Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

20.02.2019 року представник позивача звернулася до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 11.08.2014 року №128 о/с [PERSON] з 15.08.2014 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ. 25.08.2014 року між НАВС, комплектуючим підрозділом - УМВС України у Закарпатській області та відповідачем укладено договір №14-269 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен був відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Після закінчення навчання [PERSON] було направлено до комплектуючого підрозділу для подальшого проходження служби. Наказом ГУНП у м.Києві від 10.08.2018 року №805 о/с відповідача звільнено зі служби у національній поліції на підставі поданого ним рапорта за власним бажанням. Оскільки, відповідач був звільнений до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, це привело до порушення умов Договору. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 64967 гривень 66 копійок витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, а також судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходили. У відповідності до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 11.08.2014 року №128 о/с [PERSON] з 15.08.2014 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням Національної академії внутрішніх справ (а.с.9). 25.08.2014 між НАВС, комплектуючим органом - ГУМВС України в Закарпатській області та [PERSON] укладено договір № 14-269 від 25.08.2014 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі (а.с.10). 6 серпня 2015 року було опубліковано Закон України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про національну поліцію», який відповідно до ч.1 Прикінцевих та перехідних положень набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 7 листопада 2015 року. Відповідно до ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, ЗУ «Про міліцію» втратив чинність. Згідно з ч.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Наказом НАВС від 06.11.2015 року №192 о/с відповідача було звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а наказом НАВС від 11.11.2015 року №202 о/с відповідача з 07.11.2015 року призначено на посаду курсанта 2-го курсу з присвоєнням спеціального звання капрала поліції. У зв`язку з реформуванням правоохоронної системи, 05.06.2018 року Договір №14-269 від 25.08.2014 року було доповнено додатковим договором №1, що став його невід`ємною частиною (а.с.14). 21.06.2018 року згідно наказу ректора НАВС №886 [PERSON] завершив навчання, здобув ступінь вищої освіти бакалавра за напрямом підготовки «Правознавство» (а.с.15). 27.06.2018 року випускника Національної академії внутрішніх справ лейтенанта поліції [PERSON] призначено оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 м.Києва (а.с.44). Наказом №805 о/с від 10.08.2018 року начальника Головного управління НП у м.Києві [PERSON] звільнено зі служби у поліції за його бажанням (а.с.46). Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 25.08.2014 року між сторонами було укладено договір, суд приходить висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 2.3.6 Договору №14-269 від 25.08.2014 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України передбачено у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внунтрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про міліцію», який діяв на мамент укладення договору на підготовку №14-269 від 25.08.2014 року, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з ч.4, 5 ст.74 ЗаконуУкраїни "Про Національну поліцію", який діяв на час звільнення відповідача з Національної академії внутрішніх справ, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були (а.с.55-56). Згідно розрахунків та довідки, наданих позивачем, вартість витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ за період з 15.08.2014 року по 21.06.2018 року становить 64967 гривень 66 копійок (а.с.16-42). Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив умови договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі №14-269 від 25.08.2014 року (з Датковим договором №1 від 25.08.2014 року), оскільки звільнився зі служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, а тому повинен відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі у сумі 64967, 66 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладажться на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1921 гривень.

Outcome: approved