Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

19 травня 2021 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю Кравчик І.П. звернувся до Макарівського районного суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладеного кредитний Договір № 014-29073-100413 (далі - Договір від 10.04.2013). Відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит на умовах поворотності, платності, строковості у сумі 21465,32 грн, з кінцевим строком погашення до 09 квітня 2016 року. 27 квітня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та TOB «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 409/К відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь TOB «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 014-29073-100413 від 10 квітня 2013 року. Внаслідок невиконаня відповідачкою умов Договору від 10.04.2013, станом на 14 травня 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 26290,09 грн, з яких, 20465,50 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 1,84 грн - прострочені відсотки за користування кредитом, 1818,35 грн - 3% річних, 4004,40 грн - інфляційні, тому просить стягнути із відповідачки на користь позивача заборгованість у загальному розмірі - 26290,09 грн та сплачені судові витрати у розмірі 2270,00 грн. У судове засідання сторони повторно не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідачка - за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відсутня за такою адресою, про причини неявки не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, позов підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 10 квітня 2013 року шляхом підписання Заяви № 014-29073-100413, уклала з публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" договір про надання банківських послуг (далі - Договір), відповідно до якого отримала кредит в розмірі 21465,32 грн, строком на 36 місяців на придбання товарів (п.п.2.1, 2.3 Договору від 10.04.2013) (а.с.10 - копія заяви). За умовами цього Договору сторони погодили фіксований розмір процентної ставки на рівні 0,01% річних (п.2.4 Договору). Відповідачка зобов`язувалась погашати кредитну заборгованість щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 1000,00 грн., у відповідності до Графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до Пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї пропозиції, на відкритий рахунок (п. 4 ч. 5 Договору від 10.04.2013). Сторони узгодили, що у разі пропущення строків сплати платежів, банк має право наступного календарного дня нарахувати та стягнути штрафні санкції в розмірі 10 % суми невиконаного зобов`язання, але не менше або не більше 250,00 грн (п. 5 ч. 5 Договору від 10.04.2013). 27 квітня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та TOB «Росвен Інвест Україна» укладений договір № 409/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь TOB «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами (а.с.5-6). Із Реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу № 409/К від 27 квітня 2018 року вбачається, що позивач TOB «Росвен Інвест Україна» набув право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 014-29073-100413 від 10 квітня 2013 року на загальну сум у заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 20467,34 грн., що складається із простроченої заборгованості по тілу кредиту - 20465,50 грн та прострочених відсотків за користування кредитом - 1,84 грн, які були нараховані первинним кредитором ПАТ «Дельта Банк» (а.с.7). Відомостей про погашення відповідачкою заборгованості суду не надано. Вказаний розмір заборгованості відповідачкою не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростований. Відповідачка відзив на позов не подала. Крім того Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» просить стягнути із відповідача 3 % річних в розмірі -1 1818,35 грн та інфляційних втрат - 4004,40 грн. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК України) Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості. Такої правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19. Відсотки за кредитним договором нараховані первинним кредитором ПАТ «Дельта Банк» відповідно до умов Договору від 10.04.2013, тому вимога щодо стягнення прострочених відсотків підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченою цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене вище, вбачається, що вимоги позивача щодо стягнення із відповідачки суми інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочення сплати боргу за період прострочення підлягають задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачкою умов Договору від 10 квітня 2013 року, враховуючи, що фактично отримані та використані нею кошти та нараховані відсотки за користування кредитом в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість в загальному розмірі 26290,09 грн. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн (а.с.27 - платіжне доручення). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню із відповідачки на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved