Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

16.01.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом з проханням визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона проживає за вказаною адресою та дане житло належить їй на праві приватної власності. За даною адресою також прописаний відповідач [PERSON] який був співмешканцем позивачки. В добровільному порядку відповідач знятися з місця реєстрації за вказаною адресою відмовляється. В зв'язку з тим, що він більше шести місяців не проживає за вказаною адресою, за надані комунальні послуги кошти не сплачує, вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила визнати [PERSON] таким, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та повідомив, що добровільно хоче знятись з реєстрацією за вказаною адресою, однак позивачка не дає йому потрібних документів. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Позивачці на праві приватної власності належить 1/2 житлового будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.05.2007 року посвідченим державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрованим в реєстрі за № 1992. Інша 1/2 даного нерухомого майна згідно технічного паспорту належить [PERSON]. Відповідно до домової книги, [PERSON] прописаний за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Таким чином, за правилами даної норми власник майна за допомогою негаторного позову може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження власним майном. Відповідно до ст. 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення за ними зберігається протягом шести місяців. Непроживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом. Свідченнями позивача, встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає тривалий час, а саме з травня 2014 року. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, згідно ч. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування вказаним жилим приміщенням та підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження понесення витрат по сплаті судового збору позивач надав до суду квитанцію за № 13 від 15.01.2015 р., а також квитанцію б/н від 15.01.2015 року про сплату коштів за правову допомогу на суму 950 грн. Враховуючи вимоги ст. 88 ч. 1 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1193,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved