Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить: розірвати договір довічного утримання укладений 08 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони та відповідачем [PERSON], з іншої сторони, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, за р.№3-3763 в частині виконання зобов,язань за договором між позивачем та відповідачем; визначити частку у спільній сумісній власності та визнати за позивачем право власності на 11/27 частин квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони та відповідачем [PERSON], з іншої сторони, укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Майбам Н.В., за р.№3-3763. Згідно вказаного договору, відповідач взяла на себе зобов,язання довічно утримувати позивача та його матір, забезпечувати доглядом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі в розмірі мінімальної пенсії щомісячно. Натомість позивач та його матір передали відповідачу у власність 22/27 частин спірної квартири. [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Свої зобов,язання щодо довічного утримання матері позивача відповідач виконала в повному обсязі. Але з [INFO] року відповідач перестала приходити до позивача і забезпечувати його харчуванням, доглядом, виїхала на постійне місце мешкання до м. Одеси і не може виконувати свої зобов,язання за договором в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.12.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договір довічного утримання, що був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Майбам Н.В. Згідно вищевказаного договору [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняла у власність 22/27 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] взяла на себе зобов"язання довічно утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами у розмірі мінімальної пенсії щомісячно. [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] зобов,язання щодо довічного утримання [PERSON] виконала в повному обсязі, що не оспорюється сторонами. Як вказує позивач в позовній заяві з [INFO] року відповідач [PERSON] перестала приходити до позивача і забезпечувати його харчуванням, доглядом, виїхала на постійне місце мешкання до м. Одеси і не може виконувати свої зобов,язання за договором в повному обсязі. Даний факт визнаний відповідачем. Згідно зі ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов"язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що необхідно розірвати договір довічного утримання та визначити частку у спільній власності та визнати за позивачем право власності на 11/27 частин квартири [ADDRESS]. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved