Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] кооперативу № 21 «Дніпро», третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2014 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді кооперативної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] була користувачем зазначеної квартири на підставі рішення [PERSON] міської ради від 08 липня 1970 року за № 539 та ордеру на зайняття зазначеної квартири № 2383. Вартість квартири була сплачена [PERSON] у повному обсязі у березні 1986 році, що підтверджується довідкою ЖБК № 21 «Дніпро» від 22.04.2015 року № 13. Однак [PERSON] за життя не встигла зареєструвати право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. Діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за законом, у встановлений законодавством строк звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Постановою про нотаріальну відмову № 2335/02-31 від 04.11.2017 року нотаріуса Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, а саме на спірну квартиру, через відсутність у останніх правовстановлюючих документів на квартиру. Вони, як діти покійної, є спадкоємцями першої черги, своєї матері [PERSON] за законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно до ст. 368 ч.1 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.369ШК України). Уст. 1126 ЦК України зазначається те, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлового кооперативу стає її власником. Позивачі прийняли спадщину після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку, тому відповідно і мають всі правові підставі отримати у спадок зазначену квартиру. Наразі ж, вони позбавлені можливості одержати свідоцтво про право на спадщину на зазначену квартиру після смерті матері, тому що останньою не проведена первинна реєстрація права власності на спадкову квартиру за собою, у звязку з чим відсутній відповідний правовстановлюючий документ. Тому для захисту своїх прав вони змушені звернутись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на квартиру. У судовому засіданні адвокат позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. [PERSON] в судове засідання не зявилась про причини неявки суду не повідомила. У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача голова правління ОСББ «Амброса 23» [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник Другої черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. 15.01.2018 подав до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі. У судовому засіданні відповідача [PERSON] кооператив № 21 «Дніпро» замінено його правонаступником - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Амброса 23». \~Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 09.08.2014, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №239683, відкрилась спадщина, на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] була користувачем зазначеної квартири на підставі рішення [PERSON] міської ради від 08 липня 1970 року за № 539 та ордеру на зайняття зазначеної квартири № 2383. [PERSON] та [PERSON], як діти померлої [PERSON], є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч.1 ст. 1268 ЦК України передбачено що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк. [PERSON] та [PERSON] звернулись з відповідними заявами до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса Другої [PERSON] державної нотаріальної контори про нотаріальну відмову індекс 2335/02-31 від 04.11.2017 відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеному в постанові "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, згідно п. 23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З довідки №13 від 22.04.2015 виданої Житлово будівельним кооперативом № 21 «Дніпро» вбачається, що [PERSON] була членом ЖБК № 21 м. Черкаси у відповідності до рішення міськвиконкому м. Черкаси № 539 від 08.07.1970 та проживала у [INFO] ([PERSON]) в м. Черкаси. Ссуда виплачена повністю в березні 1986 року. Частиною 4 ст. 384 ЦК України передбачено, що у разі викупу квартири член житлово будівельного кооперативу стає її власником. У п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до п. 11 (б) Постанови ПВСУ України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно до ст. 368 ч.1 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.369 ЦК України). Уст. 1126 ЦК України зазначається те, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Згідно з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved