Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

21.06.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 836 грн. 51 коп. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що з 10.10.2015 року по 13.03.2019 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. За період з січня 2019 року по червень 2019 року, донька [PERSON] неодноразово хворіла, в результаті чого вона вимушена була звертатись за медичною допомогою до лікарів Марківського РТМО та самостійно нести витрати на її лікування. Згідно листа Марківського РТМО № 318 від 18.06.2019 року, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 18.04.2019 року по 02.05.2019 року з діагнозом: гострий тонзиліт лакунарна форма. В подальшому перебувала на лікуванні в КНП Марківскому ЦПМСД МРР. Зазначені обставини також підтверджуються копію Амбулаторної картки та Випискою №100.979 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.05.2019 року. За вказаний період нею було придбано ліків на загальну суму 1673 грн. 02 коп. На підставі викладеного прохає суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 836 грн. 51 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримує, прохає суд їх задовольнити (а.с.29). Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 30). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 10.10.2015 року по 13.03.2019 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Згідно Рішення Марківського районного суду Луганської області від 13.03.2019 року по справі №417/6882/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 15.04.2019 року (а.с.6-7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 07.07.2017 року, актовий запис №46 (а.с.5). Відповідно Виконавчого листа від 28 січня 2019 року виданого Марківським районним судом Луганської області, з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.11.2018 року до досягнення нею повнолітнього віку (а.с.8) Згідно Довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №1145 від 16.04.2019 року, виданої Марківською селищною радою Марківського району Луганської області, [PERSON] , [INFO] проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Згідно з Відповіддю головного лікаря Марківського РТМО А.М. Третяка від 18.06.2019 року №318, було встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживаюча за адресою [ADDRESS] , 18.04.2019 року була направлена в приймальне відділення Марківського РТМО лікарем - педіатром КНП Марківського центру первинної медико - санітарної допомоги МРР [PERSON] для госпіталізації в інфекційне відділення Марківського РТМО. Перебувала на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 18.04.2019 року по 02.05.2019 року з діагнозом: гострий тонзиліт лакунарна форма. В подальшому перебувала на лікуванні в КНП Марківскому ЦПМСД МРР (а.с.15). Зазначені обставини підтверджуються копію Амбулаторної картки 921018 Д217/11 Марківської ЛА на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.9-12) та Випискою №100.979 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.05.2019 року [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). За вказаний період для лікування доньки [PERSON] , 2017 року народження, позивач [PERSON] придбала ліків на загальну суму 1673 грн. 02 коп., що підтверджується наданими фіскальними чеками (а.с.20). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно ч.1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно ч.2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, присуджуються одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку хворобою. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно листа Марківського РТМО № 318 від 18.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 18.04.2019 року по 02.05.2019 року з діагнозом: гострий тонзиліт лакунарна форма. В подальшому перебувала на лікуванні в КНП Марківському ЦПМСД МРР та за вказаний період позивач на лікування дитини придбала ліків на загальну суму 1673 грн. 02 коп., що підтверджується наданими суду фіскальними чеками. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, а подав заяву про повне визнання позовних вимог, тому у суду нема підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановивши, що [PERSON] у зв`язку із хворобою дитини понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 1673 грн. 02 коп. суд дійшов висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача, оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. До матеріалів справи позивачем додано Ордер серії ЛГ №012975 виданий [PERSON] адвокатом Красноруцьким О.М. від 14.06.2019 року (а.с.18), Детальний опис робіт від 19.06.2019 року, виконаний адвокатом Красноруцьким О.М. на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 14.06.2019 року укладеного з [PERSON] (а.с.19), Квитанція прибуткового касового ордеру від 14.06.2019 р., відповідно до якого адвокатом Красноруцьким О.М. прийнято від [PERSON] по договору про надання правничої допомоги від 14.06.2019 року, вартість послуг в сумі 800,00 грн. (а.с.16). Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Складові, які мають враховуватися при встановлені розміру гонорару між клієнтом та адвокатом врегульовані статтею 30 названого Закону, відповідно до якої «1. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 2. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 3. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.» Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Проаналізувавши надані позивачем документи, враховуючи критерій обґрунтованості, доцільності та розумності понесених позивачем витрат, суд приходить до висновку, що до обґрунтованих позивачем витрат на правову допомогу належать витрати у розмірі 800,00 грн., які зазначені в Детальному описі наданих послуг адвоката Красноруцького О.М. від 19.06.2019 р., та сплачені позивачем, відповідно до Квитанції прибуткового касового ордеру від 14.06.2019 року, оскільки зазначені та перелічені послуги, дійсно були надані позивачу, є доцільними, є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 800,00 грн., що не протирічить умовам Договору в межах сплачених позивачем коштів та підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved