Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

26 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 серпня 1981 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 252. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 серпня 1981 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є донька [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає втрату почуття поваги та любові, непорозуміння, наявність психологічної несумісності, небажання відновити сімейні відносини. З 2015 року вони не проживають разом. Подальше спільне проживання не можливе, примирення між ними та збереження шлюбу є недоцільним і суперечить їхнім інтересам. Ухвалою судді від 03 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, оскільки в нього інша сім`я, майнового спору між сторонами не має, все майно він залишив [PERSON] , та майно, яке він має на день розгляду справи залишає дружині і не має до неї ніяких матеріальних претензій. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 1981 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 252 (а.с.9). Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд вважає за необхідне залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. В зв`язку з тим, що позивач просив не стягувати судові витрати з відповідача, тому суд,

Outcome: approved