Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

14 серпня 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовує тим, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить їй на підставі договору купівлі продажу квартири від 14 липня 2006 року, який зареєстровано в реєстрі за №7632, приватним нотаріусом Авраменко Н.А., що також підтверджує витяг з Державного реєстру правочинів сформованого 14 липня 2006 року приватним нотаріусом Авраменко Н.А., а також витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 серпня 2006 року, номер запису про право власності 1-16918. Відповідно до технічного паспорту, виданого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації за адресою: [ADDRESS] , на сьомому поверсі будинку знаходиться квартира загальною площею 51,6 кв.м., яка складається з двох кімнат, житловою площею 30,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 11,7 кв.м, 1-і кімната - 19,0 кв.м., кухня площею 7,9 кв. м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня - кв.м., коридор - 7,3 кв.м., квартира обладнана балконом - 2,1 кв.м. На час звернення з позовною заявою до суду зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , значиться [PERSON] , 1962 року народження, [PERSON] , 1956 року народження та відповідач [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 12 серпня 2020 року виданою депутатом міської ради [PERSON] [PERSON] являється сином позивача, але фактично не проживає у ній з 2018 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у квартирі не має та й взагалі квартирою він не цікавиться. 08 вересня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньовою Т.В. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 08 жовтня 2020 року. 13 листопада 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області призначено розгляд справи по суті на 16 грудня 2020 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2020 року справу передано на розгляд головуючому судді Радзівіл А.Г. 11 грудня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області призначено розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на 16 грудня 2020 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законом порядку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що за адресою: [ADDRESS] , син позивача [PERSON] не проживає більш ніж два роки. Причини не проживання за вказаною адресою їй не відомі. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 14 липня 2006 року, який зареєстровано в реєстрі за №7632, приватним нотаріусом Авраменко Н.А., що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів сформованого 14 липня 2006 року приватним нотаріусом Авраменко Н.А., а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 серпня 2006 року, номер запису про право власності 1-16918. Відповідно до технічного паспорту, виданого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації за адресою: [ADDRESS] , на сьомому поверсі будинку знаходиться квартира загальною площею 51,6 кв.м., яка складається з двох кімнат, житловою площею 30,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 11,7 кв.м, 1-і кімната - 19,0 кв.м., кухня площею 7,9 кв. м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня - кв.м., коридор - 7,3 кв.м., квартира обладнана балконом - 2,1 кв.м. У квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1962 року народження, [PERSON] , 1956 року народження та відповідач [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 12 серпня 2020 року виданою депутатом міської ради [PERSON] [PERSON] є сином позивача, але фактично не проживає у ній з 2018 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у квартирі не має. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується квартирою, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved