Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] 27 вересня 2018 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася [INFO] в смт.Шахта Сніжнянської міської ради Донецької області. Згідно договору купівлі-продажу від 17.08.2010 року їй належить квартира по [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру зареєстровано 17 квітня 2015 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу 36442533, номер запису про право власності [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. Вона є людиною похилого віку, часто хворіє на різні хвороби, в тому числі серцеву недостатність і гіпертонію, та проживає одна, близьких родичів у неї немає, а тому їй необхідний постійний догляд (опікування). В зв'язку з цим 17 квітня 2015 року між нею і відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №558. Згідно вказаного договору вона набула статус відчужувача, а відповідач [PERSON] - набувача. Відповідно до даного договору відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання довічно утримувати її, а саме надавати матеріальне забезпечення, яке складає 1000 грн. в місяць і повинно їй сплачуватись не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку визначеному законом. Крім того відповідач [PERSON] згідно укладеного договору повинна забезпечити їй догляд (опікування), яке включає в себе забезпечення її харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов'язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача, тобто її, надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення її всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо; до обов'язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, тобто її, необхідних для забезпечення її належним доглядом. Також відповідач [PERSON] зобов'язувалася безкоштовно забезпечувати її житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором довічно, а саме для проживання їй надається вся квартира, яка є предметом даного договору, а також вона зобов'язана у разі смерті поховати її. В свою чергу вона передала у власність [PERSON], а вона прийняла квартиру по [ADDRESS], взамін чого остання зобов'язувалася забезпечувати її утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором довічного утримання. Відчужувана квартира є двохкімнатна, житловою площею 29,1 кв.м., загальною площею 54,5 кв.м. вартістю 199 906 гривень. Однак відповідач [PERSON] з самого початку укладення договору довічного утримання взяті на себе зобов'язання, які передбачені його умовами, зовсім не виконує, в зв'язку з цим вона змушена найняти няньку, послуги якої вона оплачує сама. Тому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 17 квітня 2015 року між нею і [PERSON], так як зробити в добровільному порядку остання відмовляється, повернути сторони в первісний стан, та стягнути судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, однак її представник -адвокат [PERSON] подав письмову заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов [PERSON] задоволити, розірвати договір довічного утримання, укладений 17 квітня 2015 року між [PERSON] і [PERSON], повернути сторони в первісний стан, та відмовився щодо стягнення судових витрат по справі з відповідача на користь позивача. Дану справу просив розглянути по суті в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, також подала суду заяву, в якій позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання визнала, але заперечила щодо стягнення з неї в користь позивача судових витрат по справі, а справу просить розглянути по суті в її відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов є підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач народилася [INFO] в смт.Шахта Сніжнянської міської ради Донецької області, та є власником квартири в [ADDRESS] 17 квітня 2015 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюк Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №558, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний номер витягу 36447201, номер запису обтяження 9410150, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. (а.с.6-7) Судом досліджено, що відповідно до даного договору відповідач [PERSON].(набувач) взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивача [PERSON].(відчужувач), а саме надавати матеріальне забезпечення, яке складає 1 тисяча гривень в місяць і повинно їй сплачуватись не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку визначеному законом. А також згідно укладеного договору відповідач [PERSON] повинна забезпечити позивачу [PERSON] догляд (опікування) яке включає в себе: забезпечення її харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов'язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача, тобто її, надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення її всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо; до обов'язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, тобто її, необхідних для забезпечення її належним доглядом. Також набувач, тобто відповідач [PERSON] зобов'язувалася безкоштовно забезпечувати позивача [PERSON] житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором довічно, а саме для проживання позивачу [PERSON] надається вся квартира, яка є предметом даного договору, а також відповідач [PERSON] зобов'язана у разі смерті поховати позивача [PERSON] В свою чергу позивач [PERSON] передала у власність відповідачу [PERSON], яка прийняла від неї у власність квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], взамін чого остання зобов'язувалася забезпечувати позивача [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором довічного утримання. Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.5 договору, а саме за зверненням однієї зі сторін в судовому порядку у випадку невиконання набувачем своїх обов'язків. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 17.04.2015 року, а тому пред'явлений позивач позов про розірвання договору підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч.1 ст.756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов'язано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна. Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст.216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про визнання права власності на квартиру в [ADDRESS] за [PERSON]. Від стягнення судових витрат витрат сторона позивача відмовляється. На підставі викладеного та

Outcome: approved