Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

24.06.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.05.2021 шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації шлюбу з відповідачем вони проживали в належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] , а з 12.03.2002 року відповідач зареєстрований у даній квартирі. У2013 році відповідач забравши всі свої речі залишив місце реєстрації і з того часу більше в ній не проживає. Перешкод в користуванні житлом відповідачу ні позивач ні члени її сім`ї не чинили. Не дивлячись на те що відповідач не проживає в належній позивачу квартирі, вона несе всі витрати по утриманню житла та сплаті комунальних послуг. Зазначає, що факт проживання відповідача в квартирі можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . На даний час позивач має намір продати належне їй житло, але через реєстрацію в квартирі відповідача не може виконати умови попереднього договору з покупцем про зняття всіх зареєстрованих в квартирі осіб з квартирного обліку. Ухвалою суду від 29.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про допит свідків. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав з викладених у позовній заяві підстав, 26.08.2021 подав заяву про завершення розгляду справи без його участі, позов підтримав, просив задоволити. Відповідач неодноразово в судове засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 26.08.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до даних будинкової книги на вказану квартиру, у ній зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-9), що також підтверджується довідкою виданою Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська №23938 від 18.06.2021 (а.с.10) та довідкою №5034 про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради (а.с.11). Згідно технічного паспорта на квартиру, що передана у власність [PERSON] згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартира [ADDRESS] записана у реєстрову книгу №4974 на праві приватної власності в бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації виконкому Ради народних депутатів (а.с.9). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.05.2021 № 344/5738/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12-15). Поряд з цим, суд надає віри показам свідків, а саме : -Свідок [PERSON] , пенсіонер, вказала суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] разом з донькою. Є матір`ю позивача, та тещею відповідача, перебуває з обома в хороших стосунках. Дочка зареєструвала шлюб з зятем, однак життя не йшло, і з 2013 року відповідач виїхав з квартири та більше не з`являвся, підтримує зв`язки тільки з дітьми. -Свідок [PERSON] , вказала суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою позивача та відповідача, перебуває з ними обома в дружніх сусідських стосунках. Зазначила, що відповідач з 2013 року не живе по сусідству, переїхав за кордон, і більше не з`являвся. Перешкод від членів його сім`ї у користуванні житлом не було, конфліктів, які могли б бути причиною залишення житла - також. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права. Оскільки з обставин справи вбачається, що питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням стосується члена сім`ї власника житлового приміщення, тому спір підлягає вирішенню відповідно до статті 405 ЦК. Згідно вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічно порядок користування житлом та втрати такого права врегульовано ст.ст.72, 156 ЖК України. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім`ї власника помешкання на користування ним, чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім`ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Вказане дає можливість суду дійти висновку про визнання втрати такого права користування житловим приміщенням. При цьому, предметом спірних відносин є як встановлення факту відсутності більше року користування житлом (а не наявність чи відсутність у члена сім`ї нового місця для реєстрації), так і наявна добровільна домовленість між власником та членом сім`ї щодо продовження такого права користування. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про втрату права користування ним. Позаяк судом не встановлено, що між сторонами існує домовленість про інший порядок користування житлом, встановлено відсутність по місцю реєстрації відповідача більше одного року, а тому вимоги позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, є обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, та як позов задоволено, судовий збір сплачений позивачем слід стягнути з відповідача в користь останнього. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 258-268, 280-289, ЦПК України, суд, -

Outcome: approved