Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що в жовтні 2011р. між ним та відповідачем в особі директора [PERSON] було досягнуто згоди , що він надасть відповідачеві кошти в сумі 84700грн. для скупки за пів-ціни майнових сертифікатів КСП «Ленінський Прапор», а в подальшому відповідач переоформить на нього право власності на сертифікати на суму 84700грн. 18.10.2011р. він надав [PERSON] вказану суму. 15.01.2012р. він уклав із відповідачем в особі [PERSON] договір, за яким, відповідач зобовязався спільними зусиллями сторін протягом восьми місяців з дня підписання договору оформити на його імя право власності на нерухомість, сільськогосподарську техніку та інвентар, передбачені п.п. 2.1,2.1 Договору, що буде передаватись їм відповідно до актів прийому передачі та протоколів зборів співвласників майнових паїв КСП»Ленінський прапор», реорганізованого в СВК «Колос». Проте , використавши його кошти для скупки майнових паїв у їх власників та, отримавши 07 червня 2012 року свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВГ ХІХ №000764 в СВК «Колос» с.Шендерів , зазначене в договорі майно у власність відповідач йому не передав. На початку червня 2015 року він звернувся до Тиврівського райсуду із позовом до ТОВ «Можайське» про витребування вищевказаного майна. Проте, в ході судового розгляду укласти мирову угоду стало неможливим, так як представник СВК «Колос» [PERSON] пояснив, що майно, яке згідно з договором від 15.01. 2012 зборами співвласникові майнових паїв в відповідачу не передавалось і взагалі відсутні будь-які підстави вважати, що воно буде передане йому в майбутньому. Представник ТОВ «Можайське» [PERSON] заявив, що ніякої мирової угоди він підписувати не буде. Враховуючи обставини, що відкрилися в ході судових засідань, він змушений змінити предмет позову та вимагати від відповідача повернути йому його кошти. Крім того, відповідно до ст. 623 ЦК України він має право на отримання упущеної вигоди в сумі 77130 грн. , оскільки , сплативши в 2012 ропі 847000 грн. відповідачеві на скупку майнових паїв , він мав отримати майна на загальну суму 161830 гривень. Тобто, упущена вигода становить: 161830грн - 84700 грн. Просить стягнути а відповідача на його користь 84700грн. та гривень та 77130 гривень, збитків, а також сплачений судовий збір 1618,30грн. В судовому засіданні позивача [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача ТОВ "Можайське" [PERSON] позов визнав частково, зазначив, що підприємство робить все можливе для оформлення права власності на майно: звернулось до зборів громадян-співвласників майнових паїв бувшого КСП «Ленінский прапор» с. Шендерів з клопотанням про виділення йому в натурі майна передбаченого договором; рішенням загальних зборів громадян - співвласників майнових паїв колишнього КСП «Ленінський прапор» с. Шендерів від 24 грудня 2012 року вказане майно виділено товариству, однак внаслідок безпідставної відмови керівника підприємства - правонаступника СВК «Колос» від підписання акту приймання - передачі майна та від проставлення відмітки про виділення майна в натурі на майновому сертифікаті товариство було позбавлене можливості оформити право власності на це майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що щодо вказаного майна виник спір, а для звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно необхідний технічний паспорт на нього, товариство звернулось до суду із заявою про забезпечення доказів, яку ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року було задоволено, зобов'язано КП «ВООБТІ» виготовити та видати технічний паспорт на вказане нерухоме майно. В подальшому ТОВ «Можайське» звернулося до Шендерівської сільської ради з клопотанням про присвоєння адреси вказаним об'єктам нерухомого майна, в задоволенні якого було відмовлено з посиланням на наявність спору. В задоволенні адміністративного позову товариства з цього приводу Тиврівським районним судом Вінницької області відмовлено з цих же підстав. При цьому позивач оскаржував вищезазначену ухвалу суду першої інстанції про забезпечення доказів до апеляційного суду, в чому йому було відмовлено, а також заперечував щодо присвоєння адреси цим об'єктам нерухомого майна. За наявності складнощів, які виникли, хоч і не з вини відповідача, відповідач згоден повернути позивачу надані ним на придбання майнових паїв кошти в сумі 84700грн., так як останні дійсно були використані для придбання майнових паїв відповідачем. Позов в частині відшкодування упущеної вигоди не визнав за його недоведеністю. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] не заперечує проти позову, підтвердив, що дійсно 18.10.2011р. , будучи директором ТОВ»Можайське» , отримав у позивача 84700грн. і витратив їх на купівлю ТОВ»Можайське» майнових паїв реорганізованого КСП»Ленінський прапор». Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. 18.10.2011р. [PERSON], будучи директором ТОВ «Можайське» с. Шендерів , отримав від позивача 84700грн., за які останнє зобовязалось скупити за 50% від ціни майнового паю майнові сертифікати КСП»Ленінський прапор», реорганізованого в СВК»Колос» , у власників фізичних осіб пайовиків, переоформити на себе та передати у власність позивачу, що стверджується розпискою [PERSON] ( а.с. 9) та не заперечується останнім, представником відповідача. 15.01.2012р. [PERSON] та ТОВ»Можайське» в особі директора [PERSON] уклали договір, за яким, домовились, що на протязі восьми місяців з дня підписання цього договору [PERSON] спільними зусиллями «сторін» , оформляє на своє імя право власності на нерухомість , зазначену в п. 2.1 цього договору, сільськогосподарську техніку та інвентар , зазначену в п. 2.2. цього договору, що буде передаватись ТОВ»Можайське» та ( або [PERSON] відповідно до актів прийому передачі та протоколів співвласників майнових паїв КСП»Ленінський прапор», реорганізованого в СВК»Колос» або іншим уповноваженим на це органом у звязку з купівлею або даруванням майнових паїв у власників фізичних осіб пайовиків ТОВ»Можайське» та (або) [PERSON] Загальна вартість майна, що буде передаватись [PERSON] оцінюється сторонами по балансовій вартості за півціни та має бути передана на суму 84700грн. Вищезазначені кошти [PERSON] передав ТОВ»Можайське» для купівлі майнових паїв до підписання цього договору, що підтверджується розпискою [PERSON] на суму 84700грн. ( п.п. 1,1.1,1.2 Договору). Згідно з п. 2 Договору сторони домовились про передачу [PERSON] наступного майна у співвідношенні 60% - будівлі, 40% техніка і сільськогосподарський інвентар, а саме: п. 2.1 нерухоме майно, сільськогосподарська техніка та інвентар: майно, виділене ТОВ «Можайське» в натурі згідно з рішенням зборів комітету громадян-співвласників майна СВК «Колос» або іншим уповноваженим на те органом, оформленого актом прийму передачі від комітету співвласників майнових паїв до ТОВ «Можайське» від 27.12.2011р. - корівник чотирьохрядний, балансова вартість якого становить 48690,00 грн.; - корівник двохрядний, балансова вартість якого - 48821 грн. Вищезазначене майно розташоване на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Сільськогосподарська техніка та інвентар: СК-5 «Нива» № [NUMBER] 1991 р. випуску, балансова вартість, якого 17090,00 грн.; СК-5 «Нива» № 08620-ВЕ 1990р. випуску, балансова вартість якого-12962 грн.; УАЗ 17-05 ВИБ, балансова вартість якого 18080,00 грн.; МТЗ- 80 № 3054, балансова вартість якого 4900,00 грн.; Зіл ММЗ 01 -87 ВШ5 балансова вартість якого 11287 грн. Всього сільськогосподарської техніки та інвентарю на суму 64319грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст.. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627ЦК України)\~ Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( ст.. 204 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Проте, використавши вищевказані кошти позивача в сумі 84700грн. для придбання майнових паїв та, отримавши 07 червня 2012 року свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВГ ХІХ №000764 в СВК «Колос» с.Шендерів , всупереч строків , передбачених п. 1 Договору , вищевказане в договорі майно у власність позивача відповідач до даного часу не передав . Відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Слід також зауважити, що згідно ст.. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Проте, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Також ,відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, пунктом 2.2 Договору від 15.01.2012р. ТОВ «Можайське» гарантувало передачу позивачу у власність вищевказаного майна , незалежно від непередбачуваних форс-мажорних обставин, які складуться під час оформлення права власності на нього. Відповідно до п.п.1 ч.1 ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи, що ТОВ «Можайське» не виконало своє зобовязаяння щодо передачі у власність позивачу майна за договором у визначений у ньому строк ( п. 1.1,2.1 Договору ) і позивач, в звязку з цим , втратив інтерес до його виконання , виходячи з вимог п.1.ч.1.ст. 611 ЦК України він має право на припинення свого зобов'язання за договором в односторонньому порядку у вказаній частині договору , тобто вправі вимагати повернути надані ним відповідачу за договором кошти в сумі 84700грн. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у виді відшкодування збитків. Дана норма закону дублюється в положеннях ч.1 ст. 623 ЦК України, згідно якої, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно п.2 ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування доходів, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Проте , відповідно до ч.2-4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Позивач стверджує, що в звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов»язань за Договором від 15.01.2012р. , ним втрачено 77130 грн., оскільки, сплативши 18.10.2011р. 847000 грн. до 15.07.2012р. він мав придбати у власність майна , що передбачене п.2.1 Договору , загальною балансовою вартістю 161830 гривень. Тобто, упущена вигода становить: 161830грн - 84700 грн. Однак , по справі не надано жодних доказів про вартість ( ринкову, дійсну) даного майна: ні на 18.10.2011р., ні на 15.07.2012р., ні на день предявлення позову -20.08.2015р. , ні на день ухвалення рішення. Доводи позивача, що вартість, яка вказана в договорі є балансовою також необґрунтовані: по справі не надано доказів про те, на баланс якого підприємства ставилось дане майно, коли; коли формувалась ця вартість ,на підставі чого, яких документів. Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині відшкодування упущеної вигоди недоведеним. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд присуджує пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Таким чином, до стягнення підлягають 846 грн. 49коп., сплаченого позивачем судового збору (1618,30грн. х 52, 33 (84700грн.х100:161830грн.) : 100).

Outcome: approved