Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

16.02.2021позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 2007 року він проживає у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] . Зазначає, що вселився у вказаний житловий будинок з дозволу власника [PERSON] та його дружини, відповідача по справі [PERSON] , з того часу володіє, користується та розпоряджається зазначеною приватною власністю, утримує її в належному стані, прибирає, робить ремонти та своєчасно сплачує комунальні платежі. Факт належності вказаного житлового будинку [PERSON] підтверджується нотаріальним договором купівлі - продажу будинку від 26.02.2002 року зареєстрованим в реєстрі за №314 та зареєстрованим в БТІ за реєстровим номером 186 від 15.03.2002 року. Вважаючи себе власником будинку, позивач погодив та сплатив на рахунок Вільнянського УГГ грошові кошти за проект, врізку газу та встановлення газового лічильника, в подальшому 13.04.2010 року між ним та ВАТ «Запоріжгаз» було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання на підставі якого і здійснювалися платежі.10.05.2013 року між позивачем та Вільнянським РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» було укладено договір №0410313 про користування електричною енергією. [INFO] колишній власник, [PERSON] помер, тому відповідачем у справі є його дружина [PERSON] . Враховуючи вищевказані обставини, а саме, добросовісність, відкритість та безперервність ( більше10років ) його проживання у житловому будинку [ADDRESS] , а також відсутність власника на такий будинок, він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, з якої вбачається, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем у відповідності до вимог ч.5 ст.200 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Відповідно додоговору купівлі - продажу будинку від 26.02.2002 року зареєстрованим в реєстрі за №314 та зареєстрованим в БТІ за реєстровим номером 186 від 15.03.2002 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно договору про надання населенню послуг з газопостачання від 13.04.2010 року, укладеного між ВАТ «Запоріжгаз та [PERSON] , вбачається, що останній є споживачем послуг з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Підтвердженням сплати коштів за споживання природного газу позивачем є квитанції про оплату видані на його ім`я. Згідно договору про користування електричною енергією від 10.05.2010 року, укладеного між Вільнянським РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] , вбачається, що останній є споживачем електроенергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 53 від 01.02.2021, виданої виконавчим комітетом Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району, [PERSON] , 1983 року народження,зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї: дружина - [PERSON] ,1987 року народження та дочка [PERSON] , 2007 року народження. Відповідно до довідки № 80 від 11.02.2021, виданої виконавчим комітетом Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району, [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт володіння й користування будинком з 2007року позивачем визнається відповідачем, отже, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно із ст.344ЦКУкраїни особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наведенного суд доходить висновку, що позивач [PERSON] більше 14 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 14 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на будинок за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, яка встановлює, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що іншим чином підтвердити право власності позивача на житловий будинок неможливо, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved