі нерухомістю «Альянс-Таірово» було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг. Згідно умов якого, а саме п. 1.1 Виконавець зобов'язується надати Замовнику інформаційно-консультативні послуги в порядку, передбаченому договором, а Замовник зобов'язується прийняти послуги и оплатити їх згідно Договору. Відповідно до п.1.2 вищевказаного Договору інформаційно - консультативні послуги, передбачені даним Договором надаються з умов підбору Виконавцем Замовнику квартири чи майнових прав на квартиру для її подальшого придбання Замовником у власність. Після чого, 24 вересня 2007 року між Виробничо-комерційною фірмою «Тірас» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю в особі директора Парадовського Олександра Вікторовича та [PERSON] було укладено Договір № Т/5/291 купівлі-продажу майнових прав. Згідно п. 3.1 Договору, в порядку передбаченому даним договором, продавець зобов'язується побудувати об'єкт будівництва та передати покупцю майнові права на квартиру, з наступною передачею в натурі квартири після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, а покупець зобов'язується сплатити продавцю договірну ціну, і прийняти квартиру, характеристика якої вказана в п. 4.1 Договору. Відповідно до п. 4.1 майнові права на квартиру, які є предметом договору, з наступною передачею в натурі покупцю: квартира [ADDRESS], секція 4, поверх - 7, кількість житлових кімнат - 1, загальна площа квартири 46, 61 кв.м.. Як вбачається з 5.1 сторони дійшли згоди, що вартість майнових прав на квартиру на час укладення даного договору складає 211 842, 45 гривень, що в еквіваленті становить 41 949 дол. США по курсу 5,05 гривень за 1 дол. США. Того ж дня, 24 вересня 2007 року [PERSON] сплатила всю суму передбачену договором, що підтверджується платіжним дорученням № 12/1480/RO. Заперечуючи проти задоволення позову, представники відповідача [PERSON] стверджували, що дана квартира придбалась нею, для своїх потреб та за її власні кошти, однак в ході розгляду справи не надали доказів того, що у відповідачки були власні кошти на придбання квартири, а також не змогли спростувати доводів позивача про надання їй коштів на придбання спірної квартири та пояснити, для чого ж тоді позивач перерахував особі, з якою не проживав ще з 2003 року, такі великі кошти в іноземній валюті. Твердження представника відповідача про те, що ці кошти були перераховані позивачем просто на утримання колишньої дружини, не знайшли свого підтвердження під час судового засідання. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не можу грунтуватися на припущеннях. Згідно п.2 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею , ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Рішенням мирового судді судової дільниці № 45 м. Якутська від 17 вересня 2009 року встановлено той факт, що сторони по справі з 2003 року не перебувають у шлюбних відносинах, вказане також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно із ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між суб'єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб'єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об'єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов'язання як правовідношення. Предметом договору є зобов'язання, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього, речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплене за позивачем майнове право, отримане в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та яким позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Як вбачається з укладеного договору, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири, тим самим позивач, будучи інвестором, вклав у будівництво об'єкту нерухомості власні кошти, а тому він до здавання об'єкту нерухомості в експлуатацію є власниками майнових прав на об'єкти інвестування. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна (Квартири) та прийняття його до експлуатації Інвестору належать майнові права на нього. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Також задоволенню, на думку суду, підлягають і вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування акту приймання-передачі квартири №291 від 23.09.2013 року, так як на підставі вказаного акту відповідач може отримати правовстановчі документи на спірну квартиру, що. Враховуючи вищевикладене, призведе до порушення прав позивача. У зв'язку з наведеним суд вважає, що є усі підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], виробничо-комерційної фірми «Тірас» про визнання права власності на майнові права за договором, визнання незаконним та скасування акту прийому-передачі, зобов`язання виконати певні дії, так як він є обгрунтованим та законним та підтверджується матеріалами справи. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3 670,04 гривень. Також суд вважає, що зазначену суму судового збору слід стягнути саме з відповідача [PERSON], так як даний спір виник саме з її вини. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved