Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

23 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» ( далі - СП ТОВ «Світловодськпобут» ) та просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] з моменту відключення вказаної квартири від мереж централізованого опалення, тобто з 29 вересня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазанчає, що рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради від 21 серпня 2017 року за № 558 «Про надання дозволів на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання» їй надано дозвіл на відключення вищевказаної квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Після відключення квартири від централізованого та облаштування індивідуального опалення вона звернулась до відповідача з вимогою припинити нарахування плати за послуги, які вона не отримує. Проте відповідач безпідставно продовжує нараховувати плату за послуги з централізованого опалення, якими вона не користується.(а.с. 1-4) Ухвалою від 27 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, без виклику сторін. (а.с. 23-24) 04 серпня 2020 року представником відповідача генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» Московським С.В. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав його необґрунтованості, оскільки нарахування по особовому рахунку позивача платежів за послуги СП ТОВ «Світловодськпобут» не встановлює для позивача будь-яких обов`язків. Крім того, рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 558 від 21 серпня 2017 року, відповідно до якого позивачу було надано дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення визнано судом недійсним та скасовано. (а.с. 28-29) 13 серпня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона заперечує доводи представника відповідача з огляду на те, що на момент відключення квартири від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання вона мала діючий дозвіл, наданий виконавчим комітетом Світловодської міської ради. (а.с.37-38) Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем, письмовий договір між сторонами про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не укладався. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 21 серпня 2017 року за № 558 «Про надання дозволів на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання» [PERSON] надано дозвіл на відключення квартири [ADDRESS] від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. (а.с. 5) Актом про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП, затвердженим рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО ГВП Протокол №5 від 29 вересня 2017 року підтверджено, що квартира [ADDRESS] відключена від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП шляхом видимого розриву заварюванням приєднань радіаторів (конвекторів), заварюванням стояків, ізолюванням стояків. (а.с.16) З Акту обстеження щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири (приміщення) від 18 вересня 2017 року вбачається, що комісією у складі власника [PERSON] , представників УЖКГ міськвиконкому Носенко Т.В., Світловодського РЕМ Зубкова А.М., Світловодського УЕГГ Щербини В.І. встановлено, що в квартирі за адресою [ADDRESS] проведено відключення від внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Централізоване опалення в квартирі (приміщенні) відсутнє, транзитні стояки опалення ізольовані, встановлено електричне індивідуальне опалення, відповідно до проекту. (а.с.15) Копією заяви [PERSON] від 23 квітня 2020 року підтверджується факт звернення останньої до СП ТОВ «Світловодськпобут» з проханням припинення нарахування плати за послуги централізованого опалення на підставі акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО ГВП Протокол №5 від 29 вересня 2017 року. (а.с. 17, 18) На вказану заяву від СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] надана відповідь від 20 травня 2020 року, згідно якої в задоволенні її вимоги відмовлено. (а.с.19) Згідно довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» №458 від 20 вересня 2017 року на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] і станом на 01 вересня 2017 року заборгованість за спожиту теплову енергію відсутня. (а.с.20) З довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» № 55 від 26 травня 2020 року вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01 травня 2020 року заборгованість за спожиту теплову енергію складає в сумі 19594 грн. 44 коп. (а.с.20) Вирішуючи порушений спір, суд зазначає про таке. Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (від 24 червня 2004 року, № 1875-IV), Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198 (далі по тексту - Правила користування тепловою енергією), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі по тексту - Правила надання послуг), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі по тексту - Порядок відключення від мереж ЦО і ГВП) чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ч. 6 ст. 26 цього ж Закону передбачено, що у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. У п.39 Правил користування тепловою енергією передбачено право споживача вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором. Пунктами 24, 25, 26 Правил надання послуг визначено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП визначена Порядком відключення від мереж ЦО і ГВП від 22 листопада 2005 року. П. 1.2 цього Порядку передбачено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Міжвідомча комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. (п.2.1) Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Про відмову у розгляді заяви Комісія повідомляє заявника у десятиденний строк. ( п.2.2.3) При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. (п. 2.2.1) Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. ( п. 2.5) По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.( п. 2.6) Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. (п.2.7) Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області з заявою про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення належної їй квартири, реалізувавши власне право, надане їй ст. 1 Закону України «Про звернення громадян». Таке право, до речі, не обмежує і Порядок відключення від мереж ЦО і ГВП, оскільки воно витікає з п. 2.2.3 цього Порядку та визначає особливий розгляд такого звернення. Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області своїм рішенням № 558 від 21 серпня 2017 року надав дозвіл позивачці на відключення квартири від мереж централізованого опалення при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення та при умові проведення робіт з відключення квартири в міжопалювальний період. На підставі наданого дозволу позивач провела відключення квартири від мереж централізованого опалення, про що було складено відповідний Акт, що був затверджений рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО ГВП Протокол №5 від 29 вересня 2017 року. Суд не перевіряє в межах даного судового процесу правильність та повноту зазначеного акту, оскільки вказане є дискрецією Міжвідомчої комісії. Правомірність рішення Міжвідомчої комісії, підстав відключення помешкання позивача від мереж ЦО і ГВП та процедури встановлення автономного опалення не є предметом спору, що наразі розглядається судом. Як встановлено в ході судового розгляду, рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області № 558 від 21 серпня 2017 року скасоване рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 30 травня 2018 року. (а.с. 30-32, 33-34) В той же час суд акцентує свою увагу на тому, що позивач реалізувала дозвіл на відключення своєї квартири від мереж ЦО і ГВП 29 вересня 2017 року, тобто в період чинності відповідного рішення - індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, яким цей дозвіл їй було надано, та зазначає наступне. Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено термін індивідуальний акт, як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах. Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) містить індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; регулює конкретну життєву ситуацію; дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин. Зазначене відповідає правовому висновку Великої палати Верховного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 2040/6074/18 . Крім наведеного, суд звертає увагу, що Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року (справа № 1-9/2009 про скасування актів органів місцевого самоврядування) дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач у вищезазначений спосіб реалізувала своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання, при цьому дану реалізацію не можна визнати свавільною, оскільки вона отримала на це дозвіл суб`єкта владних повноважень і провела відключення квартири під час його чинності. З огляду на відсутність між сторонами письмових договірних відносин позивач правильно не ставить перед судом питання про розірвання договору, обравши способом захисту порушеного права зобов`язання відповідача до припинення правовідносин шляхом припинення нарахування плати за послуги, які позивач не отримує, що не суперечить ст. 16 ЦК України. Оцінивши кожен з аргументів, наведених сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність задоволення її позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України та покладає їх на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved