Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

15.07.2020р. представник заявника звернулася до суду з заявою, якою просить про визнання гр. [PERSON] , [INFO] недієздатним, призначивши йому опікуном його матір - [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] є інвалідом дитинства, його стан істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому є потреба для призначення йому судово-психіатричної експертизи для визначення його психічного стану та дієздатності. У судове засіданні представник заявника - органу опіки та піклування - Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області - не з`явився, клопотанням просить заяву задовольнити та розглянути заяву за його відсутністю. Розглянувши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення вимог заяви по суті, документи, надані органом опіки та піклування, суд дійшов висновку, що заява органу опіки та піклування при Криничненській сільській раді Болградського району Одеської області про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч.2 п.1 ст.293 ЦПК України). Главою 2 ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. [PERSON] народився [INFO] (а.с.13), згідно довідки до акту огляду його медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №795985 від 23.03.2016р. (та пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с.12), він є інвалідом першої групи з дитинства безстроково. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.05.2018р. (справа №497/1907/17) [PERSON] був визнаний недієздатним, над ним було встановлено опіку і йому було призначено опікуном його матір [PERSON] , проте строк дії цього рішення становив два роки з дня набрання рішенням законної сили, а саме, - до 25.06.2020р., і закінчився (а.с7). Заінтересована особа - [PERSON] є його матір`ю, мешкає разом з ним однією сім`єю та здійснює догляд за ним. Через стан свого здоров`я [PERSON] не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може розумно розпоряджатися пенсією по інвалідності, яку він отримує, не може самостійно себе обслуговувати. Відповідно до ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 цього Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або д будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1ст.7 Закону). Під час розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про психічний розлад, призначив судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи (ч.1 ст.239 ЦПК України). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №366 від 13.08.2020року, - [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді "Важкої розумової відсталості зі значними розладами поведінки, потребує догляду та лікування, що обумовлено хворобою Дауна" - (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F72.14 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), у зв`язку з чим не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, з чого вбачається висновок, що він потребує опіки, оскільки сам не може вирішувати прості життєві питання щодо своїх громадянських та людських прав і обов`язків. Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. У судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] - матір [PERSON] - пояснила, що її син не розмовляє, не розуміє, що відбувається навкруги, не здатен готувати собі їжу, не зміг навчатися у спеціалізованому навчальному закладі, може гратися в ігри на планшеті, але самого його залишати неможна, на час перебування її у судовому засіданні вона його залишила зі свекрухою та сусідкою, на експертизу возила його разом з дорослим своїм іншим сином, до суду вона сама його доставити не змогла, і для цього їй потрібно було нести значні матеріальні затрати, оскільки потрібно було виняйняти таксі, та й його поведінка у судовому засіданні може бути неконтрольованою, оскільки він боїться виїжджати з дому, це для нього великий стрес. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання він нездатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до вимог ч.1ст.41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ч.1ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Стаття 63 ч.4 ЦК України визначає, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, призначення опікуна в разі визнання особи недієздатною, - є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому зі змісту норм ЦК та ЦПК Укрхїни також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки, тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу мету не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Органом опіки та піклування Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду подано подання від 10.07.2020р., згідно якого він просить призначити [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Згідно висновку Органу опіки та піклування Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області за доцільне є призначення опікуном саме матері [PERSON] - [PERSON] (а.с.4), оскільки вона може бути опікуном, має належні побутові умови для проживання підопічного (а.с.5). Обмежень, передбачених ст.64 ЦК України, - щодо призначення заявника опікуном - судом не встановлено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в інтересах [PERSON] підлягає задоволенню подання про визнання його недієздатним, та встановити над ним опіку і призначити його матір - [PERSON] - його опікуном. Згідно приписів ст.300 ч.ч.5-9 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. А, відповідно до ч.1ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. З метою дотримання зазначених положень ЦПК України, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років.

Outcome: approved