Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

29 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказав, що 10 січня 2017 року в с. Березна по вул. Комара, Володарського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рута 25» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ГАЗ 3110» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач просила суд стягнути з ПАТ «СК «Країна» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 61263 гривні 66 копійок відшкодування завданої шкоди та понесені судові витрати. 09 вересня 2019 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме, зменшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача 30332 гривні 38 копійок. Представник позивача в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився та подав до суду відзив на позовну заяву та письмові пояснення на заяву представника позивача про уточнення (зменшення) позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 січня 2017 року в с. Березна по вул. Комара, Володарського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рута 25» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ГАЗ 3110» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої пасажир автомобіля марки «ГАЗ 3110» [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Постановою Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області від 14 лютого 2017 року кримінальне провадження № 12017110160000014 від 10 січня 2017 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.8-9). Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 10 січня 2017 року (а.с.10). Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Рута 25» державний номерний знак [NUMBER] застраховано в ПАТ «СК «Країна». На адресу представника позивача представником відповідача було направлено повідомлення від 13 лютого 2018 року, про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ГАЗ 3110» державний номерний знак [NUMBER] становить 25432 гривні 04 копійки згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 13 вересня 2017 року (а.с.77-82), які ПАТ «СК «Країна» відшкодує після зазначення представником позивача банківських реквізитів (а.с.12). Позивач із зазначеною вартістю відновлювального ремонту, яку було запропоновано ПАТ «СК «Країна» в розмірі 25432 гривні 04 копійки не погоджується, у зв`язку з чим був змушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою. 10 грудня 2018 року ухвалою Володарського районного суду київської області було задоволено клопотання представника позивача та призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення розміру заподіяної шкоди (а.с.71-72). 04 липня 2019 року до Володарського районного суду Київської області надійшов висновок експерта на виконання ухвали суду від 10 грудня 2018 року, згідно якого вартість завданого збитку власнику транспортного засобу марки «ГАЗ 3110» державний номерний знак [NUMBER] становить 30332 гривні 28 копійок (а.с.146-164). 09 вересня 2019 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог та просила суд стягнути з ПАТ «СК «Країна» на користь [PERSON] 30332 гривні 28 копійок завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Представник ПАТ «СК «Країна» в судові засідання не з`явився та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 10 січня 2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Рута 25» державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля марки «ГАЗ 3110» державний номерний знак [NUMBER] . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Рута 25» державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПАТ «СК «Країна». Представник відповідача у відзиві як на підставу у відмові позовних вимог посилається на те, що представником позивача порушено строки повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Аналогічну позицію представник відповідача виклав у своїх поясненнях на заяву представника позивача від 09 вересня 2019 року. Посилання представника відповідача у відзиві та поясненнях не можуть бути взяті судом до уваги як підстава відмови у позові, оскільки згідно досліджених судом матеріалів цивільної справи та наданих сторонами доказів встановлено, що водій [PERSON] повідомив ПАТ «СК «Країна» про страховий випадок 12 січня 2017 року (а.с.91). У зв`язку з тим, що пасажир автомобіля марки «ГАЗ 3110» отримала тілесні ушкодження, по даному факту було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України, яке закрито 14 лютого 2017 року (а.с.8-9). В подальшому постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 10 січня 2017 року (а.с.10). Представником ПАТ «СК «Країна» представнику позивача [PERSON] 12 жовтня 2017 року було надіслано лист про те, що надана нею оцінка завданої шкоди не може бути взята до уваги як підстава виплати страхового відшкодування (а.с.11) та подальшому 13 лютого 2018 року було надіслано лист із повідомленням про виплату завданої шкоди в розмірі 25432 гривні 04 копійки у разі надання банківських реквізитів для перерахунку коштів (а.с.12). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями ст. 22 ЦК України. Так, відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування і в тому числі на відшкодування втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) і що має місце у даному спорі. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тож судом не з`ясовувалися та не досліджувалися питання щодо факту дорожньо-транспортної пригоди та вчинення її саме [PERSON] , оскільки за постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП № 357/2996/17 від 24 березня 2017 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнаний лише [PERSON] , тобто, що пригода сталася лише з його вини. Досліджуючи факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди в наслідок згаданої пригоди та причинного зв`язку з нею, судом встановлено, що факт заподіяння матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля позивача є безперечним. Розмір шкоди, завданої [PERSON] стверджено висновком експерта від 18 червня 2019 року (а.с.146-164), який не викликає у суду жодного сумніву. Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальними правилами відшкодування матеріальної шкоди, визначеними ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала і остання звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно вимог ст. 7 ЗУ «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Ст. 8 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 закону). Згідно ст. 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову в частині заподіяння матеріальної шкоди дорожньо-транспортною пригодою, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди в сумі 30332 гривні 38 копійок. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704,80 гривні та понесені судові витрати на залучення експертів в сумі 2500 гривень (а.с.28) та 1015,20 гривень (а.с.140).

Outcome: approved