Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

19 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті батька залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаного житлового будинку. Вона є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину. Посилаючись на те, що у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо цього майна їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу, просила про захист своїх спадкових прав в судовому порядку. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутність. Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на вище вказане нерухоме майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що М-Погорілівською сільською радою Жовтневого району здійснено актовий запис про смерть за № 35 від 24.05.2000 року (а.с. 20). Родинні відносини позивачки із [PERSON] відповідно як доньки та батька, та її право на спадкування як спадкоємця першої черги, підтверджуються даними свідоцтва про народження позивача [PERSON]. За даними М-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03.08.2016 року, на час смерті із [PERSON] з кола спадкоємців першої черги проживали донька - [PERSON] та дружина - [PERSON] (а.с. 21). Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що М-Погорілівською сільською радою Жовтневого району здійснено актовий запис про смерть за № 8 від 17.01.2002 року (а.с. 16). За даними копії спадкової справи №400/2000, відкритою Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася його донька - позивач [PERSON] (а.с. 34-47). Дружина померлого - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь доньки - [PERSON] (а.с. 37). Підстави, з яких позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом підтверджуються роз'ясненням нотаріуса щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу щодо нього (а.с. 30). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок втрачено. Згідно копії договору купівлі-продажу від 18 лютого 1969 року, [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS]. Договір посвідчено секретарем М-Погорілівської сільської ради того ж дня за № 45 (а.с. 24). Згідно рішення виконкому М-Погорілівської сільської ради від 05.02.2007 року № 14, номер вказаного будинку було змінено з 58 на 64 та в подальшому на №66 (а.с. 29). Дані про [PERSON] як власника вказаного житлового будинку також підтверджуються даними погосподарської книги (а.с. 53). За відомостями М-Погорілівської сільської ради, за цією адресою [PERSON] зареєстрований з 16.06.1969 року (а.с. 21). За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній з господарськими будовами та спорудами збудовано з 1979 по 1987 рік (а.с. 27). Згідно відомостей КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» власником вказаного житлового будинку станом на 28.12.2012 року значиться [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.02.1988 року, що видане виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради на підставі рішення виконкому № 50 від 04.03.1987 р. (а.с. 28). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час придбання спадкодавцем вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Зі змісту досліджених письмових доказів встановлено, що [PERSON] набув право власності щодо вищевказаного житлового будинку з господарськими будовами та спорудами на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.02.1988 року, виданого виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради на підставі рішення від 04.03.1987 року № 50, яке зареєстровано МБТІ. Втім правовстановлюючий документ втрачено. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом майна після смерті батька [PERSON], яка спадщину прийняла, проте можливість нотаріального оформлення її прав щодо вищевказаного майна вичерпана, встановивши належність вище вказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved