Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що він з 22 липня 2006 року перебував в офіційному шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Відповідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2017 року, наданого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області зазначається, що домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу. [PERSON] просить суд поділити та визнати за ним право власності на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ., який придбано за час шлюбу. У судове засідання позивач надав заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги, розгляд справи проводити у його відсутність, без фіксації судового процесу технічними засобами, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином. Про поважні причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, тому справу можливо розглянути за її відсутності в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 липня 2006 року перебували в офіційному шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Відповідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2017 року, наданого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області зазначається, що домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу. Відповідно до заяви [PERSON] від 18.03.2020, відповідачка визнає, що вказаний будинок з надвірними будівлями придбаний в період шлюбу і є об`єктом права сумісної власності подружжя і при поділі якого частки дружини і чоловіка є рівними. Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав за поважних причин (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із вимогами ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, придбаний у шлюбі будинок є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними, а тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.368, 372 ЦК України,

Outcome: approved