Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

25.01.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 24.05.2018 - з уточненою позовною заявою, до [PERSON] з вимогою визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком та надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Геніївка, вул. Дружби, буд. 34. В обґрунтування позовної заяви представником позивача [PERSON] зазначено, що позивач [PERSON] є власником будинку з надвірними будівлями №34 по вул. Дружби с.\~Геніївка Зміївського району Харківської області, у якому зареєстрована колишня дружина його сина [PERSON] - відповідач [PERSON] Син позивача [PERSON] помер 09 листопада 2015 року. Відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації у вказаному будинку та виїхала до с. Шелудьківка Зміївського району, де мешкає до теперішнього часу. Даний факт заважає [PERSON], власнику будинку, вільно користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, отримувати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, призводить до багатьох незручностей. Протягом кількох років відповідач будинком не цікавиться, в ньому не проживає, не утримує його, експлуатаційні та комунальні виплати не здійснює, не надає позивачу ніякої допомоги, тобто повністю не виконує обов'язки члена сім'ї, передбачених статтею 64 ЖК України, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Позивач, а також члени його родини, неодноразово зверталися до відповідача з проханням в добровільному порядку вирішити питання щодо її зняття з реєстрації в будинку, на що вона відмовляє незважаючи на те, що фактично не мешкає в ньому близько шести років. Через те, що відповідач зареєстрована в будинку, хоча і не проживає в ньому, нарахування комунальних та інших платежів проводиться з урахуванням всіх зареєстрованих мешканців, а всі витрати по утриманню будинку, проведенню поточного та капітального ремонту, сплаті комунальних платежів лежать на позивачеві. З копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року по цивільній справі №621/3309/13-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], сином позивача, які раніше мешкали саме по вул. Дружби, буд. 34 с. Геніївка, вбачається, що шлюбні відносини між ними фактично припинені у 2003 році, спільне господарство не ведеться, дітей від шлюбу немає, відповідач, яка була належним чином повідомлена, до суду двічі не з'явилася, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї. Права користування будинком, відповідно до положень ст. 405 ЦК України відповідач не має. Враховуючи, що порушуються права [PERSON], як власника житлового будинку, до суду подано позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року року\~провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 04 квітня 2018 року. 04.04.2018 за клопотанням представника позивача [PERSON] відкладено підготовче засідання. 31.05.2018 прийнято до провадження уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, продовжено строк підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 10.07.2018. 10.07.2018 відповідач [PERSON] повторно на підготовче засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала, заперечень проти позову не подавала. Ухвалою суду від 10.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.09.2018. 10.09.2018 розгляд справи відкладено до 18.10.2018, в зв'язку з першим нез'явленням на судовий розгляд справи по суті відповідача. 18.10.2018 справу розглянуто по суті. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], яка повідомлялася про час і місце судового розгляду рекомендованими листами, направленими їй судом (а. с. 32, 42, 59, 66), а також через оголошення на офіційному Веб-сайті Судової влади України (а. с. 63), про причини повторної неявки не повідомила, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей позовної заяви та письмових доказів, досліджених під час судового розгляду, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірним є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у виді будинку №34 по вул. Дружби в с. Геніївка Зміївського району Харківської області, власником якого є [PERSON] на підставі рішення виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів №289 від 21.08.1990 про оформлення права власності на власників житлових будинків в селі Геніївка Зміївського району Харківської області, в тому числі і на житловий будинок №34 по вул. Дружби (колишня Леніна) на ім'я [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2018, право власності за [PERSON] зареєстровано 12.12.2017. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок на ім'я [PERSON] виготовлено КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" 26.04.2016 (а. с. 10-13). Факт реєстрації відповідача [PERSON] у вказаному житловому будинку підтверджується відомостями довідок Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області№2074 від 22.11.2017 та №484 від 03.05.2018 (а. с. 14, 51). Відомостями свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14.01.2014, копії яких надано позивачем, підтверджується, що відповідач [PERSON] раніше була членом сім'ї позивача, оскільки в період з 15.01.2002 по 14.01.2014 перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON], який помер 09.11.2015 (а. с. 16, 17, 52, 53). З акта обстеження, складеного 22.11.2017 депутатом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON], в присутності свідків [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована у [INFO], але з 2012 року фактично не проживає в зазначеному житловому приміщенні, не виконує обов'язки з утримання та оплати комунальних послуг, не з'являється до будинку, не надає ніякої допомоги (а. с. 15). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідністю зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована у належному йому на праві власності житловому приміщенні, після розірвання шлюбу із сином позивача вибула із членів його сім'ї та понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved