Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатою №109 по вул. Коновальця, 99 м.Івано-Франківськ. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 березня 2016 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Івано-Франківську міську раду. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.04.2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Дирекція замовника». У позовній заяві зазначено, що позивач зареєстрований та проживає в кімнаті №109 гуртожитку по вул.. Коновальця 99 у м.Івано-Франківську. За даною адресою також зареєстрований і батько позивача [PERSON], який фактично не проживає за вказаною адресою останні 14-15 років, комунальні послуги не оплачує, особистих речей відповідача у кімнаті немає. Позивач та його представник просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив. За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, та представника третьої особи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, у кімнаті №109 по вул.. Коновальця, 99 у м.Івано-Франківську зареєстровано три особи [PERSON] ([INFO]), його син [PERSON] ([INFO]) та онука [PERSON]. КП «Дирекція замовника» 11.03.2015 року на звернення позивача провела дослідження кімнати № 109 у гуртожитку по вул.. Коновальця, 99 у м.Івано-Франківську на предмет фактичного проживання осіб. У акті (а.с.9) зазначено, що зі слів [PERSON] його батько як основний квартиронаймач не проживає вже близько 14 років, ключі від вхідних дверей у [PERSON] відсутні і він проживає у [INFO]. До матеріалів позовної заяви долучено заяву сусідки [PERSON] від 02.03.2015 року, в якій підтверджено, що [PERSON] фактично не проживає за адресою [INFO], кім. 109 (а.с.10). Позивачем долучено квитанції, на підтвердження того, що саме ним сплачувались комунальні послуги та здійснювалось поточний ремонт кімнати № 109 по вул.. Коновальця, 99 у м.Івано-Франківську (а.с.12-23). Те, що позивач проживає в даній кімнаті з часу його народження не спростовано іншими доказами. За вимогами 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ст.. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як слідує з ч.1 ст.71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї та за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків;5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Судом не встановлено жодної обставини передбаченої ст..71 даного кодексу щодо збереження за відповідачем жилого приміщення, в разі його відсутності понад 6 місяців. І як вже зазначалось вище, більше 14 років за житлово-комунальні послуги надані в кімнату відповідач не сплачував. За вимогами ст..167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Ця ж норма передбачена і ст..107 Житлового кодексу України Відповідач був зареєстрований в 2007 році в кімнаті №109 по вул.. Коновальця, 99 у м.Івано-Франківську рахом із сімєю з трьох осіб, що підтверджується наявним у матеріалах справи ордером на житлове приміщення №000360 від 21.12.2007 року (а.с.72) П. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначає, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Отже, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2). При розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Отже право на користування кімнатою №109 з 1989 року (а.с.88) було підставно набуто відповідачем, однак встановлення факту не проживання [PERSON] по місцю реєстрації, підтверджено належними доказами. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.405 ЦК України,

Outcome: approved