Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

19 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Всеукраїнський [PERSON]» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором на загальну суму 68 563 грн. 56 коп. В обґрунтування вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначило, що 22.09.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № BL_NК00078300, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 19 500 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 вересня 2014 року. За користуванням кредитними коштами встановлена процентна ставка 15 % річних. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором в повному обсязі, а відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості станом на 12.08.2015 року у розмірі 68563 грн. 56 коп. Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань, позивач вважав, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості у зазначеному розмірі. Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав і заявив клопотання про винесення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача (а.с.24). Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки Татарбунарського РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 21.08.2015 року № 558 [PERSON], [INFO], зареєстрований з 14.12.2012 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області по вул.К.Маркса,67. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином (а.с.21,26). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.09.2011 р. між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BL_NК00078300 (а.с.3-6), відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 19 500 грн. з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15% річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 22.09.2014 р. згідно графіку, який є невідємною частиною кредитного договору (а.с.7). Відповідно до п.1.2 кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі зазначеній в п.1 спеціальної частини договору в формі відкличної не відновлювальної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах, визначених договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши позичальнику грошові кошти в розмірі 19 500 грн. Відповідач порушив взяті на себе зобовязання щодо строків сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно п.2.4.2 кредитного договору, позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п.4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обов»язку, передбаченого у п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8 спеціальної частини договору. П.4.3 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору. Через невиконання [PERSON] умов кредитного договору, станом на 12.08.2015 р. відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 68 563 грн. 56 коп., що складається з: кредиту 11 300 грн. 30 коп.; відсотків 2 637 грн. 04 коп.; комісії за РО 4 407 грн. 01 коп.; плату за пропуск платежів 50 219 грн. 21 коп. (а.с.12-13). Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Ст.530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ВАТ «ВіЕйБі Банк», ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 20.03.2015року №63 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації (а.с.14). Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015року №484-VIII (набрав чинності з 01.09.2015 року) уповноважена особа Фонду була звільнена від сплати судового збору у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Отже, з урахуванням того, що на момент подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подання до суду позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 68 563 грн. 56 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1028,45 грн. З огляду на викладене,

Outcome: approved