Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

22.11.2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 5 травня 2015 року вона знаходиться у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 365. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося з причин непорозуміння, втрати довіри та поваги, а також з приводу сварок та конфліктів, у зв`язку з чим сторони не ведуть спільного господарства та не мешкають однією родиною з жовтня 2018 року. Збереження сім`ї і подальше спільне життя неможливо, шлюбні відносини припинені, сім`я розпалась остаточно і не може бути відновлена. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Позивачка усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, на відміну від батька. Вона має можливість створення для сина належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклується про нього. На думку позивача постійне місце проживання малолітньої дитини із позивачем буде якнайбільш відповідати його інтересам. На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 5 травня 2015 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 365; визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині визначення місця проживання та стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року позовна заява на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України залишена без руху. (а.с. 17) Ухвалою суду від 3 січня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району. Призначено у справі підготовче судове засідання. (а.с. 24-25) Ухвалою суду від 1 березня 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 56) Ухвалою суду від 10 травня 2019 року зобов`язано орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району надати суду письмовий висновок щодо розв`язання позову [PERSON] до [PERSON] ,третя особа - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, в частині визначення місця проживання дитини. (а.с. 701) Позивач по справі у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутністю зазначивши, що на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Третя особа - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району в судовому засіданні проти задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не заперечувала та надала суду висновок органу опіки та піклування щодо цього питання. З приводу інших позовних вимог залишила питання на розсуд суду Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 18 червня 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 5 травня 2015 року [PERSON] знаходиться у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 365. (а.с. 12) Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11) Спільне життя не склалося з причин непорозуміння, втратою довіри та поваги, а також з приводу сварок та конфліктів, у зв`язку з чим вони не ведуть спільного господарства та не мешкають однією родиною. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів може бути пред`явлений до суду одним з подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що шлюбні стосунки між сторонами припинились, позивачка та відповідач спільного господарства не ведуть з жовтня 2018 року, а тому суд приходить до висновку, що родина [PERSON] та [PERSON] розпалася остаточно та поновлена бути не може. Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання № 04-26/1-10995 та № 04-26/1-10996 від 20.11.2018 року дитина [PERSON] , [INFO] мешкає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні (а.с. 7-8) Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, він не цікавиться станом здоров`я дитини, залишив його без моральної, фізичної та матеріальної підтримки, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини розглядалося органами опіки та піклування. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надано висновок № 1032/01-20/04 від 03.06.2019 щодо можливості визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150, частин першої, другої статті 155 СК України батьки зобов`язані поважати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Зокрема, у статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Нормою, викладеною у статті 51 Конституції України передбачено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що на даний момент відповідати інтересам дітей буде визначення місця його проживання разом з матір`ю. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дітей, які виражаються у забезпеченні розвитку дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що з урахуванням ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Окрім того, матеріальну допомогу на утримання сина відповідач у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; 9) надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. Негайне виконання у справі про визначення місця проживання дитини діючим процесуальним кодексом не передбачено, тому ця вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 704,80 грн. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 1409,60 грн. (а.с. 2, 22,), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved