Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

31.08.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнювала, та відповідно до позовної заяви в редакції від 14.12.2016 року, просить усунути перешкоди у користуванні проходом між суміжними ділянками, які належать на праві приватної власності позивачу та відповідачу [PERSON] по вул. Авдєєва-Чорноморського, 9, у м. Одесі, шляхом зобов'язання відповідачів вчинити певні дії. При цьому позивач посилається на те, що позивач та відповідач [PERSON] є власниками суміжних земельних ділянок, та відповідачі, як зазначає позивач, чинять їй перешкоди у користуванні проходом між ділянками, у зв'язку із чим змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просять задовольнити. Відповідач [PERSON], який діє від власного імені та на представництво відповідача [PERSON], у судовому засіданні підтримав надані відповідачем [PERSON] письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності серії І-ОД № 057515, виданого 02.02.2000 року Одеською міською радою на підставі рішення Одеської міської ради від 14.09.1999 року № 284-ХХІІІ, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0665 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Київського району м. Одеси, вул. Плієва, 9 /а.с. 8/. Згідно договору дарування від 22.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], реєстровий номер №4-35, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки № 15, площею 0,0471 гектарів, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва-Чорноморського, 9, кадастровий номер якої 5110136900:24:005:0096 /а.с. 75/. Вказана обставина підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 76/ та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 80-81/. Судом досліджено наявні в матеріалах справи плани та схеми вул. Авдєєва-Чорноморського, 9 у м. Одесі. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]Є є власниками суміжних земельних ділянок. Вказана обставина у ході розгляду справи не оспорювалася та визнавалася сторонами. Згідно акту дослідження земельної ділянки по вул. Плієва, 9, складеного 03.10.2015 року ОСОН КМ «10-та станція Великого Фонтану» в м. Одесі № 84/0310 за зверненням [PERSON] з приводу захоплення загальної доріжки, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] здійснили порушення щодо користування загальною доріжкою для виходу на вул. Авдєєва-Чорноморського, а саме: перекритий забором вхід, який раніше складав 110 см., а тепер 40 см.; тротуарна плитка викладена так, що звужує доріжку у різних місцях до 60-70 см.; на інших 60 см. доріжки залито бетон східцями, що не дає можливості проїхати колясці з дитиною; зроблена штроба для електрики /а.с. 25/. Судом досліджено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.07.2015 року, прийняте працівником Київського РВ м. Одеси від [PERSON] про захоплення сусідами проходу /а.с. 94-95/ та від 25.06.2016 року /а.с. 135-137/, а також висновок по матеріалам ЖЄО, затверджений 27.07.2015 року начальником Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області /а.с. 93/. З даного висновку вбачається, що до оператора 102 надійшло повідомлення про конфлікт, що стався за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва-Чорноморського, 9/13. Висновком встановлено, що в даних матеріалах вбачаються цивільно-правові відносини, які слід вирішувати у судовому порядку. Доводи позивача підтверджені також листом ТОВ «Техносистеми плюс» від 21.06.2016 року, яким повідомлено позивача [PERSON], що у звязку із встановленням електричних воріт повністю перекрито доступ до частини периметру ділянки позивача, в тому числі перекрито доступ силам та засобам МНС у випадку виникнення пожежі на ділянці /а.с. 141/ Судом також досліджено фото таблиці, що містяться в матеріалах справи. Матеріали справи містять технічний звіт, по визначенню меж земельних ділянок між власниками державних актів за адресами: м. Одеса, Київський район, вул. Плієва /вул. Авдєєва-Чорноморського/, 9 та вул. Плієва /вул. Авдєєва-Чорноморського/, 9/13, виконаний ДП «Укргеоінформ» на замовлення [PERSON] /а.с. 44-56/. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду"№ 5 від 12.06.2009 року розяснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. У ході розгляду справи відповідач [PERSON], який діє від власного імені та на представництво відповідача [PERSON], заперечував проти допустимості та належності технічного звіту, виконаного ДП «Укргеоінформ», як доказу по справі. У звязку із чим, ухвалою суду від 26.07.2016 року по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу. З висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи № 099/2016, складеного 08.11.2016 року /а.с. 159-178/, слідує, що: -фактичні межі та площа земельної ділянки, яка належать на праві приватної власності [PERSON], кадастровий номер якої 5110136900:24:005:0203, не відповідає межам та площі, вказаним у державному акті, а саме більше на 6,68 кв.м.; фактичні межі та площа земельної ділянки, яка належать на праві приватної власності [PERSON], кадастровий номер якої 5110136900:24:005:0096, не відповідає межам та площі, вказаним у державному акті, а саме більше на 17,55 кв.м.; для поновлення меж земельних ділянок у відповідність до меж, вказаних у державних актах, необхідно провести дослідження і обміри земельних ділянок суміжних власників. -прохід загального користування між земельною ділянкою, яка належать на праві приватної власності [PERSON], кадастровий номер якої 5110136900:24:005:0203, та земельною ділянкою, яка належать на праві приватної власності [PERSON], кадастровий номер якої 5110136900:24:005:0096, в натурі не існує. -Для відновлення проходу загального користування між земельними ділянками необхідно виконати будівельні роботи: демонтаж частини існуючих воріт з вбудованою хвірткою, які встановлені для забезпечення вїзду (входу) на земельну ділянку [PERSON] на відстані 1,15 м. від межі земельної ділянки, яка належить [PERSON] з фасадної частини земельної ділянки; демонтаж частини існуючої огорожі з тильної частини земельної ділянки, яка належить [PERSON] на відстані 1,31 м. від межі земельної ділянки, яка належить [PERSON] У ході розгляду справи як сторона позивача [PERSON], так і сторона відповідача [PERSON] та [PERSON] заявляла клопотання про допит свідків. Проте, представник позивача після ознайомлення із матеріалами справи, а саме із висновком комплексної судової земельно-технічної експертизи № 099/2016, складеним 08.11.2016 року, надав до суду заяву, в якій відмовляється від допиту свідків. Сторона відповідача в порушення положень ст. 136 ЦПК України у заяві про виклик свідків не вказала обставини, які свідки можуть підтвердити. Вказані невідповідності у порядку ст. 10 ЦПК України були розяснені судом відповідачу [PERSON], та не були усунені в ході розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, судом встановлено, що позивачу [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні проходом між суміжними ділянками, які належать на праві приватної власності позивачу та відповідачу [PERSON] по вул. Авдєєва-Чорноморського, 9, у м. Одесі. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо відсутності будь-яких перешкод у позивача в користуванні проходом між суміжними ділянками, оскільки вказані заперечення спростовуються дослідженими матеріалами справи, та фактично визнавалися самим [PERSON] при наданні суду пояснень у ході розгляду справи, зокрема після ознайомлення із висновком судової експертизи. Так, [PERSON] у судовому засіданні вказав, що його дивує, що судовий експерт не побачив прохід між суміжними ділянками сторін, так як прохід існує, однак, за для безпеки позивача та сімї відповідача, ними було влаштовано ролети та ворота, які закриваються на електричний ключ. Вказаний електричний ключ [PERSON] згодний надати і позивачу для користування, з метою безперешкодного потрапляння до земельної ділянки та вільного проходу по доріжці. Суд зазначає, що надане [PERSON] клопотання від 15.12.2016 року з аналізом висновку експерта свідчить про намагання сторони відповідача необґрунтовано затягнути розгляд справи, а вимогу відповідача викликати до судового засідання експерта та геодезиста, суд вважає взагалі безпідставною. Так, висновком експерта чітко та однозначно зафіксовано порушення прав позивача та захоплення відповідачами проходу між суміжними земельними ділянками. Отже, суд зазначає, що позивач правомірно звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, так як незважаючи на те, що суміжними землевласниками є позивач та відповідач [PERSON], однак судом встановлено, що перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачу чиняться не тільки [PERSON], а й членами сімї [PERSON]Є . - [PERSON] та [PERSON] Оскільки, судом достеменно встановлено факт наявності перешкод у вільному проході позивача між суміжними ділянками, що неправомірно перекрито відповідачами. В ході розгляду справи, судом неодноразово надавалася сторонам можливість укладання мирової угоди з урахуванням пропозиції сторони відповідача припинити порушення правил добросусідства та відшкодування коштів. Однак, стосунки між сторонами погіршилися, та на цей час позивач наполягала на вирішенні спору виключно у судовому порядку із прийняттям рішення по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 5 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Положеннями ч. 2 ст. 386 ЦК України регламентовано, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи, що вимоги позивача підтверджені також і висновком судової комплексної земельно-технічної експертизи № 099/2016, виконання рекомендацій якого, дозволить усунути вказані перешкоди та уникнути на майбутнє порушень прав позивача, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В ході розгляду справи стороною позивача було сплачено судовий збір у загальному розмірі 519,20 грн. /243,60 грн. - за предявлення позову, та 275,60 грн. за заяву про забезпечення позову/, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи /а.с. 1, 129/. Окрім того, стороною позивача було здійснено оплату вартості проведення судової земельно-технічної експертизи, що становить 4000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 519,20 грн., та витрати на проведення експертизи у розмірі 4\~000,00 грн.

Outcome: approved