Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

21.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19894,49 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.01.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок за сплатою 27,60 % відсотків на рік. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 21.09.2016 року становить 19894,49 грн., і яка складається з : 4983,07 грн. - тіла кредиту; 11937,87 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 1550 грн. нарахованої пені та комісії; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 923,55 грн. (процентної складової). Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованості, а також понесені судові витрати. 28.04.2017 року проведено повторний автоматизований розподіл справи у звязку з закінченням у судді терміну повноважень. 26.07.2017 року позивачем подано клопотання про розгляд справи в розумні строки, представник позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 12.12.2017 року відповідач подала письмове заперечення проти позову з тих підстав, що з виписок наданих позивачем вбачається, що суми 4000 грн., 700 грн. та 100 грн. були переведені з її рахунку на рахунок 4731185605006789, який виник на підставі угоди №SAMDN11000218001095 від 04.04.2015 року. Їй не відомо, що це за рахунок , на підставі чого він виник, жодного доступу у неї до нього не має, жодних угод на відкриття даного рахунку нею не укладалось. По даному факту вона зверталась до позивача, Національного банку України, на що не отримала належної відповіді. Згодом вона звернулась до Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області, на що також її було повідомлено, що її заява розглянута, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення шахрайство, та відомості про дане правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тому вважає, що в неї немає підстав для погашення заборгованості, яка виникла не з її вини, коштами вона не користувалась, так як останні зникли з її рахунку шляхом проведення шахрайських дій. Також, вважає, що анкета-заява про доручення до Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися кредитним договором. Також позивач не надав жодних даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково. Матеріалами справи встановлено, що 15.01.2014 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н про отримання кредиту відповідно до Анкети-заяви, з памяткою клієнта про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку по престижним картам Visa, на підставі якого відповідач отримав кредитну карту відповідно до Тарифів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві. Своїм підписом відповідачка підтвердила факт про надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Вказаний договір не оспорювався у встановленому законом порядку, його не визнано недійсним. Відповідачка фактично скористалася лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до поданого позивачем розрахунку станом на 21.09.2016 року у відповідачки утворилась заборгованість, яка становить 19894,49 грн., і яка складається з : 4983,07 грн. - тіла кредиту; 11937,87 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 1550 грн. нарахованої пені та комісії; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 923,55 грн. (процентної складової). Що стосується, заяви відповідачки про вчинене кримінальне правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.04.2015 року за №12015140110000766, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України (повідомлення про початок досудового розслідування Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області за №766 від 01.04.2015 року), то таке на думку суду не може слугувати самостійною підставою для відмови в позові. Більше того, з часу внесення таких відомостей вина позивача у вчинені шахрайських дій щодо відповідачки з приводу вищевказаного кредитного договору не доведена ; особу, яка здійснила шахрайство у відношенні позивачки, на даний момент до кримінальної відповідальності не притягнуто, оскільки досудове розслідування триває, вирок суду у кримінальному провадженні відсутній. Відповідно до положень ст.ст.526,\~530,\~610, ч.1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вбачає у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені подвійну цивільно-правову відповідальність. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. За таких обставин, правові підстави для стягнення штрафів 500 грн. - штраф (фіксована частина); 923,55 грн. - штраф (процентна складова) штрафу, відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині необхідно відмовити. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення суми заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково, а саме 4983,07 грн. - тіла кредиту; 11937,87 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 1550 грн. нарахованої пені та комісії. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1600 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved