Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

15.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким визнати за ним [PERSON] право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , який складається із 2-х кімнат, кухні, веранди, комори, має загальну площу 38,5 кв.м., житлову - 17,9 кв.м., допоміжну - 20,6 кв.м. та на господарські споруди та будівлі: літня кухня Г, сараї Б, Ж1, З1, літній душ И1, вбиральню К1, колодязь № 1, огорожу № 2, за набувальною давністю. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він проживав разом із батьками по [ADDRESS] . По сусідству в будинку [ADDRESS] проживав [PERSON] із дружиною [PERSON] . Подружжя [PERSON] виїхало проживати у АР Крим, а будинок залишили йому для проживання з можливістю майбутнього викупу. Договір купівлі - продажу будинку між ними не було укладено, оскільки [INFO] [PERSON] помер в селищі Красногвардійське, АР Крим. Після смерті [PERSON] спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла дружина померлого [PERSON] , оскільки на день смерті проживала разом з ним у селищі Красногвардійське АР Крим. 15.06.2006 року позивач передав [PERSON] кошти за будинок, а вона відповідно всі наявні у неї документи. До цього часу посвідчити договір купівлі - продажу йому не вдалося, оскільки [PERSON] повідомила, що приїхати для посвідчення договору купівлі - продажу не може, має 89 років, поганий стан здоров`я, проживає на тимчасово окупованій території, тому звернувся до суду з вказаним позовом для захисту своїх житлових та цивільних прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника - адвоката Нурієва Р.Т. надійшла до суду заява, в якій просить розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить прийняти рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнає позов (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позов визнала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі (а.с. 36). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.1974 року (а.с. 7). З часу прийняття спадщини [PERSON] та оформлення спадкових прав змінився номер житлового будинку, а саме з [ADDRESS] на [ADDRESS] , що встановлено в судовому засіданні та стверджується відомостями зазначеними у довідці КП «Новоград - Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.03.2020 № 426 (а.с. 14), а також в розписці написаною [PERSON] 15.06.2006 року, про отримання коштів за будинок [ADDRESS] (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] в селищі Красногвардійське, АР Крим, що підтверджується даними копії свідоцтва про його смерть (а.с. 9). Згідно заповіту посвідченого секретарем Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області 23.11.2004 року, [PERSON] заповів належну йому на праві приватної власності частину житлового будинку з відповідними долями надвірних будов, який знаходиться в [ADDRESS] , та все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось - [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки проживала та була зареєстрована з ним в одному будинку (а.с. 24). 15.06.2006 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 2000,00 грн. за проданий житловий будинок [ADDRESS] , передала документи на будинок та зобов`язалася засвідчити договір купівлі продажу в січні 2007 року, що підтверджується розпискою написаною [PERSON] (а.с.10), тобто вказаною розпискою підтверджується добросовісність набуття права на майно. Згідно з даними технічного паспорта, виготовленого КП «Новоград - Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації» за замовленням [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , складається із 2-х кімнат, кухні, веранди, комори, має загальну площу 38,5 кв.м., житлову - 17,9 кв.м., допоміжну - 20,6 кв.м., а також до будинку відносяться господарські споруди та будівлі: літня кухня Г, сараї Б, Ж1, З1, літній душ И1, вбиральня К1, колодязь № 1, огорожа № 2 (а.с. 11-13). Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, за змістом ст. 328 ЦК України набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До підстав набуття права власності на нерухоме майно чинним законодавством віднесена, зокрема, набувальна давність (ст. 344 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 2 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), аналізуючи, зокрема, поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України зазначала, що слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 211/3988/16-ц (провадження № 61-36481св18). На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що заволодіння житловим будинком не було самовільним, факт відкритого та безперервного володіння спірним майном позивачем з 15.06.2006 року по теперішній час підтверджується обставинами встановленими в судовому засіданні та копією розписки [PERSON] від 15.06.2006 року. Згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Оскільки позивач [PERSON] не порушив закон, добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито й безперервно володіти і користуватися набутим майном, термін володіння перевищує десятирічний строк визначений Законом, його дії не суперечать вимогам ст. 328 ЦК України, тому за ним можливо визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок за [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 328, 344, частини 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України,

Outcome: approved