Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом у якому просять заборонити [PERSON] здійснювати забудову земельної ділянки по [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] (т. 1, а.с. 2-7). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка, яка знаходиться в самий притул до житлового багатоквартирного будинку позивачів і має таку ж саму адресу: [ADDRESS], належить на праві власності відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2010 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.09.2010 року за [NUMBER]. На цій земельній ділянці відповідач збирається будувати чотирьохповерховий торговий центр. Позивачі вважають, що будівництво, яке збирається здійснювати відповідач, є незаконним та неможливим, так як при виділенні земельної ділянки, так і у разі будівництва було порушено багато норм чинного законодавства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2017 р. за клопотанням представника позивачів залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київську міську раду, Київську міську державну адміністрацію, Департамент з питань Державного архітектурно-будівельного контрою міста Києва, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Єврореконструкція» (т. 1, а.с. 51, 52). 06.06.2017 р. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] у якому просить: визнати законними дії з будівництва магазину будівельних матеріалів по вул. [ADDRESS] у м. Києві на земельній ділянці, що належить [PERSON] на праві приватної власності; заборонити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та будь-яким іншим фізичним особам протиправними діями перешкоджати будівництву по [ADDRESS] та порушувати право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. [ADDRESS]; заборонити проникнення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та будь-яких інших фізичних осіб на земельну ділянку по вул. [ADDRESS] у м. Києві, що належить [PERSON] на праві приватної власності, без його згоди та стягнути з відповідачів судові витрати (т.2, а.с. 202-205). Позовні вимоги обґрунтовані тим що, [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] у м. Києві згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.10.2005 року. Відповідно Державного акту цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування магазину будівельних матеріалів. Маючи намір побудувати на власній земельній ділянці магазин будівельних матеріалів, [PERSON] отримав всі дозвільні документи, в тому числі містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, видані Департаментом містобудування та архітектури № 6284/0/12/009-13 від 26.04.2013 року; Договір про приєднання електричних мереж з ПАТ «Київенерго» № 17173/37293/76230 від 11.06.2012 року та отримані технічні умови № 37293 на приєднання об'єкта до електричних мереж; в ПАТ «АК «Київводоканал» отримані технічні умови № 10336 на каналізування об'єкта, та технічні умови №10312 на водопостачання об'єкта. Також отримана Декларація про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у м. Києві від 19.12.2013 року за № КВ 082133531313. Іменування об'єкту будівництва відповідно до Декларації - будівництво магазину (код об'єкта 1230.9 - будівлі торговельні інші), адреса - м. Київ, вул. [ADDRESS]. Крім того, ще у 2006 році проект будівництва магазину будівельних матеріалів на цій ділянці пройшов комплексну державну експертизу, як на той час і вимагало законодавство, та отримав позитивний висновок. Позивачі порушуючи межі цивільних прав, зловживають цивільними правами, наданими їм законодавством. Позивач за зустрічним позовом зазначив, що по факту здійснення позивачами за первісним позовом та іншими мешканцями будинку незаконних дій, які кваліфікуються за статтями Кримінального кодексу України «Хуліганство» та «Перешкоджання законній господарській діяльності» відкрито декілька кримінальних проваджень, в яких його визнано потерпілим; позивачі, зловживаючи правом, подали позов про захист від незаконних дій, усвідомлюючи, що самі скоюють проти нього незаконні дії разом з іншими мешканцями будинку. Судовими позовами та незаконними діями проти законного будівництва відповідачі за зустрічним позовом та інші мешканці будинку перешкоджають проведенню підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці, що призводить до значних збитків позивача за зустрічним позовом. Також [PERSON] просить стягнути солідарно з відповідачів сплачений ним судовий збір у розмірі 1 920 грн. Крім того, зазначає, що з метою отримання правової допомоги щодо ведення справи ним було укладено Договір про надання правової допомоги від 08.02.2017 року, за яким за правову допомогу по справі № 755/76/17 фахівець в галузі права [PERSON] отримала 46 720 грн., які позивач за зустрічним позовом просить стягнути солідарно з відповідачів (т. 4, а.с. 40, 41). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2017р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання будівництва законним, заборону у перешкоджанні будівництву та заборону у порушенні права власності об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація, Департамент з питань Державного архітектурно-будівельного контрою міста Києва, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Єврореконструкція» про заборону здійснювати забудову земельної ділянки (т. 2, а.с. 230, 231). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017 р. залучено до участі у справі за первісним позовом у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (т. 3, а.с. 49,50). За клопотанням позивача [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2018 р. позову заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи: Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація, Департамент з питань Державного архітектурно-будівельного контрою міста Києва, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Єврореконструкція», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про заборону здійснювати забудову земельної ділянки залишено без розгляду (т. 3, а.с. 194). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом, підтримав поданий ним позов та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, додатково пояснив, що дозволи на будівництво у [PERSON] відсутні, забудова ділянки відповідача порушує права мешканців будинку [ADDRESS], оскільки це є прибудинкова територія, громадські слухання стосовно будівництва не проводились, згоди на це громада не надавала. Позивач за первісним позовом [PERSON], яка є відповідачем за зустрічним позовом, в судовому засіданні просила задовольнити її позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, пояснила, що дозвіл на будівництво [PERSON] скасований, проект відсутній, забудову на земельній ділянці відповідача проводити неможливо, оскільки там знаходяться водо- тепло- кабельні мережі, крім того, їхній будинок є панельний, пому при будівництві стане аварійним, що загрожуватиме життю і здоров'ю людей. Представник [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав первісний позов та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях (т. 3, а.с. 10-13), пояснив, що основною підставою для обґрунтування законності будівництва відповідача була Декларація про початок виконання будівельних робіт від 19.12.2013 року по будівництву магазину по [ADDRESS] в м. Києві, проте дана декларація відповідно до наказу № 25 від 01.02.2018 року Департаменту з питань державного будівельного контролю міста Києва скасована. Подальша забудова є незаконна, оскільки не проведено громадських слухань щодо врахування думки громади, як це передбачено ст. 18 Закону України «Про планування і забудову територій», позитивний висновок комплексної державної експертизи відсутній, по земельній ділянці відповідача проходять кабельні лінії Київенерго, порушені норми ДБН, охоронні зони мереж, земельна ділянка [PERSON] віднесена до прибудинкової території будинку [ADDRESS] у м. Києві. Відповідач [PERSON] за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених у письмових запереченнях (т. 1, а.с. 39-40; т. 3, а.с. 98-100), пояснив, що він є законним власником земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. [ADDRESS], яка придбана ним за договором купівлі-продажу, тому має законні підстави проводити підготовчі та будівельні робити на своїй земельній ділянці; не відповідає дійсності те, що в межах його ділянки проходять теплотраса та кабельні мережі; він має декілька проектів будівництва, при цьому не визначився яку конкретно споруду будуватиме. Будівництво він не розпочинав, оскільки огорожу на ділянці мешканці будинку ламають, встановлені межі в натурі зносять, бетонні блоки розтягли по всій навколишній території, чим порушуються його права. Представник відповідача за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та підтримала зустрічний позов, пояснила, що [PERSON] права позивачів за первісним позовом жодним чином не порушуються, при цьому останніми вчиняються протиправні дії по перешкоджанню підготовчим роботам для будівництва та вільно користуватися власністю. Право на забудову ділянки [PERSON] надано Конституцією, Земельним кодексом та діючим законодавством, як законному власнику цієї ділянки. Відповідачі перешкоджали [PERSON] у встановленні огорожі навколо ділянки, псували його майно, яке викидали на проїзну частину, підбурюючи до таких незаконних дій інших мешканців свого будинку. Відповідачі плутають поняття «право на забудову» та «дозвіл на будівництво конкретної будівлі», оскільки дозвільна документація на здійснення будівельних робіт отримується від відповідних державних установ коли власником або забудовником прийняте рішення будувати якийсь конкретний об'єкт. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Представник третьої особи за первісним позовом Київської міської ради в судове засідання не з'явився, представник КМР Власенко І.І. направила до суду письмові пояснення по справі (т. 2, а.с. 92-94) у яких просила слухати справу за відсутності їхнього представника, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Представник третьої особи за первісним позовом Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, представник Ткаченко О.О. направив до суду письмові пояснення по справі (т. 3, а.с. 152,153) у яких просив слухати справу за відсутності представника КМДА та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Представник третьої особи за первісним позовом Департаменту з питань Державного архітектурно-будівельного контрою міста Києва в судове засідання не з'явився, представник [PERSON] направила до суду письмові пояснення по справі (т. 2, а.с. 96-99) у яких просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства та зазначила, що на підставі звернення депутата КМР Д.Попова від 21.10.2016 року посадовою особою Департаменту було здійснено виїзд на місце за адресою: вул. [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва з метою проведення перевірки, під час якого ознак виконання будівельних робіт не виявлено, будівельники і будівельна техніка, власник та уповноважені особи були відсутні, що унеможливлювало проведення перевірки, у зв'язку з чим [PERSON] було надіслано листа для прибуття і надання відповідної документації необхідної для проведення перевірки, у зазначений час останній не з'явився. Представник третьої особи за первісним позовом Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, представник [PERSON] направила до суду письмові пояснення по справі (т. 2, а.с. 144-146) у яких просила прийняти рішення згідно чинного законодавства, слухати справу без участі представника та зазначила, що єдиною підставою для набуття права власності земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. Представник третьої особи за первісним позовом ПАТ «Київенерго» в судове засідання не з'явився, представник [PERSON] направила до суду письмові пояснення по справі (т. 2, а.с. 111, 111 зв., 160, 160 зв.) в яких просила розглядати справу за відсутності представника та зазначила, що наразі охоронні зони порушено особами якими, чи на замовлення яких встановлено бетонні блоки на спірному об'єкті, однак ПАТ «Київенерго» не уповноважене скасовувати дозвільні документи на забудову земельних ділянок, видані органами державної влади та місцевого самоврядування. [PERSON] за отриманням технічних умов на приєднання до теплових мереж не звертався, у зв'язку з чим вони не видавались. 11.06.2012р. [PERSON] було видано технічні умови про приєднання електроустановок певної потужності, згідно його заяви, але технічне рішення не було видано та договір про постачання електричної енергії не було укладено, у зв'язку з невиконанням технічних умов та закінченням вказаного для їх виконання строку заявником не подовжено. Представник третьої особи за первісним позовом ТОВ «Євро-реконструкція» в судове засідання не з'явився, представник [PERSON] направила до суду клопотання про розгляд справи без участі представника товариства (т. 2, а.с. 165, 166) в якому зазначила, що будинок [ADDRESS] не відноситься до зони теплопостачання ТОВ «Євро-реконструкція», а товариство в свою чергу не є власником теплових мереж у м. Києві. Представник третьої особи за первісним позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 18.11.2004 р. №760/2170 вирішено продати суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі [PERSON] земельну ділянку площею 0,0548 га за 368910,00 грн. для будівництва та обслуговування магазину будівельних матеріалів на [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва (т. 2, а.с. 147, 147 зв.). 15.02.2005 року між Київською міською радою та СПД [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0548 га на [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва для будівництва та обслуговування магазину будівельних матеріалів (т.2, а.с. 14-17). 27.05.2005 р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0548 га на [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва СПД [PERSON] з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування магазину будівельних матеріалів (т.2, а.с. 39, 40). 16.07.2005 р. між СПД [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на [ADDRESS] у Дніпровському районі м.Києва (т. 2, а.с. 41, 42). 10.10.2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0548га на [ADDRESS] у Дніпровському районі м.Києва [PERSON] з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування магазину будівельних матеріалів (т.1, а.с. 8). 05.08.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 1573 (т. 2, а.с. 153-154), про що також внесено відповідний запис в Державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1, а.с. 41, 42). За повідомленням Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 05.12.2016 року, згідно бази даних міського земельного кадастру станом на 31.12.2012 р. земельна ділянка площею 0,0548га на [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва на підставі договору купівлі-продажу знаходиться у власності [PERSON] для будівництва та обслуговування магазину будівельних матеріалів, Державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.09.2010 №09-7-02946. Введення та продаж зазначеної земельної ділянки відбулось у відповідності до діючого на той час законодавства (т.1, а.с. 35, 36). Отже, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,0548га по [ADDRESS] у м. Києві, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК). За нормою частини четвертої статті 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. В силу частин першої-третьої статті 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до п. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності. Статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України. 13.12.2013 р. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт подану [PERSON] на будівництво магазину за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. [ADDRESS] (т. 2, а.с. 87-90). З листа Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2017 р. вбачається, що земельна ділянка площею 0,0548га на [ADDRESS] у Дніпровському районі м. Києва перебуває у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.08.2010 р. № 1573 (державний акт на право власності від 08.09.2010 року [NUMBER]). Відведення та продаж зазначеної земельної ділянки відбулись у відповідності до діючого на той час земельного законодавства. Також з інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва вбачається, що [PERSON] отримано необхідні дозвільні документи для початку проведення будівельних робіт (т. 2, а.с. 126). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що три роки тому вона була членом комісії по обстеженню земельної ділянки біля будинку [ADDRESS] у м. Києві, яке проводилось за запитом мешканців та наданою голові комісії схемою-кресленням ділянки (т.1, а.с. 14), тоді вона підписала акт обстеження охоронних зон інженерних мереж ПАТ «Київенерго» (т. 1, а.с. 12), було виявлено, що кабельні лінії проходять по даній земельній ділянці, охоронна зона для кабельних ліній становить 1 м., на той час лежали кам'яні глиби зверху, розмір земельної ділянки відповідача їй не відомий. Свідок [PERSON] засвідчив, що він був присутнім при обстеженні земельної ділянки на запит у 2015 р. про надання публічної інформації представникам громади, з виїздом на місце було встановлено, що там проходять кабельні мережі, тоді на мережах по периметру лежали бетонні блоки; в межах охоронних зон будувати заборонено, земельні роботи слід проводити за погодженням з енергопостачальними компаніями. До свідчень свідків суд відноситься критично, оскільки зазначені свідки пояснили, що вони обстежували земельну ділянку у місцях де їм показували представники громади, при цьому межі земельної ділянки [PERSON] там встановлені не були, з точністю до метрів з прив'язкою до кадастрового номеру земельної ділянки свідки повідомити щодо проведеного обстеження не змогли; відповідач за первісним позовом пояснив, що бетонні блоки в охоронних зонах знаходились поза межами його ділянки. Наказом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 01.02.2018 р. № 25 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину» за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. [ADDRESS] від 19.12.2013 р. № КВ 082133531313, замовником якої є [PERSON] (т.3, а.с. 247). Проте даний факт не являється підставою для задоволення первісного позову, оскільки за його вимогами позивачі просять заборонити відповідачу здійснювати забудову належної останньому на праві власності земельну ділянку, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки [PERSON] придбана земельна ділянка з цільовим призначенням її використання для будівництва та обслуговування магазину будівельних матеріалів та на час розгляду справи судом не встановлено обставин порушення відповідачем архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Позивачі в обгрунтування вимог вказують на порушення ст. 18 Закону України «Про планування і забудову територій», якою визначалося врахування громадських і приватних інтересів під час планування і забудови територій на місцевому рівні. Проте цю норму закону було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008 року № 509-VІ. Також безпідставні посилання позивачів на норми ст. ст. 12-17 Закону України «Про планування і забудову територій», оскільки вказаний закон втратив чинність на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VІ. Ще позивачі посилаються на порушення пункту 6.2 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 р. за N 173, та пункту 3.15 Державних будівельних норм 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. за N 44, проте вказані нормативні акти до спірних правовідносин застосовані бути не можуть, оскільки ними передбачено озеленення територій, визначення щодо цього площ. За вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням зазначеного суд критично оцінює доводи позивачів за первісним позовом щодо заборони [PERSON], як власнику, здійснювати забудову земельної ділянки по [ADDRESS]. Крім того, ані рішення Київської міської ради про продаж земельної ділянки, ані державні акти про право власності, ані договори купівлі продажу земельної ділянки не скасовані та недійсними не визнавалися, право власності відповідача на земельну ділянку не оспорювалось. У зв'язку з цим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про заборону здійснювати забудову земельної ділянки. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання законними дії з будівництва магазину будівельних матеріалів по вул. [ADDRESS] у м. Києві на земельній ділянці, що належить [PERSON] на праві приватної власності суд зазначає наступне. З листа ПАТ «Київенерго» про надання роз'яснень від 13.02.2015 р. вбачається, що на прилеглій території до будинку 29 на вул. Миропільській в Дніпровському районі м. Києва прокладено теплову мережу, охоронна зона зазначеної теплової мережі становить 5 м, охоронна зона кабельних ліній - 1м (т. 1, а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, у тому числі: Земельним кодексом України; ЦК України; Законами України: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища». Відповідно до статті 16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об'єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом. Як встановлено в судовому засіданні, жодні дії щодо будівництва магазину [PERSON] не вчинено. Крім того, реалізація законних інтересів [PERSON] щодо здійснення господарської діяльності з виконання будівельних робіт чітко регламентована законодавством та передбачає здійснення ряду дозвільних та реєстраційних процедур, що реалізуються відповідними органами в позасудовому порядку. Визнання окремих прав та інтересів позивача на підставі рішення суду можливе лише у випадку протиправної відмови органів державної влади чи місцевого самоврядування у вчиненні перелічених вище реєстраційних дій на користь позивача. Також суд звертає увагу, що, як зазначено вище, реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину» за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. [ADDRESS] від 19.12.2013 р. скасовано (т. 3, а.с. 247). Отже, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про визнання законними дії з будівництва магазину будівельних матеріалів по вул. [ADDRESS] у м. Києві. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про заборону [PERSON], [PERSON], [PERSON] та будь-яким іншим фізичним особам протиправними діями перешкоджати будівництву і порушувати право власності [PERSON] та заборонити їх проникнення на земельну ділянку без його згоди, суд зазначає наступне. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідачами вчиняються дії, внаслідок яких чиняться перешкоди у здійсненні будівництва, у зв"язку з чим такі дії підлягають забороні. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперчень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх вимог позивач за зустрічним позовом посилається на матеріали фотозйомки, які на, думку суду, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не дають змоги достовірно ідентифікувати місце і час фіксації, зафіксовані на фото дії та вчинки осіб, при цьому відповідачами заперечувався факт протиправних дій з їх боку, [PERSON] пояснив, що вони викликали поліцію через те, що зранку будівельний автокран загородив під'їзд до їхнього будинку, через що люди автотранспортом не могли виїхати по своїм справам, дорога була заблокована. Інших доказів суду надано не будо. У зв'язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог зустрічного позову щодо заборони [PERSON], [PERSON], [PERSON] та будь-яким іншим фізичним особам протиправними діями перешкоджати будівництву по [ADDRESS] та порушувати право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. [ADDRESS] та заборонити їх проникнення на земельну ділянку без його згоди, з підстав їх необґрунтованості, крім того, судове рішення не може ухвалюватись відносно невизначеного кола осіб. Через відмову у задоволенні обох позовів, згідно ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом на [PERSON], [PERSON] та [PERSON], витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом на [PERSON] Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи у розмірі визначеному умовами договору про надання правничої допомоги з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідачів солідарно понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 46 720 грн., на підтвердження чого надано розрахунки гонорару, платіжні доручення та квитанції (т. 4, а.с. 42-65). Між [PERSON] та [PERSON] 08 лютого 2017 року було укладено договір про надання правової допомоги, пунктом 4.1 якого визначено, що вартість послуг по даному договору визначається у розмірі 1 280 грн. за годину роботи (т. 2, а.с. 221-223). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України у редакції, яка діяла на час подачі позову та до 15.12.2017 року, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно ч. 4 ст. 3 ЦПК України у ред. від 03.10.2017 року, Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. До 15.12.2017 року був чинний Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», стаття 1 якого визначала, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За вимогами ч. 6 ст. 137 ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З 01.01.2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн., у зв'язку з чим вартість 1 год. за надання правової допомоги у 2017 р. складала 640 грн. Відповідно розрахунків гонорару, у 2017 року представником позивача за зустрічним позовом витрачено 43 год. щодо надання правової допомоги (т. 4, а.с. 42-50). У 2018 році було витрачено 15 год. (т. 4, а.с. 51-55). При цьому суд бере до уваги ті обставини, що представником позивача за зустрічним позовом витрачався час на підготовку процесуальних документів та участі в судових засіданнях, як за первісним позовом, так і за зустрічним, при цьому у задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому при обчисленні понесених [PERSON] витрат на правову допомогу необхідно враховувати пропорційність щодо цього, а саме з розрахунку ? частки затраченого часу. Таким чином, за витрачений час представника [PERSON] у 2017 році (21,5 год.) вартість послуг складає 13 760 грн. 00 коп. (21,5 год. х 640 грн.). У 2018 році на надання юридичних послуг витрачено 7,5 год., тому їх вартість з розрахунку за 1 год. роботи - 1280 грн. (відповідно умов договору) становить 9 600 грн. Відповідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Враховуючи, що позивач [PERSON] 24.01.2018 року залишила свій позов без розгляду, до вказаного часу понесені [PERSON] судові витрати слід стягнути по 1/3 частці із кожного з позивачів за первісним позовом, а після зазначеного часу витрати на правову допомогу підлягають стягненню з [PERSON] та [PERSON] по ? з кожного. Отже, на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу з [PERSON] у розмірі 9 066 грн. 67 коп., з [PERSON] у розмірі 9 066 грн. 67 коп. та [PERSON] у розмірі 5 226 грн. 67 коп. Сплата [PERSON] коштів за правову допомогу на заявлену суму підтверджена наявними у справі платіжними документами (т. 4, а.с.54-65). Заперечення представника позивачів за первісним позовом про те, що відсутні докази про перерахування 19.09.2017 року коштів в розмірі 8336 грн. на користь представника [PERSON] суд до уваги прийняти на може, оскільки квитанція Приватбанку від 19.09.2017 року на суму 8 320 грн. (т. 4, а.с. 63) доводить сплату відповідачем коштів на рахунок одержувача № 516874 - [PERSON], який зазначено у інших фінансових документах, у тому числі квитанції Приватбанку від 23.01.2018 року у якій за вказаним рахунком одержувачем платежу є [PERSON], призначення платежу: за надання правової допомоги (т. 4, а.с. 59).

Outcome: approved