Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

24 червня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 01 грудня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №100. Як зазначає позивачка [PERSON] у кожного з них це перший шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . На даний час донька [PERSON] мешкає разом з нею, позивачкою по справі, за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між ними не склались у зв`язку з відсутністю між нею та відповідачем [PERSON] взаєморозуміння та поваги один до одного. За таких обставин позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: 1) розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис №100; 2) після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін, а саме « [PERSON] »; 3) стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати. Ухвалою Василівського районного суду від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з розглядом в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін по справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, на заявлених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.22). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки особисто 29.08.2020 року (а.с.21), проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог суду не представлено. Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди позивачки [PERSON] , суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 01 грудня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №100, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.7). Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка міститься в матеріалах справи (а.с.8). Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи за №293 від 21.02.2019 року, виданої Василівською міською радою Запорізької області, за відомостями виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області Скляр Катерина Ігорівна 18.01.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.02.2019 року (а.с.9). Як вбачається з Акту обстеження фактичного проживання [PERSON] від 21.05.2020 року, складеного головою квартального комітету Гавриш О.О. в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та фактично мешкають: батько - [PERSON] , 1966 року народження, мати - [PERSON] , 1967 року народження, син - [PERSON] , 2009 року народження, донька - [PERSON] , 1989 року народження, онука - [PERSON] , 2019 року народження (а.с.11). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Подружні стосунки між сторонами припинені, на теперішній час сторони спільно не проживають. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, з урахуванням викладеної позивачкою позиції у пред`явленому нею позові в редакції від 09.06.2020 року, тому суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін - « [PERSON] ». Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. Крім того, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору, пов`язані з пред`явленням позову до суду, в сумі 840,80 грн., які були понесені позивачкою та документально нею підтверджені відповідним платіжним документом у вигляді квитанції № П519/9025254/1 від 22.06.2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.3). Також, у пред`явленому позові позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень, згідно наданих квитанцій до прибуткового касового ордеру за № 0031 від 09.06.2020 року, № 0032 від 10.06.2020 року (а.с.10). Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з положеннями ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак до матеріалів позовної заяви позивачем [PERSON] , окрім вищезазначених квитанцій до прибуткового касового ордеру позивачем не додано Акту приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво, також матеріали справи не містять Договору про надання правничої допомоги та представництво, укладеного між позивачкою [PERSON] та адвокатом Лисенко І.Ю. З вищенаведених підстав, а також беручи до уваги, що позивачем до позову не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved