Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна біржа "Ізумруд" про визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: 07.10.1997 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON] , яка діяла від себе та від імені [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №2679 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд» в Журналі реєстрації біржових угод за №2679 від 07 жовтня 1997 року. За цим договором [PERSON] , яка діяла від себе та від імені [PERSON] та [PERSON] продала, а покупець - [PERSON] купив ціле домобудівництво з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Закон допускає укладення таких договорів купівлі-продажу будинків на біржових торгах, але нотаріус не визнає такий договір, як правовстановлюючий документ, а тому не можливо в подальшому розпорядитися даним будинком, а саме продати, подарувати, вчинити будь-які дії по розпорядженню майном, але про зазначені факти їй не було відомо. На теперішній час, у позивача виникла потреба продати житловий будинок, але нотаріус відмовив у вчиненні реєстраційної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, а тому вимушена звернутися до суду. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок та господарськими спорудами та огорожею, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу укладеного 07.10.1997 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрованого товарною біржею «Ізумруд» 07.10.1997 року в журналі реєстрації біржових угод за № 2679. Ухвалою суду від 27.06.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено відповідачу та третій особі у встановлений судом строк надати до суду відзив на позовну заяву. Згідно ухвали відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та встановлено відповідачу та третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач та третя особа мали право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна були бути надіслані іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з п.1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, повідомлені належним чином. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. Виклик відповідачів в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Від представника третьої особи Товарної біржі «Ізумруд» будь-яких клопотань, заяв та відзивів на позовну заяву не надходило. Виклик третьої особи в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст. 280, 283 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. У відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони суду не повідомляли, клопотань у тому числі і про призначення експертизи сторони не заявляли. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд встановив обставини та відповідні правовідносини: 07.10.1997 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, продавець [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] - відповідачі по справі, продала, а покупець [PERSON] - Позивач по справі купив ціле домобудівництво з надвірними спорудами, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд» 07.10.1997 року в Журналі реєстрації біржових угод за № 2679. Відповідно до ст. 153 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент укладання договору, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Сторонами такі умови при укладанні договору були досягнуті, всі істотні умови виконані. Відповідно до ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент укладання договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 15 Закону Україну «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Згідно п. 5 Договору, покупець набуває право власності на домоволодіння з моменту підписання дійсного договору. Відповідно до п. 2.1, 2.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Саме п. 10 додатку 2 передбачено, що одним із правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач дізналася про порушення свого права в частині того, що він не може належним чином розпоряджатися своїм майном лише у квітні 2019 року під час звернення до нотаріусу, суд вважає, що строк для звернення до суду не був пропущений, а тому підстави для його поновлення відсутні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved