Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,9421 га, кадастровий №6325481000:01:000:0458, що розташована на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 060133, виданого 10 грудня 2007 року в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON], померлого 17 червня 2011 року. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 17 червня 2011 року помер батько Позивача, [PERSON], який за життя склав заповіт і заповідав позивачу вищевказану земельну ділянку. Він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки проживав з батьком на момент смерті останнього, але не має можливості оформити свої спадкові права внаслідок відсутності даних про його постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, надав пояснення відповідно до викладеного в позові. В подальшому в судові засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову і просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 17 червня 2011 року помер батько Позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ 314 956, виданим 20 червня 2011 року Базаліївською сільською радою Чугуївського району Харківської області (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 5,9421 га, кадастровой номер 6325481000:01:000:0458, що розташована на території Базаліївськсї сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №060133, виданого 10 грудня 2007 (а.с.10). [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 07 липня 2009 року секретарем виконавчого комітету Базаліївськсї сільської ради Чугуївського району Харківської області [PERSON], згідно якого заповів земельну ділянку площею 5,9421 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №060133 сину [PERSON] (а.с.9). Родинні стосунки [PERSON] та [PERSON], як сина та батька підтверджується свідоцтвом про народження серіі І-ВЛ N 345235, виданим 14 грудня 1991 року (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті та, відповідно до 3 цієї ж статті, право на спадкування виникає з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про змову від неї. Згідно довідки №152, виданої 12.08.2015 року виконавчим комітетом Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, батько Позивача [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] один (а.с.12). Натомість, допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON] вказали, що позивач постійно проживав з батьком, допомагав йому по господарству у вільний від навчання час. Їх покази суд приймає, оскільки останні є сусідами померлого і обєктивно були спроможні встановити фактичні обставини проживання померлого [PERSON] Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, встановлених законом. Реєстрація місця проживання чи перебування особи не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця а адресою місця проживання спадкоємця. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Як вбачається з відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON], померлого 17.06.2011р., в термін, передбачений статтею 1270 ЦК України, спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим, що відповідно до вимог статті 1268 ЦК України, постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.20). Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, відсутності відомостей про відмову [PERSON] від спадщини, позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця, у вигляді земельної ділянки. Відповідач по справі - матір Позивача [PERSON] та дружина [PERSON] в передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась, фактично зі спадкодавцем не проживала, на спадщину не претендує. Осіб, що мають право на обовязкову частку у спадщині, не встановлено. Позивач звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з тим, що для отримання спадщини як спадкоємець, що фактично проживав зі спадкодавцем, відсутні докази його постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, всебічно і повно перевіривши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і вважає за необхідне його задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved