Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

23 січня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, за яким 25 лютого 2014 року збільшив свої позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 25 травня 1967 року йому належить будинковолодіння по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є його онуком. Між ним та онуком, як він вважає, була досягнута домовленість про укладання договору довічного утримання, оскільки, він потребував сторонньої допомоги та догляду і хотів, щоб онук його доглядав. [PERSON] запевнив, що буде доглядати його при житті. Ще до 2012 року вони уклали договір довічного утримання, за яким [PERSON] набував право власності на будинковолодіння по [ADDRESS]. Після цього відповідач проживав разом з ним. У квітні 2012 року вони з онуком знову поїхали до нотаріуса для того, щоб продовжити договір довічного утримання, як пояснив йому [PERSON] Після підписання даного договору відповідач прожив з ним 3-4 місяці, а потім його залишив та забрав всі правовстановлюючі документи на будинок. Разом зі своїм сином вони звернулися до нотаріуса і йому стало відомо, що у квітні 2012 року він уклав договори дарування з відповідачем. Позивач підписав договір дарування на користь відповідача під впливом помилки, він вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки, не бажав позбавляти себе власності на будинковолодіння при житті, так як іншого житла не має, а хотів щоб онук його доглянув, а за це йому перейшло б його господарство після його смерті. Просить визнати недійсними з моменту їх укладання договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] від 03 квітня 2012 року, відповідно до якого [PERSON] передав у дарунок [PERSON] безоплатно будинковолодіння та земельну ділянку у власність, вчинених під впливом помилки. Застосувати наслідки недійсності правочинів у вигляді договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] від 03 квітня 2012 року, шляхом повернення сторін за договором дарування [PERSON] та [PERSON] у попередній стан, який існував між ними та відносно житлового будинку і земельної ділянки по [ADDRESS], до укладання договору дарування. Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] та скасувати відмітку про перехід права власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою на [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS]. Після смерті дружини він домовився з донькою, що вона чи її син будуть доглядати його за умови, що його житловий будинок та земельна ділянка після смерті позивача перейде у власність [PERSON] Спочатку позивач склав заповіт на користь відповідача, а потім відповідач разом зі своєю матір'ю наполягли на відвідуванні нотаріуса для продовження правовідносин по довічному утриманню. Позивач хотів, щоб [PERSON] утримував його до смерті. В 2013 році виник конфлікт через те, що [PERSON] потрібна була медична допомога, але дочка та онук відмовилися йому допомагати. Деякий час [PERSON] проживав один, але потребував допомоги , звернувся до сина, який став йому допомагати. В подальшому виникло питання щодо оформлення субсидії, виявилося, що відсутні всі документи на житловий будинок та земельну ділянку, а потім з'ясувалося, що існують договори дарування житлового будинку та земельної ділянки на відповідача, яких позивач не мав наміру укладати, так як він прохав доглядати за ним і лише після його смерті він погоджувався, щоб у власність відповідача перейшло право власності на його житловий будинок та земельну ділянку. [PERSON] вважає, що не дарував житловий будинок і земельну ділянку онуку і не збирався цього робити. З'ясувалося, що існує від його імені заповіт на [PERSON] , який на даний час скасований. Після отримання копій договорів дарування [PERSON] намагався з ними ознайомитися, але не зміг цього зробити навіть з окулярами, оскільки, такий об'ємний, дрібний шріфт. [PERSON] підписуючи договори дарування на користь [PERSON] припустився помилки, так як, не бажав позбавляти себе власності на нерухоме майно при житті, а хотів лише, щоб онук його доглядав до смерті, а йому за це у власність перейшов житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS], тому звернувся в суд за захистом порушених прав. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та суду пояснив, що він здійснював догляд за своїм дідом [PERSON] , провів йому воду в будинок, допомагав по господарству. [PERSON] сказав йому, щоб він робив все як для себе, так як хоче, щоб після його смерті домоволодіння залишилось йому. В послідуючому вони відвідали нотаріуса і [PERSON] підписав договори дарування, при цьому нотаріус роз'яснив [PERSON] , що домоволодіння та земельна ділянка перейдуть у власність [PERSON] Після підписання договорів дарування він продовжував допомагати [PERSON] , а до нього переїхали проживати дочка [PERSON], мати відповідача, яка доглядала [PERSON] та допомагала йому. Через конфлікт, який між ними виник [PERSON] зібрала речі і виїхала з будинку [PERSON], за ним став доглядати його син. Просить відмовити в задоволенні позову, так як [PERSON] сам виявив бажання подарувати йому будинок та земельну ділянку, його до цього ніхто не примушував, а про договір довічного утримання мова не йшла, дід просив, щоб його з будинку не виганяли та «догодували до смерті». Представник відповідача [PERSON] в суді заперечував проти позову та зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] були гарні відносини. [PERSON] хотів, щоб після смерті його житловий будинок та земельна ділянка належали [PERSON] Для цього він попросив онука відвести його до нотаріуса, де було складено на відповідача заповіт. Після цього [PERSON] продовжував допомагати позивачу, облаштував житловий будинок, здійснив будівництво паркану, збудував водогін та іноді ночував в нього. В подальшому [PERSON] попросив онука відвести його до нотаріуса для укладання договорів дарування. Зібравши необхідні документи, було укладено договори дарування. Він вважає, що зміст договору [PERSON] був оголошений, а нотаріусом йому було роз'яснено наслідки з чим він погодився. Після цього в будинок до позивача переїхала його дочка [PERSON] , яка здійснювала за [PERSON] догляд. Восени 2013 року виник конфлікт на ґрунті того, що [PERSON] вдарив [PERSON] в обличчя і вона зібрала речі та виїхала з його будинку. В подальшому за [PERSON] став доглядати його син, який почав цікавитися тим, хто є власником будинку, в зв'язку з чим виник спір у судовому порядку. Допитаний в судовому засіданні позивач [PERSON] в якості свідка, суду пояснив, що на даний час він проживає по [ADDRESS] та вважає себе власником даного будинку та земельної ділянки. Договори дарування він підписав помилково, так як вважав, що [PERSON] буде його доглядати, а після його смерті, [PERSON] у власність перейде його будинок та земельна ділянка. При житті він не бажав позбавляти себе права власності на будинок та земельну ділянку. Допитаний в якості свідка нотаріус [PERSON] в суді пояснив, 26 листопада 2010 року він посвідчував заповіт [PERSON] на користь [PERSON] 03 квітня 2012 року він посвідчував договори дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від імені [PERSON] на користь [PERSON] При посвідченні договорів роз'яснював [PERSON] їх зміст та наслідки підписання. Вважає, що сторони діяли свідомо і добровільно. Свідок [PERSON] , яка є головою квартального комітету суду пояснила, що вона добре знає [PERSON], його доньку з онуком. Коли захворіла дружина [PERSON], то її доглядала [PERSON] [PERSON] останнім часом говорив, що його доглядає донька, а будинок він відписав онуку. Також вона бачила, що [PERSON] відновив паркан, провів воду та допомагав [PERSON] Їй відомо, що з [PERSON] проживала його донька, а потім між ними відбувся якийсь конфлікт дочка від нього виїхала. Сина [PERSON] вона в нього не бачила, лише нещодавно зустріла його та дізналася, що [PERSON] потребує сторонньої допомоги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона більше трьох років жила зі своїм батьком [PERSON] та доглядала за ним. Він говорив, що хоче переписати на неї будинок, але вона відмовилась. Тоді він сказав, що перепише будинок на її сина [PERSON], так як він йому допомагає. Останнім часом [PERSON] став агресивним, в ході конфлікту накинувся на неї з палкою, тому вже чотири місяці як вона живе у сина. Свідок [PERSON] , яка є дружиною відповідача, суду пояснила, що її чоловік допомагав [PERSON] , доглядав за ним. [PERSON] проживала разом з [PERSON] та доглядала за ним. Вони неодноразово збиралися на свята і [PERSON] говорив, що перепише будинок на [PERSON], так як він у всьому допомагає йому. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в суді підтвердили, що [PERSON] за віком потребував сторонньої допомоги, говорив, що переписав будинковолодіння на свого онука [PERSON], який за ним доглядав, допомагав в усьому, підтримував господарство в належному стані. Свідки [PERSON], який сином позивача та його дружина [PERSON] суду пояснили, що їм було відомо, що [PERSON] потребує сторонньої допомоги, тому за ним доглядав [PERSON] та його мати. Вони відвідували його на свята. Зі слів батька їм відомо, що [PERSON] уклав з відповідачем договір довічного утримання і після смерті позивача будинок та земельна ділянка перейдуть у власність відповідачу. В листопаді 2013 року до них звернувся [PERSON] та повідомив, що він лишився сам і за ним ніхто не доглядає. Про те, що [PERSON] подарував свій будинок та земельну ділянку [PERSON] їм відомо не було. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Як вбачається з матеріалів справи 03 квітня 2012 року між сторонами було укладено два договори дарування, згідно яких [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з прибудовами (а.с.48) та земельну ділянку площею 0,0577 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] (а.с.57). Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо, особа яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Як встановлено судом, позивач, укладаючи договори дарування вважав, що його онук [PERSON] буде здійснювати за ним догляд та матеріально допомагати, оскільки, він являється людиною похилого віку, йому 83 роки, має проблеми зі здоров'ям та потребує сторонньої допомоги і бажав, щоб будинок та земельна ділянка перейшли у власність його онуку після його смерті. Про це підтвердив в суді саме позивач та його представник та цього не спростував відповідач. Вказаний будинок та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] належали [PERSON] на праві приватної власності, і в суді він зазначив, що і на даний час є власником будинковолодіння, іншого житла він не має, після оформлення договорів він залишився проживати у даному будинку та проживає в ньому і на даний час, що, на думку суду, свідчить про те, що позивач не мав наміру при житті позбавити себе права власності на будинок та земельну ділянку за вказаною адресою. Суд вважає, що укладаючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, [PERSON] неправильно сприймав істотні умови угод щодо безоплатності та неможливості в подальшому користуватися та володіти цим майном, він діяв під впливом помилки, і це знайшло своє підтвердження в суді. Як зазначив представник позивача в суді, що нотаріус [PERSON] при оформленні угод не зачитував договорів, а лише вказав, де поставити підпис, текст договорів об'ємний, викладений дрібним шрифтом, окуляри до нотаріуса не брав, має поганий зір, однак, помилявся, підписуючи такі угоди. Такі доводи позивача та його представника для суду є переконливими, це знайшло своє підтвердження в суді. Представник позивача, сам позивач у суді зазначив, що [PERSON], зрозумів, що не є фактичним власником будинку лише у 2013 році під час оформлення субсидії, тоді він зрозумів, що помилився при укладенні договорів дарування будинку та земельної ділянки підписуючи такі угоди. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Проаналізувавши пояснення сторін у суді, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що дійсно право позивача порушено і підлягає захисту. В суді знайшов своє підтвердження факт, що [PERSON] не бажав, щоб будинковолодіння по [ADDRESS] перейшло у власність його онуку, а лише після його смерті, про що він і зазначив, щоб його «доглядали», оскільки, він потребував стороннього догляду, тому і говорив відповідачу, щоб останній робив усе як для себе. Але тим самим він мав на увазі, що [PERSON] буде власником будинку лише після його смерті, про що сам позивач підтвердив у суді, так як він хотів заручитися, що відповідач за ним здійснюватиме догляд. У суді позивач чітко підтвердив, що йому не має де жити, це його єдине житло, якого він не бажав позбавлятися права власності при житті. Позивач підтвердив у суді, що укладаючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки помилявся, в дійсності, його попросив онук відвідати нотаріуса і документи необхідні для цього він сам зібрав так як [PERSON] цим не займався. При цьому суд враховує, що позивач має похилий вік, відповідний і стан здоров'я. А тому в суді знайшов своє підтвердження факт, що [PERSON] діяв внаслідок помилки при укладенні вказаних договорів дарування. Суд вважає, що неправильне сприйняття істотних умов договорів вплинуло на його волевиявлення. При відсутності такої помилки зі сторони позивача можна вважати, до договори позивачем не було б укладено. Це достовірно знайшло своє підтвердження в суді. Суд критично оцінює покази нотаріуса [PERSON], який зазначив, що сторони свідомо уклали такі договори та вважає, що в даному випадку заслуговують на увагу доводи позивача, який є людиною похилого віку, має поганий зір, який внаслідок свого похилого віку помилився та неправильно сприйняв істотні умови договорів дарування, воля позивача не відповідала його фактичному волевиявленню, що знайшло своє підтвердження в суді. Позивач та його представник вказав, що підписуючи договори дарування будинку та земельної ділянки [PERSON], не читав вказані договори у нотаріуса, не знав, що підписуючи такі договори він втратить право на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку. Суд також вважає, що сторонами не виконано і на даний час п. 2.1 та п. 2.2 договору дарування житлового будинку,(а. с. 48) в якому зазначено, що прийняття обдарованим від дарувальника ключів від житлового будинку свідчить про те, що передача речі відбулася. В присутності нотаріуса дарувальник нібито передав обдарованому ключі від житлового будинку. Однак, це не відповідає фактичним обставинам справи, так як в дійсності ключі від будинку позивач [PERSON] не передавав, оскільки, він не мав наміру позбавляти себе права власності на це майно при житті. Судом встановлено, що фактичної передачі житлового будинку не відбулося і про це підтвердили сторони в суді та підтверджується обставинами справи, які не були спростовані відповідачем, який і сам не заперечував, що позивач проживає у житловому будинку, самостійно оплачує комунальні послуги. В обґрунтування своїх заперечень відповідач в установленому законом порядку не спростував доводи позивача та його представника. Таким чином, доводи позивача заслуговують на увагу , аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що в даному випадку необхідно захистити право позивача та визнати договори дарування від 03 квітня 2012 року житлового будинку з прибудовами та земельної ділянки площею 0,0577 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] недійсними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 243,60 гривень понесених ним витрат на оплату судового збору. Крім того, враховуючи, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243, 60 гривень, але розмір судового збору виходячи зі змісту позовних вимог становить 1697,41 гривень ( 93774 грн. + 75967, 82 грн. = 169 741, 82 грн. (вартість спірного майна, вказана в договорах) х 0, 01 =1697, 41 грн. - 243, 60 грн. = 1453, 81 грн. ), тому доцільно з відповідача стягнути в доход держави 1453, 81 гривень. У відповідності до положень ст. 154 ЦПК України необхідно скасувати заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2014 року у вигляді заборони відчудження будинковолодіння по [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved