Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

28 лютого 2018 року представник позивача звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права на спадщину за законом. В позовній заяві представник зазначив, що з 1982 року позивач перебувала в шлюбі з [PERSON]. У 1997 році вони разом побудували житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. 13 січня 2005 року, тобто вже після його смерті, на ім'я [PERSON], видано свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок. 08 серпня 2005 року на ім'я позивача видано свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS]. Посилаючись на викладене, а також на те, що свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок видано вже після смерті спадкодавця, представник позивача просив суд, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], видане Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області 30 травня 2005 року на ім'я [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області №67 від 13 січня 2005 року та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 10918790, номер запису 3858 в книзі 19. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВС №867383, видане Градизькою державною нотаріальною конторою Полтавської області 08 серпня 2005 року [PERSON] після померлого [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], видане Градизькою селищною радою Глобинського району полтавської області 30 травня 2005 року. У судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що позовні вимоги підтримують. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, відзиву на позовну заяву не направляли. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Сектору державної реєстрації Глобинської РДА в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 31 грудня 1982 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, після чого остання змінила дошлюбне прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Глобинським райвідділом ЗАГС Полтавської області (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], виданого Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області [INFO] (а.с.10). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області 30 травня 2005 року на підставі рішення виконкому Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСС №867383, виданого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори 08 серпня 2005 року, спадкоємцем майна [PERSON], а саме Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в [ADDRESS], є дружина померлого - [PERSON] (а.с. 12). Право власності [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в [ADDRESS] зареєстровано КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 10918790, номер запису 3858 в книзі 19, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №80426659 від 12 серпня 2005 року (а.с.13). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №115580956 від 28 лютого 2018 року, за житловим будинком [ADDRESS] зареєстровано право власності, за [PERSON] та [PERSON]., по Ѕ частині за кожним (а.с. 14). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], видане Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області на ім'я [PERSON] 30 травня 2005 року, тобто після його смерті. Оскільки дієздатність [PERSON] припинилася у день його смерті, то набуття на його ім'я у власність майна, а також реєстрація права власності на його ім'я майна суперечить актам цивільного законодавства, тому позов в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності підлягає задоволенню. В зв'язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину видавалося на ім'я спадкоємця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке визнано судом недійсним, тому Свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає визнанню недійсним, а реєстрація права власності підлягає скасуванню.

Outcome: approved