Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

22 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права земельну ділянку площею 2.79 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки в нотаріальному порядку оформлення спадщини йому відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області надіслав заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. За положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] ,що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 13 квітня 2010 року(а.с.11). Заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Секретарської сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 14 червня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за №69, встановлено, що [PERSON] все майно, заповіла [PERSON] , що підтверджується даними спадкової справи №218/2019(а.с.37), вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №44450144 та він є чинним на день смерті спадкодавця(а.с.28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2.7905 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0485, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належної на праві власності спадкодавцеві [PERSON] , що підтверджується даними Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-МК №004324, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року(а.с.3) та даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4808031412019 від 02 грудня 2019 року(а.с.13-15). Як вбачається із спадкової справи №218/2019(а.с.26-38), [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, проте в оформленні спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачу відмовлено(а.с.6), так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вказане майно. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельну ділянку не порушує права та законні інтереси інших осіб. Суд враховує те, що дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved