Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], 12.06.2000року народження, та [PERSON], 21.10.2005року народження, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку(доходу), але не менше встановленого законом мінімуму до повноліття старшої доньки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що до з 10.07.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано судом 05.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Зазначила також, що діти проживають біля матері та знаходяться на її утриманні, відповідач періодично надавав матеріальну допомогу, однак на даний час добровільно та добросовісно не виконує свій обовязок по утриманню дітей. Посилаючись на те, що відповідач має постійний дохід, офіційно працевлаштований та отримує пенсію, позивач вважала, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у частці від його доходу до досягнення повноліття старшою дитиною, а саме до 12 червня 2018 року. В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи не з'явилася. Подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглдати справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], 12 червня 2000року народження, та [PERSON], 21 жовтня 2005року народження. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження серії І-ЖД №321524, виданого 21.07.2000року відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області та серії І-ЖД №027002, виданого 23.11.2005року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області (а.с.а.с.6,7). Зі змісту рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 серпня 2013 року у справі №515/1701/13-ц вбачається, що шлюб між [PERSON], та [PERSON], зареєстрований 10 липня 1999року, розірвано (а.с.5). З довідки виконкому Татарбунарської міської ради Одеської області від 14.09.2016 року №1653 слідує, що діти [PERSON], 12.06.2000року народження, та [PERSON], 21.10.2005року народження, проживають біля матері (а.с.8). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ч.1 ст.183 СК України. За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням того, що діти проживають з матір'ю та потребую матеріальної допомоги, необхідної для їх повноцінного розвитку та навчання, відповідач має постійний дохід, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та встановленого ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України обов'язку для суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд, беручи до уваги вимогу [PERSON] стягувати аліменти лише до досягнення повноліття старшою дитиною (12.06.2018 року), вважає за можливе задовольнити позов із встановленням терміну стягнення аліментів до цієї дати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн.20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved