Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

23.12.2019 року прокурор звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 08.09.2016 №7/6 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 0722482400:07:000:1242 у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 1 га в с. Вілька Садівська Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а також зобов`язати [PERSON] повернути у комунальну власність територіальної громади в особі Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області спірну земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Затурцівської сільської ради Локачинського району від 08.09.2016 №7/6 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] та його дружині [PERSON] для ведення особистого господарства площею по 1 га кожному в с. Вілька Садівська Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, з кадастровими номерами земельних ділянок 0722482400:07:000:1241 та 0722482400:07:000:1242 відповідно. Відповідно до вказаного рішення Затурцівською сільською радою Локачинського району здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 0722482400:07:000:1242, номер запису про право власності 29217301. Водночас, рішення Затурцівської сільської ради Локачинського району від 08.09.2016 №7/6 є протиправним, через порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» при прийнятті вказаного рішення, оскільки [PERSON] , будучи депутатом Затурцівської сільської ради, під час засідання сільської ради не повідомив депутатів ради про наявність у нього конфлікту інтересів під час прийняття рішення № 7/6 від 08.09.2016, яким йому та його дружині [PERSON] затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Вказаними діями [PERSON] не виконав вимоги ст. 12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» та порушив ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», на підставі чого постановою Локачинського районного суду від 04.09.2017 у справі № 160/394/17 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Дана постанова Локачинського районного суду не оскаржена та не скасована, набула законної сили 15.09.2017. Отже, обставини набуття [PERSON] та його дружиною [PERSON] земельних ділянок № 0722482400:07:000:1241 та № 0722482400:07:000:1242 встановлені вказаною постановою. Оскільки Затурцівською сільською радою рішення від 08.09.2016 № 7/6 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» прийняте з порушенням вимог корупційного законодавства, тому таке рішення має бути визнане частково незаконним в судовому порядку. 21.02.2020 року прокурор через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] 19.02.2020 року також через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача Затурцівської сільської ради 21.02.2020 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з рішення Затурцівської сільської ради Локачинського району від 08.09.2016 №7/6, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] та його дружині [PERSON] для ведення особистого господарства площею по 1 га кожному в с. Вілька Садівська Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, з кадастровими номерами земельних ділянок 0722482400:07:000:1241 та 0722482400:07:000:1242 відповідно (а.с. 25). Із протоколу сьомої сесії Затурцівської сільської ради сьомого скликання від 08.09.2016 року, на якій були присутні 9 із 14 депутатів, вбачається, що при розгляді питання порядку денного «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства шістьом особам» проголосовано «за» - одноголосно, в тому числі за дане питання голосував і [PERSON] (а.с. 30-35). Із повідомлення відділу у Локачинському районі Міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відомо, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 0722482400:07:000:1242 становить 23387 гривень 06 копійки (а.с. 38). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 30.11.2018 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на зазначену вище земельну (а.с. 37). Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. У частині першій статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) передбачено: територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку; правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради. Відповідно до частини другої статті 2 названого Закону місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. У частині першій статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У статті 45 названого Закону передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори. Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради. Згідно з частиною дванадцятою статті 46 Закону № 280/97-ВР сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради. Депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (частини друга, четверта, шоста статті 49 Закону № 280/97-ВР). Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону № 280/97-ВР (у редакції, чинній на час ухвалення рішення від 15 червня 2015 року № 6) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР). У статті 59-1 цього Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз`яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою. З аналізу Закону № 280/97-ВР вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу. Визначено правовий статус депутата місцевої ради. Передбачено обов`язки депутата та порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів. З аналізу частини другої статті 59-1 Закону № 280/97-ВР вбачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата місцевої ради покладено не лише на такого депутата, але і на відповідну постійну комісію ради. У частині першій статті 47 Закону № 280/97-ВР закріплено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Отже, як склад ради, так і склад її органів утворюють саме депутати цієї ради, які і приймають відповідні рішення у межах компетенції ради на її сесії. Тому вважати, що за наявності конфлікту інтересів у одного депутата ради це не зачіпає будь-яким чином інших депутатів, не можна. Такий висновок ґрунтується на тому, що певна кількість депутатів входить до постійної комісії, яка у обов`язковому порядку має бути створена відповідною радою саме для запобігання та урегулювання конфлікту інтересів у депутата ради. Однак, відповідачем не надано суду доказів того, що при підготовці сесії Затурцівської сільської ради розглядалося питання щодо наявності та врегулювання конфлікту інтересів у депутата [PERSON] . Також не надано доказів того, що при розгляді питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] депутати сільської ради, які входять до постійної комісії, яка уповноважена вирішувати питання конфлікту інтересів, вирішували вказане питання. Якщо Законом № 280/97-ВР врегульовано правовий статус, склад та повноваження і порядок дій органів місцевого самоврядування, то терміни «реальний конфлікт інтересів», «потенційний конфлікт інтересів», «неправомірна вигода», «подарунок» вживаються у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), що прямо зазначено у примітці до статті 59-1 названого Закону. Закон № 1700-VII визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення недоліків корупційних правопорушень. У статті 1 цього Закону надано значення термінів, які у ньому вживаються: близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Статтею 3 Закону № 1700-VII визначено суб`єктів, на які поширюється дія цього Закону, згідно пунктів 1 та 2 частини першої якої передбачені особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Зокрема, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови. Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. У статті 35 Закону № 1700-VII передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування. Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів. Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону № 280/97-ВР, згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Разом з тим у частині другій статті 35 Закону № 1700-VII зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Крім того, у частині другій статті 35 Закону № 1700-VII передбачено, що про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. З урахуванням вимог статті 59-1 та 47 Закону № 280/97-ВР необхідно зазначити, що про наявність такого конфлікту інтересів мав заявити і член відповідної постійної комісії сільської ради, до обов`язків якої входить урегулювання конфлікту інтересів у депутатів сільської ради чи будь-який депутат сільської ради, якому було відомо про родинні зв`язки між депутатом сільської ради [PERSON] та особою, якій щодо якої проходило голосування [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 67 Закону № 1700-VII нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства з питань запобігання корупції, органу місцевого самоврядування. Для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 березня 2019 року у цивільній справі №442/730/17. Постановою Локачинського районного суду Волинської області від 04.09.2017р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч.2 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн., оскільки він, будучи депутатом Затурцівської сільської ради Локачинського району, свідомо не повідомив про наявність у нього конфлікту інтересів та брав участь у голосуванні під час прийняття рішення, яким йому та його дружині [PERSON] затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 1.00 га кожному, чим порушив вимоги п.п.2,3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції». Дана постанова не оскаржена та не скасована, набрала законної сили 15.09.2017 (а.с. 22-24). Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України). Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України). За наведених обставин, суд вважає, що рішення сесії Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 7/6 від 08.09.2016 року з питання - «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства шістьом особам» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] є незаконним, оскільки прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у депутата [PERSON] , який голосував за прийняття такого рішення та бездіяльності інших депутатів відповідної ради, які не вчинили жодних дій для врегулювання такого конфлікту. Відповідач та представник відповідача у підготовчому судовому засіданні визнали позов, що стверджується їх заявами від 19.02.2020 року та 21.02.2020 року (а.с.72, 74). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що вищезгадане рішення є незаконним, а також те, що визнання відповідачем [PERSON] та представником відповідача - Затурцівської сільської ради позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що [PERSON] безпідставно набула у власність земельну ділянку площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства в с. Вілька Садівська Локачинського району Волинської області, кадастровий номером 0722482400:07:000:1242, а тому вказана земельна ділянка підлягає поверненню у комунальну власність територіальної громади Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а відтак позов слід задовольнити повністю. Це рішення відповідно до статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, особа, яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а саме, [PERSON] , не позбавлена можливості звернутися до Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області про розгляд відповідної заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене радою при прийнятті оскаржуваного рішення, не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства. Щодо повноважень прокурора на пред`явлення вказаного позову слід зазначити наступне. У позовній заяві прокурор мотивував своє право на пред`явлення позовної заяви відсутністю органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Згідно п.3 ч.1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У відповідності до частини 3 статі 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частинами 3, 4 та 5 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35). Як вбачається з позовної заяви, суб`єктного складу учасників справи прокурор зазначає про відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Разом з тим, оскільки Затурцівською сільською радою прийнято незаконне рішення про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] і вказаний орган місцевого самоврядування визначений як відповідач у справі, а одна і та сама особа не може бути одночасно позивачем та відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільно-процесуального законодавства, а у інших органів, уповноважених на здійснення функцій у спірних правовідносинах відсутні відповідні повноваження на звернення до суду, суд вважає, що прокурор звернувся до суду з даним позовом як самостійний позивач з метою захисту інтересів держави в суді та набув у цій справі статусу позивача у відповідності до припису ч. 5 ст. 56 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Прокурором при подачі позову оплачено позовні вимоги судовим збором у розмірі 3842,00 грн. та 960,50 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Оскільки задоволенню підлягають усі позовні вимоги зазначені прокурором, то розподілу між відповідачами підлягає судовий збір в сумі 4802,50 грн. Проте, у зв`язку з визнанням відповідачем та представником відповідача позову у підготовчому судовому засіданні прокуратурі Волинської області підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 3842,00х50% = 1921 грн. Таким чином, розподілу між відповідачами підлягає судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1921 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 960,50 грн, а всього 2881,50 грн., отже з Затурцівської сільської ради та [PERSON] на користь прокуратури Волинської області підлягає стягненню судовий збір по 1440,75 грн. з кожного. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі від учасників справи не поступало, а тому накладений арешт на земельну ділянку за кадастровим номером 0722482400:07:000:1242продовжує діяти протягом 90 днів з дня набрання даним рішенням законної сили або до ухвалення судом рішення про його скасування.

Outcome: approved