Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.02.2017 року, виданого Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області, актовий запис № 02 від 10 лютого 2017 року. Факт родинного зв'язку позивача з померлою підтверджується копіями наданих позивачем документів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді, зокрема, жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO], за заповітом, посвідченим 16.10.2003 року секретарем Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 116. Позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй - доньці померлої, спадкоємцю за заповітом - в видачі свідоцтва на право на спадщину на жилий будинок з надвірними будівлями листом від 29.09.2017 року було відмовлено, так як відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на жилий будинок. Барвінківське КПТІ довідкою від 22.09.2017 року № 193-17/3 повідомляє, що державна реєстрація майна - жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS], не проведена. У зв'язку з викладеним вище у позивача виникли перепони для оформлення спадщини, тому вона звернувся до суду з позовом про визнання за нею права власності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], оскільки на зазначене нерухоме майно ніхто зі спадкоємців більше не претендує, вона є єдиним спадкоємцем за заповітом. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - Грушуваська сільська рада Барвінківського району Харківської області подав до суду заяву, з якої вбачається, що він проти задоволення позову не заперечує і прохає суд розглядати справу без участі його представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.02.2017 року, виданого Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області, актовий запис № 02 від 10 лютого 2017 року. Факт родинного зв'язку позивача з померлою підтверджується копіями наданих позивачем документів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді, зокрема, жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]. З наданих позивачем і досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що позивач є спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO], за заповітом, посвідченим 16.10.2003 року секретарем Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 116. Позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй - доньці померлої, спадкоємцю за заповітом - в видачі свідоцтва на право на спадщину на жилий будинок з надвірними будівлями листом від 29.09.2017 року було відмовлено, так як відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на жилий будинок. З довідки Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 24.11.2017 р. № 651 вбачається, що за [PERSON], яка померла [INFO], згідно з записом в погосподарській книзі по селу Грушуваха № 3, особовий рахунок [NUMBER], значиться домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS], в якому вона проживала і була зареєстрована. Барвінківське КПТІ довідкою від 22.09.2017 року № 193-17/3 повідомляє, що державна реєстрація майна - жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS], не проведена. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Крім того, відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З наведених вище доказів вбачається, що нерухоме майно - жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], дійсно належало [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач є спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO], за заповітом, посвідченим 16.10.2003 року секретарем Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 116. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після [PERSON], яка померла [INFO]. З повідомлення державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори від 01.12.2017 року № 1637/01-17 вбачається, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50053807від 28 листопада 2017 року у Барвінківській державній нотаріальній конторі [INFO] відкрита спадкова справа № 60902466 після смерті [PERSON], яка померла [INFO], за заявою [PERSON]. Стаття 1268 ч. 5 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Частиною 1 статті 3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Тому, виходячи з наведених вище обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз'яснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє суб'єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд доходить висновку, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved