Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить зняти арешт з усього належного йому майна, накладеного постановою державного виконавця по ВП № 26524526 від 17.05.2011 р. Позивач в обґрунтування позову вказав, що йому, на підставі іпотечного договору, ВСТ № 312770 від 04.05.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Сіухіним І.І. належить домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). 27.04.2010 року Чугуївським міським судом Харківської області був виданий виконавчий лист по справі № 2-193/10 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі «Харківського головного регіонального управління) заборгованість за кредитом у сумі 16 498, 52 грн., судові витрати в розмірі 164, 99 грн. та витрати по оплаті інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 грн. На підставі вищевказаного виконавчого листа відділом державної виконавчої служби 17.05.2011 року було відкрите виконавче провадження та була винесена постанова серії ВП № 26524526, якою накладено арешт на майно та заборона на його відчуження, а саме на домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Постановою відділу державної виконавчої служби Чугуївського МУЮ від 22.11.2011 року виконавчий лист № 2-193/10 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі «Харківського головного регіонального управління) заборгованість за кредитом у сумі 16 498, 52 грн., судові витрати в розмірі 164, 99 грн. та витрати по оплаті інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 грн., повернутий стягувачу. Заборгованість за кредитом у сумі 16 498, 52 грн., судові витрати в розмірі 164, 99 грн. та витрати по оплаті інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 грн. були сплачені позивачем, що підтверджується листом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.08.2017 р. (а.с. 9). Однак, вищевказаний арешт з майна позивача державним виконавцем знятий так і не був. У травні 2016 року позивач звернувся до начальника ВДВС про те, що банк не заперечує проти зняття обтяження з його майна. Відповідно до роз'яснень (лист від 03.06.2016 р. вих. № 02-36/12706; лист від 15.09.2017 р. вих. № 07.02-10/П-1948/1 та лист від 20.10.2017 р. вих. № 07.02-10/П-2383), які були надані виконавцем, позивач повинен звернутись з позовною заявою до суду, оскільки відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", у всіх випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Самостійно зняти, обтяження з майна державний виконавець на стадії незавершеного виконавчого провадження не має права. У зв'язку з тим що позивач не може реалізувати своє право власності на даний нерухомий об'єкт він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], діючий за дорученням про надання безоплатної правової допомоги від 07.12.2017 року (а.с. 6) в судовому засідання уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення відповідно чинного законодавства, ні відзиву не заперечень проти позову не надав (а.с. 26). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, ні відзиву ні яких клопотань до суду не подав. Суд, враховуючи клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, а також відсутність відзиву на позов, вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність нез'явившихся осіб та вирішити спір за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно іпотечного договору ВСТ № 312770 від 04.05.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Сіухіним І.І., позивачу [PERSON] належить домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності відповідно до норм ЦК України є право особина річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно листів від 03.06.2016 р. вих. № 02-36/12706; від 15.09.2017 р. вих. № 07.02-10/П-1948/1 та від 20.10.2017 р. вих. № 07.02-10/П-2383, які були надані державним виконавцем, вбачається, що згідно відомостям ЄДРВП виконавче провадження № 26524526 де є стороною виконавчого провадження, а саме боржником - [PERSON] було завершено 22.11.2011 року та постановою державного виконавця виконавчий документ повернутий стягувачу. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що арешт на майно позивача накладався для забезпечення реального виконання рішення суду, яке на теперішній час виконано, то підстав для його подальшого існування немає. У зв'язку із наявністю арешту позивач не може реалізувати своє законне право на розпорядження власним майном. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту, арешт знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно до п 4.2.11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved