Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

23.05.2013 року [PERSON] було прийнято на посаду директора Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», що підтверджується контрактом, укладеним між [PERSON] та ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська». П 4.4 передбачено, що контракт припиняється: п. 4.4.1 - у зв`язку із закінченням строку його дії; 4.4.2 - за угодою сторін; 4.4.2 - за угодою сторін; 4.4.3 - з ініціативи керівника: у зв`язку з порушенням Міністерством законодавства про працю; у випадку невиконання Міністерством умов, передбачених цим Кодексом. 19.04.2018 року між [PERSON] та ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» укладено Додаткову угоду до Контракту від 23.05.2013 року. П. 1 передбачає, що з 19.04.2018 року звільнення з посади директора Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» [PERSON] , його заохочення, преміювання та притягнення до дисциплінарної відповідальності здійснює Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації. Всі інші умови Контракту було залишено не змінним. [PERSON] було звільнено з 09.07.2018 року за власним бажанням згідно зі ст 39 КЗпП та достроково припинено Контракт від 23.05.2018 року, що підтверджується наказом Департаменту освіти та науки Донецької обласної адміністрації від 05.07.2019 року № 129-К. Постановою Донецького апеляційного суду від 20.03.2019 року рішення суду скасовано та позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: визнано додаткову угоду від 19.04.2018 року такою, що не відповідає вимогам закону та не створює юридичних наслідків; визнано незаконним наказ Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації від 05.07.2018 року № 129-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська»; датою звільнення [PERSON] є 31.08.2018 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту; визнано період з 10.07.2018 року по 31.08.2018 року вимушеним прогулом; відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Станом на теперішній час заробітна плата за час вимушеного прогулу не виплачена. Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1, 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.233 КЗпП України, уразі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В судовому засіданні встановлено, що період з 10.07.2018 року по 31.08.2018 року визнаний постановою Донецького апеляційного суду від 20.03.2019 року вимушеним прогулом та відповідно до ч. 2 ст 82 ЦПК України цей факт не підлягає доказуванню. Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців дні на число відпрацьованих робочих днів. Робочі дні за період з 10.07.2018 року по 31.08.2018 року складають 38 днів. Середньоденна заробітна плата складає в розмірі 541,96 грн., що підтверджується довідкою Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», Тоді розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає в розмірі 20594,48 грн. =38 днів * 541,96 грн.. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що також не заперечувала позивач та його представник. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 20594,48 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом, з відповідача на корись Держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved