Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

21.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 30.05.1999 року зареєстрував з нею шлюб. Від спільного проживання у них народилися сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Із-за відсутності спільних інтересів, сварок, спільне проживання з нею стало неможливим, що призвело до того, що вони фактично припинили спільне проживання та взаємозв'язок як подружжя, проживають тривалий час окремо. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив суду, що на протязі більше трьох років спільно з відповідачкою не проживає. Спорів щодо виховання та утримання дітей у них немає. Матеріальну допомогу на утримання дітей надає в добровільному порядку. Просив не надавати строк для примирення, оскільки у нього є інша жінка, з якою він має намір узаконити відносини. Відповідачка позов визнала. Підтвердила, що, дійсно, з відповідачем спільно не проживає тривалий час, фактично їхній шлюб носить формальний характер. Спорів щодо поділу спільно нажитого майна та участі у виховані дітей у них немає. Просила не надавати строк для примирення, оскільки їхній шлюб зберегти неможливо. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони тривалий час спільно не проживають, спорів щодо участі у вихованні дітей та щодо поділу спільно нажитого майна немає. Відповідач має намір створити іншу сім'ю. Тобто, зберегти сім'ю немає жодний із подружжя. При таких обставинах збереження сім'ї суперечило б інтересам обох сторін. При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до положень частини 4. ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved