Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] , в порядку ст.317 ЦПК України, звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій прохає встановити факт смерті його матері [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] на території, яка є тимчасово окупованою, померла його матір [PERSON] , а саме у м.Сніжне Донецької області. У зв`язку із тим, що документи про смерть, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, проведення державної реєстрації смерті органом РАЦС є неможливим, через що виникла необхідність у зверненні до суду. Ухвалою суду від 13.09.2021 відкрито провадження у справі. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились. Від заявника на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримані у повному обсязі. Заінтересована особа Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Перевіривши всі обставини справи, суд наголошує, що відповідно до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно із ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] у м.Сніжне Донецької області і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Вказаний документ складений російською мовою, прізвище заявника та його батьків зазначено як « [PERSON]» (а.с.8). Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] заявником є [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Сніжне Донецької області (а.с.13,14). Як убачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] на ім`я померлої [PERSON] , 1938 р.н., її прізвище, ім`я та по батькові російською мовою зазначено як « [PERSON] » (а.с.9). Вказані вище документи у своїй сукупності, на переконання суду, об`єктивно підтверджують право заявника на звернення до суду в порядку ст.317 ЦПК України. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Гай-Шевченка, Ахтирського району, Сумської області, померла [INFO] у м.Сніжне, Донецької області, про що було видано відповідне свідоцтво про смерть, лікарське свідоцтво про смерть №19 та довідка про причину смерті (а.с.5,6,12). Зазначені документи про смерть видані на тимчасово окупованій території, тому вони є неприйнятними для українських органів державної реєстрації актів цивільного стану. Виходячи із змісту ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, за відсутності документа закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що підтверджує факт смерті особи, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення такого факту народження. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (із змінами), на території м.Сніжне Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. При цьому, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що документи про смерть [PERSON] видані органом державної влади, який створений всупереч законодавства України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Проте, оскільки заявник з об`єктивних причин не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть [PERSON] , суд, на підставі встановлених фактичних обставин справи, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті його матері на тимчасово окупованій території. На підставі викладеного та

Outcome: approved