Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

29 травня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. У обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2009 року по 23 грудня 2014 року та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та з цього часу перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться його долею, не відвідував вдома. Відповідач участі у вихованні сина не бере та матеріально його не утримує, а тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила позов задовольнити та пояснила, що з 2013 року відповідач дитину не відвідує, не спілкується з сином, його життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи мається нотаріально посвідчена заява відповідача , в якій він просить судові органи розглядати справу про позбавлення батьківських прав без його участі та дає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], у зв'язку з тим, що з моменту його народження він не приймає участі у його вихованні і не надає коштів на утримання ( а.с.5) Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради не заперечував проти задоволення позову, враховуючи, що батько вихованням та утриманням дитини не займається. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Малолітній [PERSON] народився [INFO] року в м. Полтаві, його матір'ю є [PERSON], батьком - [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження від 20 жовтня 2010 року ( а.с.8). У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини: не піклується про дитину, про її духовний, фізичний та моральний розвиток, матеріально дитину не утримує, дитину не відвідує, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідача ( а.с.5). Згідно з актом від 18 березня 2015 року, посвідченого начальником КП "Житлово-експлуатаційна організація № 2" [PERSON], який є батьком [PERSON], дитину за місцем проживання не відвідує, не приймає участі у його вихованні та догляді ( а.с.9). Згідно з висновком виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, затвердженого рішенням № 146 від 11 липня 2017 року, було визнано за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], який не виконує покладені на нього обов'язки, не приймає участі у вихованні дитини ( а.с.29). Враховуючи, що відповідач ухиляється від обов'язків щодо виховання сина, що було підтверджено протягом судового засідання, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно малолітнього сина. Згідно зі ст.141 ЦПК України х відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved