Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

28 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 8 вересня 2000 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 1339. Після розірвання шлюбу їх неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею - [PERSON]. 28 листопада 2016 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повнолітнього віку. У обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у 2000 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, різних поглядів на шлюб та сім'ю, розбіжністі у поглядах відносно обов'язків щодо ведення спільного побуту та виховання дитини. Останні роки їхнього подружнього життя супроводжувались постійними сварками та скандалами, під час яких висловлювання відповідача принижували її честь та гідність. Частим свідком сварок була дитина, що негативним чином відображалося на її психічному стані. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Майнового спору між ними не має. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час зв'язок з відповідачем втрачений, його фактичне місцезнаходження їй не відоме. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем, останній припинив також і спілкування з донькою. Він не бачиться з нею, не приймає участі у її вихованні та не забезпечує дитину матеріально. Не дивлячись на те, що донька є школяркою, додатково займається англійською мовою, потребує грошових коштів на своє утримання, розвиток та виховання, відповідач грошову кошти на її утримання не перераховує. Позивач зазначила, що їй відомо, що відповідач не має постійного місця роботи, офіційно не працевлаштований, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, однак займається періодичними заробітками та має достатній дохід. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву в якій уточнила свої позовні вимоги та просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути на її користь аліменти на утримання доньки розмірі 1000 гривень щомісячно. Просила провести розгляд справи за її відсутністю та ухвалити рішення. Прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. У випадку неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 8 вересня 2000 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, про що зроблено актовий запис № 1339, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку. Згідно з копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], народилась [INFO]. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] (а.с.9). Донька [PERSON] знаходиться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. За обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача суд залишає без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення . Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідач не являється платником аліментів іншим дітям, його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти. Згідно з ст.183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1000,00 гривень щомісячно. Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, позов [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільної дитини повністю відповідає вимогам закону, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved