Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] 04.11.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON],\~третя особа\~ [PERSON],\~про визнання\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~визнання права\~власності на\~спадкове майно\~в порядку\~спадкування за\~законом (1-4). 20.03.2018 року позивач подала доповнення до позовної заяви (а.с.135-138). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2018 року (а.с.133), виключено [PERSON] з кола третіх осіб за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.03.2018 року (а.с.173), залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на наступні обставини. Її дошлюбне прізвище - [PERSON]. 03.08.1984 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Алфьорова». Ії батьки, [PERSON] та [PERSON], перебували \~у зареєстрованому шлюбі з 02.03.1983 року. Під час спільного проживання \~батьки за спільні кошти та частину її коштів придбали: 42/147 частини домоволодіння, що знаходиться по вул. Гетьмана \~Сагайдачного, № 1 в м. Нікополі, на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року, посвідченого у Першій [PERSON] державній нотаріальній конторі; 11/48 частин домоволодіння по вул. Файнштейна, 28-а в м. Нікополі, на \~підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1997 р.; 19/50 частин домоволодіння № 20/7 по вул. Калініна/Лазаретній в м. Запоріжжя на підставі договору купівлі-продажу від 03.01.1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Усі вказані обєкти нерухомості були зареєстровані на імя її матері - [PERSON]. Батько, як один з подружжя, має право на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя. 24.04.2007 року шлюб між батьками було розірвано, батько отримав свідоцтво про розірвання шлюбу.\~Після розірвання шлюбу оригінали всіх правовстановлюючих документів залишилися у [PERSON] \~06.05.2009 року її батько помер, заповіту не залишив. Вона, як єдина спадкоємиця першої черги за законом, звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак нотаріус листом від 16.04.2010 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. У звязку з чим вона зверталась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року її позов було задоволено частково, визнано за нею \~право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] \~на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20/вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом відносно 11/56 частин домоволодіння по вул. Файнштейна, 28-а в м.Нікополі та 1/2 частину домоволодіння по вул. Файнштейна, 28 в м. Нікополі скасовано, позов в зазначеній частині залишено без розгляду. \~Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні зазначених вимог. \~ \~ Апеляційним\~судом на\~підставі матеріалів\~справи було\~встановлено,\~що її\~батьки розірвали\~шлюб у\~квітні 2007\~року,\~а спірна\~частина домоволодіння\~по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі, придбана імя [PERSON]П у 2001 році, те що 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі особистою власністю [PERSON] не визнано. Крім того, апеляційним судом було встановлено, щодо до складу домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі входить будинок Б-1 та будинок А-1, а також інші будівлі, частина яких знесена. Оригінал технічного паспорту на будинок Б-1 для огляду наданий не був, технічний паспорт на будинок А-1, що складений станом на червень 2009 року не містить даних щодо знесених будівель. Крім того, крім [PERSON] та [PERSON] співвласником домоволодіння є також сусід [PERSON], який до участі у справі залучений не був, в той час як заявленими вимогами зачіпаються його права та інтереси, оскільки доля останнього в домоволодінні встановлена з урахуванням знесених будівель. Оскільки при розгляді справи в частині вимог про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд першої інстанції на взяв до уваги факт проведення відповідних переобладнань у домоволодінні, співвласника [PERSON] до участі у справі не залучено, то апеляційний суд вважав, що саме з цих підстав, а не з підстав зазначених судом першої інстанції, слід відмовити у задоволенні позову в цій частині, змінивши рішення суду в частині обґрунтування відмови в задоволенні вказаних вимог, що не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду з відповідним позовом після усунення зазначених обставин. Враховуючи викладене, вона звернулася до суду з даним позов. Вважає, що так як 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 придбані у період шлюбу її батьків, то є спільною сумісною власністю її батьків. Тому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1, набуте за час шлюбу; визнати за нею право власності на 42/294 частки спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року (а.с.32), провадження по справі було відкрито у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той час). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року (а.с.34-35) задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову; накладено арешт на 42/294 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 1 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Нікополі Дніпропетровської області, що належать [PERSON] (42/147 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 1 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровані за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМР № 318590 рн. 1-430, 13.03.2010 року, Перша [PERSON] державна нотаріальна контора). 29.02.2016 року до суду звернулася відповідач по первісному позову [PERSON] з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку (а.с.52-53). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 року (а.с.65), прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - і обєднано їх в одне провадження за №182/7872/15 -ц. В обґрунтування зустрічних вимог, [PERSON] послалася на наступні обставини. Вона з 1983 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка після одруження змінила прізвище на «Алфьорова». Їх сімя проживала у м. Запоріжжя. Спільне життя не склалось, в 1997 році вона переїхала до м. Нікополь, а чоловік залишився проживати в м. Запоріжжя, тобто вони фактично припинили сімейні відносини. Вона, 04.09.2001 року за власні кошти та кошти, які взяла борг у знайомих, на підставі договору купівлі-продажу придбала 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі, за власні кошти зробила там ремонт. У 2007 році шлюб з [PERSON] був розірваний. У 2009 році [PERSON] помер. За життя [PERSON] на вказану нерухомість не претендував. Вона придбала 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі в 2001 році, в період, коли діяв Кодекс про шлюб та сімю. Згідно ст.28 цього Кодексу, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Так як спірне майно придбане у період окремого проживання подружжя, то позовні вимоги позивача вважає безпідставними. Просить визнати за нею право власності на 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі, та стягнути з відповідача по зустрічному позову понесені нею судові витрати. У матеріалах справи наявні письмові заперечення [PERSON] проти позову (а.с.92-93), в яких зазначає, що [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину, тому у її вимогах слід відмовити. Також, послалась на пропуск позивачем строку позовної давності. Вважає, що після постановлення апеляційним судом рішення у позивача був трирічний строк для звернення до суду, який нею пропущений без поважних причин. 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким\~ЦПК України\~викладено у новій редакції. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд цивільної справи продовжено в порядку загального позовного провадження. Позивач у\~судове засідання\~не зявилась,\~була повідомлена\~належним чином\~про день,\~час і\~місце розгляду\~справи,\~про що\~свідчить наявна\~в матеріалах\~справи розписка\~(а.с.174).\~Причини неявки\~суду не\~повідомила.\~У позовній\~заяві позивач\~просила розглянути\~справу без\~її участі\~(а.с.4).\~У заяві\~про усунення\~недоліків позовної\~заяви,\~позивач зазначила,\~що буде\~зявлятися у\~судові засідання\~(а.с.19).\~У прохальній\~частині доповнень\~до позовної\~заяви (а.с.138),\~позовні вимоги\~просила задовольнити. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, суд розглянув справу за відсутності позивача, яка про день, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, обставини, викладені в зустрічній позовній заяві та вимоги зустрічного позову підтримала. Суду пояснила, що в 2001 році вона взяла у борг без оформлення розписки грошові кошти та придбала для себе 42/147 частин домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного, 1 в м. Нікополі на підставі договору купівлі-продажу. Сімейні відносини з чоловіком фактично були припинені в 1997 році. Її чоловік проживав у м. Запоріжжя. Вона проживала в м. Нікополі. Шлюб розірвали в квітні 2007 року в органах ДРАЦС. Від шлюбу є дочка [PERSON], син помер. Позивач [PERSON] зареєструвала [PERSON] на свою частину житла, щоб оформити на нього торгові документи. Проте він за цією адресою жодного дня не жив. До нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не подавала, тому вважає, що позивач спадщину не прийняла. На поставлене судом питання щодо предмету позову, зазначила, що просить саме визнати за нею право власності на 42/147 частки будинку №1 по вул. Гетьмана Сагайдачного в м. Нікополі. \~ \~ Третя\~особа \~-\~[PERSON]\~у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи (а.с.174), надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти позовів не заперечує (а.с.175). Вислухавши відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1299/11, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі\~ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З позовної заяви, доданих до неї документів, а також з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-1299/11 вбачається, що [PERSON] 19.04.2010 року зверталась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, яким просила суд визнати за нею право власності на 42/294 частин домоволодіння по \~вул. Сагайдачного, 1 у м. Нікополі; \~11/56 частин домоволодіння 28-а по вул. Файнштейна у м. Нікополі; 1/2 частину домоволодіння № 28 по вул. Файнштейна у м. Нікополі; 19/100 частин домоволодіння № 20/7 по вул. Калініна/Лазаретній у м. \~Запоріжжі в порядку спадкування за законом після \~смерті [PERSON]. Рішенням Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 11.07.2011 року (а.с.20-21, а.с.77-79 цивільної справи № 2-1299/11) позов [PERSON] задоволено частково; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20 /вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON], який помер 06.05.2009 року є батьком [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.03.1983 року до 24.04.2007 року після чого їх шлюб було розірвано. Все це підтверджується доданими до матеріалів справи свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу. Інших дітей у [PERSON] немає і позивач є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] Вказаним рішенням встановлено майно, яке було придбано у шлюбі. Також зазначено, що 42/147 частин будинку по вул. Гетьмана Сагайдачного №1 у м. Нікополі придбаний [PERSON] по договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року не може бути визнано спільним майном подружжя, оскільки [PERSON] придбала його за час окремого проживання з [PERSON] у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З 1997 року [PERSON] проживала у м. Нікополі, а [PERSON] у м. Запоріжжі. Суд прийшов до висновку, що оскільки 42/147 частин будинку по вул. Гетьмана Сагайдачного №1 у м. Нікополі не являються спільною власністю подружжя, то до спадкового майна будинок не належить. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року (а.с.21-на звороті- 22-23, а.с.185-187 цивільної справи № 2-1299/11), Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом відносно 11/56 частин домоволодіння по вул. Файнштейна, 28-а в м. Нікополі та 1/2 частину домоволодіння по вул. Файнштейна, 28 в м. Нікополі скасовано, позов в зазначеній частині залишено без розгляду; рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні зазначених вимог; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення набуло чинності 03.11.2011 року. Вказаним рішенням встановлено, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб у квітні 2007 року. Спірна частина домоволодіння по вул. Сагайдачного, 1 в м. Нікополі придбана на ім'я [PERSON] у 2001 році, тобто в період, коли [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У передбаченому законом порядку 42/147 частини будинку по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі особистою власністю [PERSON] не визнано, з відповідним позовом до суду остання не зверталась. Проте вказані обставини суд не взяв до уваги, у зв'язку з чим прийшов до передчасного висновку, що 42/147 частини будинку по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі не є спільною власністю подружжя. До складу домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі входить будинок Б-1 та будинок А-1, а також інші будівлі, частина яких знесена, про що є відмітка КП «[PERSON] МБТІ» на ксерокопії плану земельної ділянки станом на 27.05.2009 року. Ксерокопії матеріалів технічної документації на зазначене домоволодіння та правовстановлюючі документи містить різні дані щодо наявності знесених будівель та площ кімнат вказаних будинків. Оригінал технічного паспорту на будинок Б-1 для огляду в судовому засіданні апеляційної інстанції для з'ясування обставин щодо знесених будівель [PERSON] не надала. Технічний паспорт на будинок А-1, що складений станом на червень 2009 року, досліджений в судовому засіданні апеляційної інстанції, не містить даних щодо знесених будівель.\~\~Крім [PERSON] та [PERSON] співвласником домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі є також [PERSON], який до участі у справі залучений не був. В той час як заявленими вимогами зачіпаються його права та інтереси, оскільки, як вбачається із справи, доля останнього в домоволодінні встановлена з урахуванням знесених будівель.\~Оскільки при розгляді справи в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Сагайдачного, 1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] суд першої інстанції не взяв до уваги факт проведення відповідних переобладнань у домоволодінні, у тому числі факт знесення частини будівель, відносно яких відсутні дані про проведення їх у встановленому законом порядку, співвласника [PERSON] до участі у справі не залучив, то колегія суддів вважає, що саме з цих підстав, а не підстав, зазначених судом, слід відмовити [PERSON] в задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], змінивши рішення суду в частині обґрунтування відмови в задоволенні вказаних вимог, що не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду з відповідним позовом після усунення зазначених обставин. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 04.09.2001 року [PERSON] купила 42/147 частини домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу, ВМР №318590 р.н.1-430, виданого 13.03.2010 року Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою [PERSON] замість втраченого (а.с.55). З дублікату договору купівлі-продажу вбачається, що 04.09.2001 року Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою був посвідчений договір купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за № 1-1570. Як вбачається з [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25925055 від 21.04.2010 року (а.с.56-на звороті), право приватної спільної часткової власності на 42/147 частин домоволодіння 1 по вул. Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополі Дніпропетровської області було зареєстровано Комунальним підприємством «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 13.03.2010 за [PERSON] 21.04.2010 року. У заяві про усунення недоліків, що надійшла до суду 08.12.2015 року (а.с.19) в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на докази, що наявні в матеріалах цивільної справи № 2-1299/11. Однак, зазначеним в заяві доказам, що містяться в матеріалах цивільної справи № 2-1299/11 апеляційним судом надано оцінку. Доказів, про відсутність яких зазначив апеляційний суд, позивачем суду в цій справі не представлено. Тому, відсутні підстави для надання при розгляді даної справи оцінки доказам наявним в матеріалах цивільної справи № 2-1299/11, яким вже оцінка надана апеляційною інстанцією. Листом від 16.04.2010 року нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] в оформленні прав на майно спадкодавця [PERSON], так як нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. З відповіді Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 23.03.2016 року (а.с.74-76) вбачається, що після смерті 06.05.2009 року [PERSON], згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43352731 від 23.03.2016 року за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. З відповіді Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 13.04.2016 року (а.с.82) вбачається, що після смерті 06.05.2009 року [PERSON] в їх держнотконторі спадкова справа не заводилася, перевірка проводилась за алфавітними книгами спадкових справ в період з 2009 року по теперішній час, також надали Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) (а.с.83-85), згідно яких за вказаними параметрами запиту інформація відсутня. Суд не бере до уваги посилання відповідача у запереченнях на позов на те, що [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину, так як у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо прийняття спадщини позивачем. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року позов [PERSON] було задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20 /вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено. В цій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року. Тому відсутні підстави вважати [PERSON] такою, що не прийняла спадщину. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №52153245 від 27.01.2016 року, № 118142007 від 23.03.2018 року, № 118142174 від 23.03.2018 року, 24/49 частин домоволодіння № 1 по вулиці Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.06.2015 року, виданого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-733; 11/49 частин домоволодіння № 1 по вулиці Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, р.№1-1347, 22.05.1995 року, [PERSON] державна нотаріальна контора; 42/147 частин домоволодіння № 1 по вулиці Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] на підставі дубліката договору купівлі-продажу, ВМР № 318590, рн.1-430, 13.03.2010 року, Перша [PERSON] державна нотаріальна контора (а.с.42-45,161-170). У Інформаційних довідках № 118142007 від 23.03.2018 року, № 118142174 від 23.03.2018 року зазначено відомості про складові частини обєкта нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиці Сагайдачного Гетьмана, будинок № 1: житловий будинок А загальна площа 67,5 кв.м, житлова площа 41,8 кв.м, матеріали стін: гл/карк. обкладений цеглою; житловий будинок Б загальна площа 71,7 кв.м, житлова площа 54,8 кв.м, матеріали стін: гл/бит., гл/бит. обкладений цеглою; сарай В матеріали стін: шл/бл; сарай Г матеріали стін: цегляний; спорудження,1-5. Оскільки [PERSON] було придбано у власність 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] - 04.09.2001 року, на 1/2 якої претендує позивач (в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]Г.), тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що діяло на час придбання спірного нерухомого майна. На час укладення Договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року діяв Кодекс про шлюб та сімю України від\~20.06.1969\~року №\~2006-VII, тому застосуванню підлягають саме норми Кодексу про шлюб та сімю України. Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.24 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що нею було взято в борг грошові кошти на придбання 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, так як жодних допустимих доказів на підтвердження цього відповідач суду не представила. Особистою власністю 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1 не визнано, з такими вимогами [PERSON] не зверталася. [PERSON] у зустрічному позові посилається на ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, якою зазначено, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них, однак вимоги позову щодо визнання особистою власністю 42/147 частин спірного домоволодіння, як нажите під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, - не предявила. Натомість, наполягала на заявлених вимогах щодо визнання за нею права власності на 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, яке і так за нею зареєстроване. Тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на 42/147 частини домоволодіння по вул. Г.Сагайдачного,1 в м. Нікополі слід відмовити. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що 42/147 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині вимог щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] задовольнити, визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1, що придбані у період зареєстрованого шлюбу, право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМР №318590 р.н. 1-430, 13.03.2010, Перша [PERSON] державна нотаріальна контора. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~ \~ Суд\~вважає безпідставним\~посилання відповідача\~на пропуск\~строку позовної\~давності при\~зверненні до\~суду з\~даним позовом.\~Як вже\~зазначалося,\~рішенням Нікопольського міськрайонного\~суду Дніпропетровської\~області від\~11.07.2011\~року позов\~[PERSON]\~було задоволено\~частково,\~визнано за\~[PERSON]\~ право\~власності в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті\~[PERSON] на\~19/100\~частин домоволодіння\~з господарськими\~будовами по\~вул.\~Калініна 20\~/вул.\~Лазаретна 7\~в м.\~Запоріжжі,\~в іншому\~відмовлено,\~та в\~цій частині\~рішення Нікопольського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 11.07.2011\~року залишено\~без змін\~рішенням Апеляційного\~суду Дніпропетровської\~області від\~03.11.2011\~року.\~Тому,\~вважати,\~що позивач\~пропустила строк\~позовної давності\~на предявлення\~вимог щодо\~спірного майна,\~що увійшло\~до спадкової\~маси,\~-\~підстав немає. Позивач строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом не пропустила. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] є дочка померлого [PERSON] Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. Враховуючи те, що 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], що придбані у період зареєстрованого шлюбу, суд вважає доведеним факт того, що померлому [PERSON] належала 1/2 частина 42/147\~частки домоволодіння,\~що розташоване\~за адресою:\~Дніпропетровська область,\~м.\~Нікополь,\~вул.\~Гетьмана Сагайдачного,\~будинок 1,\~що складає\~42/294\~частки спірного\~майна,\~та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 42/294 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Суд не бере до уваги інші докази, наявні в матеріалах справи (а.с.139-160), як такі що не підтверджують та не спростовують обставин справи, не стосуються предмету доказування. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп., сплачені останньої при подачі позову (а.с.5). \~ \~

Outcome: approved