Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

16.08.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати Кулик (шлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування жилим приміщенням будинком за адресою вул. Молодіжна 31 в м. Шпола, Черкаської області. Свій позов позивач мотивує тим, що він 21.11.1981 зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON], який був розірваний в 2014 році. Під час спільного проживання він, набув право власності на домоволодіння по вул. Молодіжна 31 в м. Шпола Черкаської області, яке відповідно надав для проживання [PERSON] і яка зареєструвалась для проживання . 01.08.2018 сторони уклали мирову угоду з приводу розподілу домоволодіння по вул. Молодіжній 31 в м. Шпола Черкаської області. Відповідно до затвердженої мирової угоди відповідач [PERSON] зобовязувалась знятись з реєстрації з належного мені домоволодіння до 10 серпня 2018 року однак до цього часу цього не зробила. Приблизно з 2010 року [PERSON] залишила місце свого проживання в [INFO] та стала проживати окремо від мене в інших місцях. Спільного господарства з відповідачкою позивач , не веде. За період з 2010 року по даний час відповідачка жодного разу не з'явилася в місці своєї реєстрації. Всі обов'язки по утриманню будинку, ведення господарства, лежать тільки на позивачу. Факт відсутності відповідачки в місті реєстрації підтверджується показами свідків [PERSON]. Окрім цього факт відсутності відповідачки в місці своєї реєстрації на протязі 8 років підтверджується і довідкою голови вуличного комітету. Вимоги про реєстрацію за фактичним місцем проживання відповідачка ігнорує, тому позивач вимушений звернутись до суду для захисту свого права . До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність вказавши, що позов підтримує. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та повідомив що позов визнає повністю. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 01.10.2018 року, відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про зміну імені серія І-СР №008766 від 13 березня 2018 року, [PERSON], [INFO], змінила своє прізвище з [PERSON] на Кулик, про що Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було зроблено запис №5. (а.с.5). Відповідно свідоцтва про право власності серії 014007 №3080 від 27 грудня 2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Шполянської міської ради №П/6 від 28.06.1996 року, житловий будинок в цілому №31 по вул. Молодіжна в м. Шпола, належить, належить на праві власності [PERSON]. Будинок зареєстрований у Шполянському районному бюро технічної інвентаризації і записаний у реєстраційну книгу за № 33, реєстраційний номер 6273 від 28 грудня 2000 року. (а.с.9). Згідно записів будинкової книги, в будинку №31 по вул. Молодіжній, м. Шпола, прописана з 25.03.1986 [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). [PERSON] з 2015 року по 15.08.2018 року не проживає за адресою: [INFO], що підтверджується підтвердженням голови вуличного комітету вул. Молодіжна, від 15.08.2018 року, підпис якого ствердженого секретарем Шполянської міської ради ОТГ та письмовим поясненням [PERSON], [INFO], про те , що [PERSON], по вул. Молодіжній 31 в м. Шпола, не проживає на протязі останніх 8 років і знаходиться за межами України (а.с.16-17). Згідно ухвали про закриття провадження справа №710/366/18 винесеною Шполянським районним судом Черкаської області 01.08.2018 року, було затверджено мирову угоду, укладену між сторонами по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зобовязано [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], жительку [ADDRESS], зареєстровану за адресою [INFO], паспорт з безконтактним електронним носієм №001657690, орган видачі 7188 від 15.03.2018, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], інші відомості про особу невідомі, до 10.08.2018 знятися з місця реєстрації за адресою вул. Молодіжна, 31, м. Шпола Черкаської області. (а.с.14-15). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.41,55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України у ст.47 проголошує , що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз.2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 163 Житлового кодексу у разі відсутності наймача, або членів сімї за ним зберігається займане приміщення в межах строків встановлених ст.71 Житлового кодексу України. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підставою для предявлення позову, позивач вказує той факт, що відповідач відсутній у місці своєї реєстрації починаючи з 2010 року, саме тому вона втратила право на користування житловим приміщенням, що належить позивачу, та розташоване по вул. Молодіжна буд.31, м. Шпола. При цьому в обґрунтування своєї позиції наводить норми ст. ст. 405 ЦК України та ст. 71 ЖК. Судом встановлено, що відповідачка , є колишньою дружиною позивача, була прописана з 25.03.1986 року у житловому будинку яка належить позивачу, проте на даний час входить до складу сімї позивача та хоча залишається зареєстрованою за адресою: вул. Молодіжна буд31, м. Шпола, Черкаської області. За місцем реєстрації відповідачка відсутня без поважних причин починаючи з 2015 року, тобто понад 1 рік. Добровільно відповідачка, відмовляється знятись з реєстрації місця проживання що, в свою чергу, позбавляє позивача отримувати відповідно до чинного законодавства пільги та субсидію і йому безпідставно нараховують комунальні послуги з урахуванням особи відповідача. Обставини справи і надані докази свідчать про відсутність наймача за адресою місця реєстрації без поважних причин понад рік, оскільки перебуває за межами України. Тому до даних правовідносин підлягає застосування ч.2 ст. 107 ЖК УРСР. Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018 року, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов'язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв'язку з вибуттям наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Так, згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до\~статті 107 ЖК УРСР\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. В той же час суд, враховує той факт, що відповідачкою добровільно не виконується Ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 01.08.2018 року справа №710/366/18, згідно якої вона повинна була у строк до 10.08.2018 року знятися з реєстрації за адресою вул. Молодіжна, 31 м. Шпола, Черкаської області, проте цього зроблено не було. Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1,2, ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний суд України у справі від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим\~ приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, \~У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд\~\~доходить висновку, що\~\~встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача,\~\~покладену в основу позовних вимог, а відтак, наявні підстави для задоволення позову. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Згідно ч.1 п.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 383, 391 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.64, ч.2 ст.107, ст.163, ЖК УРСР ст. ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved