Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

28.12.2019 позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 01.10.2005 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що вони з відповідачкою не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сім`я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С. від 17.01.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Також даною ухвалою суду було визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 25.03.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про надання строку для примирення шість місяців. Окрім того, 07.04.2020 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме як інтересам сторін, так і спільної дитини. До того ж, відповідач просить надати сторонам строк для примирення до шести місяців та провадження у справі зупинити до закінчення строку для примирення. 15.04.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що з травня 2019 року між сторонами шлюбні та дружні стосунки не підтримуються, постійно виникають сварки, свідком яких нерідко є дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та спричиняє душевні страждання, тому просив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про надання сторонам строку для примирення. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 21.04.2020 задоволено клопотання відповідача та сторонам надано строк для примирення чотири місяці. Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С. від 01.09.2020 відновлено провадження у справі. Позивач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у підготовче засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 206 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01.10.2005 перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сім`я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 115 СК України,

Outcome: approved