Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В своїй заяві вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав, було роз`яснено про необхідність надання деяких документів, серед них ті, які б підтвердили факт спільного проживання зі спадкодавцем на час смерті останнього, так як [PERSON] не був зареєстрований з померлим. З 2002 року до дня смерті заявник без реєстрації проживав з батьком [PERSON] , оскільки останній потребував піклування, вів з ним господарство, через що вважав, що фактично прийняв спадщину, у зв`язку з чим не звернувся своєчасно до нотаріуса з метою прийняття спадщини. Посилаючись на викладене, просив встановити факт постійного проживання разом з батьком на час його смерті. Заявник в судове засідання не з`явився, від представника заявника адвоката Михайленко Н.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та його представника, просила задовольнити заяву. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, проти заявлених вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 20 жовтня 2004 року. Заявник [PERSON] є його сином, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року. Згідно довідки від 01 листопада 2019 року № 1191, виданої Куцурубською сільською радою ОТГ Очаківського району Миколаївської області, у будинку за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] на час смерті проживав його син [PERSON] . На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З положень ч. 2 ст.\~1120\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що згідно заповіту від 15 липня 1994 року [PERSON] заповів [PERSON] належний йому на праві приватної власності жилий будинок з будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та все майно, що буде належати йому на день смерті де б воно не знаходилося, з чого б не складалось. Вважаючи, що фактично прийняв спадщину, заявник не звертався до нотаріуса для оформлення спадщини. [PERSON] постійно проживав з [PERSON] на момент його смерті за місцем проживання спадкодавця в за адресою: [ADDRESS] , та здійснював за ним догляд, однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Outcome: approved