Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 квітня 2014 року вона з відповідачем уклала шлюб. Від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Подружнє життя не склалося, сторони мають різні погляди на життя, крім того позивачка має іншого чоловіка. Відповідач не бажає доровільно розірвати шлюб в органах ДРАЦС, що змусило позивачку звернутися до суду. Після розірвання шлюбу бажає залишити собі дошлюбне прізвище «[PERSON]». У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Від відповідача також надійшла заява, відповідно до змісту якої останній позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 30 квітня 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30 квітня 2014 року серії [NUMBER] (а.с. 4) та штампом у паспорті позивача, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 5). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, позивачка має іншого чоловіка. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому сторони не бажають поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому, беручи до уваги визнання відповідачем позову, шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає позивачу її дошлюбне прізвище "[PERSON]". Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 640,00 (шістсот сорок гривень 00 копійок) гривень судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved