Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

15.07.2016р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), і до досягнення останньою повноліття, починаючи з дня подання заяви. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дитини, проте матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча зобов'язаний це робити та має можливість. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність визнання позову відповідачем, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 05.11.2013р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2013р.), проте шлюбних відносин не підтримують та проживають окремо. Від шлюбу у сторін є спільна малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Батьком вказаної дитини є відповідач (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.05.2014р.). Дитина разом з позивачем проживає за адресою: [INFO], та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 3287 від 13.07.2016р. та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї позивачки від 13.06.2016р. Спору щодо проживання дитини біля позивача у сторін немає. Позивач самостійно утримує дитину, яка на момент розгляду справи потребує матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає. Відповідач є здоровою, працездатною особою, судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи непрацездатних батьків інших дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано у порядку ст. 174 ЦПК України, та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved