Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

18.03.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем; стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку, з дня подання позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача до суду надійшло клопотання в якому просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 18.06.2021. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області №432 від 30.06.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.. Ухвалою суду від 02.07.2021 справу призначено до підготовчого судового розгляду на 16.08.2021. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 06.05.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі.(а.с.8) У період перебування у шлюбі [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] та син [INFO] [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.9, ), та паспортом громадянина України (а.с.11). Згідно довідок про реєстрації місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] з 31.07.2020 зареєстровані за адресою: с. Поділля, Баришівського району, Київської області. (а.с.10, 12) Як зазначає позивач, до шлюбу вони були знайомі лише кілька місяців, що не дало їм добре пізнати одне одного. Після народження першої дитини, у них почалися постійні конфлікти та суперечки, особливо стосовно виховання дитини та коштів, після народження другої дитини конфлікти та суперечки посилилися, через що спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач зневажливо ставився до неї та їх дітей, до їх духовного життя. Відповідач довгий час, ніде не працював, а розраховував на кошті, як держава виділяла, як допомогу при народженні дитини та які надсилали їй батьки позивача. Кошти з державної допомоги по народженню дитини, відповідач витрачав на власний розсуд, не даючи нічого на потреби дітей та її власні потреби. Не приділяв їм жодної уваги. Через це вона змушена була працювати та утримувати сім`ю, постійно звертатися за фінансовою допомогою до її батьків. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та віросповідання. У зв`язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені понад три роки тому в 2018 році, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Зазначає, що вона неодноразово протягом останнього часу намагалася говорити з Відповідачем про їх особисті сімейні проблеми, пропонувала спокійно вирішувати їх, однак ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося з часу народження другої дитини, і хоча я прикладала для цього максимум зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їх розмов позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для нас побудувати нове щасливе життя, та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх спільних дітей, тим більше Відповідач, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. За змістом частини 3 та частини 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи надані докази та позицію відповідача про визнання позову, вимога про розірвання позову підлягає задоволенню. В частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають з матір`ю та знаходиться на її утриманні, батько дитини у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Стаття 183 СК України визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: 1. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; 2. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; 3. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття; 5. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вище викладене, повне визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліменти у розмірі Ѕ частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову (ст 79, ч. 1 ст. 191 СК України) і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Згідно статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» (із відповідними змінами та доповненнями) загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved