Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення права власності на спадкове майно за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], а [INFO] року померла мати [PERSON]. 18 січня 2001 року [PERSON] залишив заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів сину [PERSON]. Спадкоємцями першої черги в порядку ст. 526 ЦК Української PCP після смерті батька позивача є двоє дітей: сини [PERSON] та [PERSON]. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] та зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією від 30.01.2001 року на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 30.01.2001 року за №47. Відповідач на спадкове майно не претендує, спір на спадкове майно відсутній. В червні 2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно. 27 червня 2017 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва по тій причині, що для оформлення спадщини необхідно правовстановлюючий документ на будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У випадку відсутності документа звертатись до суду. У позивача відсутній оригінал, є лише копія правовстановлюючого документа на будинок, у зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через нотаріальну контору, тому звернувся до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представником позивача подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, згідно яких вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], а [INFO] року померла його мати [PERSON]. 18 січня 2001 року батько позивача [PERSON] залишив заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів сину, позивачу по справі [PERSON]. Заповіт складено та посвідчено 18 січня 2001 року секретарем Новосільської сільської ради Кудрон М.К. та зареєстровано в реєстрі за № 2. Заповіт не змінено і не скасовано, що стверджується відповідною відміткою на тексті заповіту від 01.06.2017 року. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] та зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією від 30.01.2001 року на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 30.01.2001 року за №47. Спадкоємцями першої черги в порядку ст. 526 ЦК Української РСР після смерті спадкодавця є його двоє дітей: сини [PERSON] - позивач по справі та син [PERSON] - відповідач по справі. Відповідач по справі [PERSON] на спадковий будинок не претендує та не заперечує проти визнання права власності на такий за позивачем. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову долю при спадкуванні за заповітом відсутні. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином на дані правовідносини по спадкуванню спадщини після смерті батька позивача поширюються норми права, передбачені ЦК Української PCP в редакції 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В 6-ти місячний строк після смерті батька позивач не звернувся із заявою до нотаріуса на прийняття спадщини за заповітом, але спадщину прийняв відповідно до ст. 549 ЦК Української PCP, так як вступив у фактичне володіння та користування спадковим будинком після смерті батька. Позивач постійно був зареєстрований у спадковому будинку, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України від 14.12.1977 року та довідкою Новосільської сільської ради від 26.06.2017 року № 15. У зв'язку з необхідністю оформлення спадщини, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 271/01-16 від 01.07.2017 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду. Оригінал правовстановлюючого документа на будинок у позивача відсутній, є лише копія такого. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» за №400 від 23.06.2017 року та Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.06.2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією від 30.01.2001 року на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 30.01.2001 року за №47. Загальна корисна площа житлового будинку становить 43,4 кв.м., в тому числі житлова 17,2 кв.м. На земельній ділянці крім будинку знаходяться: літня кухня, сарай, свинарник, корівник, ворота, огорожа, колодязь питний. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved