Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], у якій просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 01 вересня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 225. Свої вимоги обґрунтував тим, що з српня 2015 року подружніх відносин вони не підтримують, разом не проживають, оскільки відповідач раптово покинула його та виїхала із спільного помешкання у невідомому напрямку, з телефонної розмови він зрозумів, що відповідач не має наміру надалі підтримувати подружні стосунки. Тому позивач вважає, що його з відповідачем сім'я розпалась остаточно і примирення в ній неможливе. Також позивач зазначив, що від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являється з невідомих суду причин, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином,заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, заперечень щодо позову не надала. За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 01 вересня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 225, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). При цьому дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]». Від подружнього життя непонолітніх дітей не мають. Але, з српня 2015 року подружніх відносин сторони не підтримують, разом не проживають, оскільки відповідач покинула позивача та виїхала із спільного помешкання у невідомому напрямку. З телефонної розмови з відповідачем, позивач зрозумів, що вона не має наміру надалі підтримувати з ним подружні стосунки, в зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом. Спір про розподіл майна між сторонами відсутній. За таких обставин, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що примирення між ними не можливе. Право ж кожного з подружжя припинити подружні стосунки закріплено у ч.3 ст. 56 СК України. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому, позивач, який змінив прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, бажає і в подальшому іменуватись прізвищем "[PERSON]". Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між сторонами не можливе, від спільного життя неповнолітніх дітей сторони не мають, відповідач заеречень щодо позову не надала, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а відтак позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved