Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

15.10.2019 року заявник - [PERSON] , звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області із заявою, про встановлення факту смерті. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] , у віці 67 років, перебуваючи у місті Донецьку Донецької області, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території, від тривалої хвороби помер її чоловік - [PERSON] . Його смерть була зареєстрована за місцем проживання - у Кіровському відділі запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР. З метою реалізації свого законного права на належну реєстрацію смерті померлого чоловіка, та отримання відповідного свідоцтва про смерть встановленого зразка, а також, отримання допомоги на поховання, 15 жовтня 2019 року вона звернулась до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, куди надала довідку про причину смерті, та свідоцтво про смерть чоловіка. Проте, у задоволенні її вимоги було відмовлено, що підтверджується відповіддю начальника Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.10.2019 року. Тому, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Донецьку Донецької області, та на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 15.10.2019 року було відкрито провадження у справі, з призначенням судового розгляду на 16 год. 30 хв. 15 жовтня 2019 року. В судове засідання заявник не з`явилась, надала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, заяву підтримала повністю, та просила її задовольнити ( а.с. 21). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про відсутність заперечень проти заяви, просить справу розглядати без його участі. Також, повідомив про відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ( а.с. 22). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 05.12.1989 року Кіровським відділом РАГСу м. Донецька, актовий запис №1120, 05 грудня 1989 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , та після шлюбу дружині і чоловікові були присвоєні прізвища: « [PERSON] » (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується довідкою про причини смерті № 3717 від 26.09.2019 року, та свідоцтвом про смерть, виданим Кіровським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серії [NUMBER] (а.с. 13-14). Відповідно до довідки № 1434000355 від 14.11.2014 року, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 11). Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області листом від 15.10.2019 року №15.50-71/799, було відмовлено їй у державній реєстрації смерті [PERSON] ,та у видачі свідоцтва про смерть, оскільки заявником, на підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки смерті" ( а.с. 15). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Тобто, в порядку ст. 317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту смерті на території Автономної Республіки Крим, на території населених пунктів Донецької та Луганської області, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року. Відповідно до вказаного розпорядження, місто Донецьк Донецької області є населеним пунктом, що розташований на тимчасово окупованій території України. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Донецьк Донецької області віднесено до таких населених пунктів. Згідно довідки про причину смерті № 3717 від 26.09.2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер - [INFO] . Причина смерті: атеросклеротична хвороба серця. Довідка видана нелегітимним органом - відділом судово-медичної експертизи трупів Республіканського бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я ДНР ( а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про смерть від 27 вересня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Донецьку Донецької області. Свідоцтво видано нелегітимним органом - Кіровським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки (а.с. 14). Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме - документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. За ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тобто, документи, видані органами чи установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Враховуючи все вищевикладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Донецьку Донецької області. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому необхідно допустити негайне виконання рішення у зазначеній справі.

Outcome: approved