Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

22.05.2020 року, позивач - Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 2 000 гривень 00 копійок та, крім того, суму судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] з 03 грудня 2018 року наказом № 467-кп від 30.11.2018 був прийнятий на роботу до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на посаду водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) 3-го класу. 30 січня 2019 року о 08 годині 19 хвилин на вул. Чарівна, б. 143 в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби пошкоджено, травмованих немає. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2019 у справі № 336/818/19 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі наказу підприємства «Запоріжелектротранс» № 367-кз від 31.10.2019. На момент дорожньо-транспортної пригоди автобус «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в ПрАТ СК «Арсенал Страхування» згідно полісу № АМ/8677999 від 23.11.2018. Розмір франшизи становить 2000,00 грн. ПрАТ СК «Арсенал Страхування» виплатило власнику автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] суму страхового відшкодування в розмірі 52 569,18 грн. На підприємство «Запоріжелектротранс» звернулося ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з претензією про відшкодування розміру франшизи в сумі 2 000 грн. Відповідно до п. 1 наказу генерального директора підприємства «Запоріжелектротранс» № 16 від 30.01.2020 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було перераховано суму франшизи в розмірі 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3474 від 04.02.2020. 05 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до підприємства «Запоріжелектротранс» із заявою про добровільне відшкодування розміру франшизи в сумі 2000,00 грн. в строк до 05.04.2020. Проте жодного платежу [PERSON] не здійснив. У зв`язку з чим вимушені звернутися до суду з позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивач - Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» не з`явився, але до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує, щодо їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 03 грудня 2018 року був прийнятий на роботу до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на посаду водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) 3-го класу, що підтверджується наказом № 467 - кп від 30.11.2018 року (а.с.8). 30 січня 2019 року о 08 годині 19 хвилин на вул. Чарівна, б. 143 в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби пошкоджено, травмованих немає. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/8181/19 від 21 лютого 2019 року, яка набрала законної сили 05.03.2019 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП (а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На момент дорожньо-транспортної пригоди автобус «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в ПрАТ СК «Арсенал Страхування». Розмір франшизи становить 2000,00 грн., що підтверджується полісом № АМ/8677999 від 23.11.2018 року (а.с.11). Відповідно до п. 1 наказу генерального директора підприємства «Запоріжелектротранс» № 16 від 30.01.2020 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було перераховано суму франшизи в розмірі 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3474 від 04.02.2020 року (а.с.15). [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі наказу підприємства «Запоріжелектротранс» № 367-кз від 31.10.2019 року (а.с.9). 05 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до підприємства «Запоріжелектротранс» із заявою про добровільне відшкодування розміру франшизи в сумі 2000,00 грн. в строк до 05.04.2020. Проте жодного платежу [PERSON] не здійснив (а.с.16). Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Аналогічний обов`язок страховика встановлений також статтею 20 Закону України «Про страхування». Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту а) пункту 38.1.1. частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно з пунктом 33.1.4. частини 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Обставини, що стали підставою для звернення з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу за страховим випадком, що стався 30.01.2019 року з його вини, знайшли своє підтвердження матеріалами справи, відтак, виплачене позивачем на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» страхове відшкодування, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 2000 грн. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи, що позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір, беручи до уваги, той факт, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми судового збору в розмірі 2102 гривень 00 копійок підлягає частковому задоволенню та, при цьому, позивачу слід повернути з державного бюджету судовий збір в розмірі 1051 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved