Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в Радивилівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, зареєстрована, але не проживає більше 9 років відповідач (колишня невістка). Зазначає, що реєстрація відповідача створює значні незручності, як власнику житла. Ухвалою Радивилівського районного суду (суддя Панчук М.В.) від 23.05.19 р. відкрито провадження у справі № 568/577/19 та призначено позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 року справу №568/577/19 передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Сільман А.О. Ухвалою від 28.12.2020 р. позовну заяву прийнято до провадження суддею Сільман А.О. Ухвалою від 02.02.2021 р. розгляд справи відкладено на 24.02.21 р. В судове засідання призначене на 24.02.2021 р. та 02.02.2021 р. відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань до суду від відповідача не надходило, правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання від 24.02.21 р. позивач не з`явився. Водночас, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без його участі Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на будинок, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Разом з тим, з виписки з господарської книги від 09.01.2019 р. вбачається, що головою домогосподарства будінковолодіння за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON] , свідоцтво на право власності не видавалось. Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів від 20.03.2019 р., в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрована, зокрема, [PERSON] - невістка власника будинка. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.03.19 р. у вказаному будинку зареєстрована, але не мешкає більше 9 років [PERSON] . Крім того, згідно актів обстеження комісії Козинської сільскої ради від 02.02.2021р. [PERSON] не проживає за вказаною адресою, місцезнаходження її невідоме. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У статті 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності закріплено також статтею 321 Цивільного кодексу України. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час розгляду справи, встановлено, що відповідач не проживає понад 9 років в будинку за адресою: [ADDRESS] , договір на користування житлом з власником будинку не укладав, реєстрація відповідача за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню позивачем своїм майном. Відповідно до вимог частини другої ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування житловим приміщенням підлягає припиненню відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо позбавлення права користування спірним приміщенням. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимога в частині зняття відповідача з реєстраціїдо задоволення не підлягає, оскільки усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є правовою підставою для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви слід покласти сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved