Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, \~посилаючись на те, що між сторонами були укладені трудові угоди № 9 від 02.04.2014 року та № 10 від 05.05.2014 року, за умовами яких відповідач доручив позивачу виконання роботи з юридичного супроводження його діяльності. Відповідно до п.2.1 за виконану роботу відповідач зобов'язався виплатити позивачу 4\~000 грн за кожною з угод. Позивач доручену відповідачем роботу за вказаними трудовими угодами виконав, що підтверджується актами приймання передачі від 30.04.2014 року № 9 та від 30.05.2014 року № 10. Однак відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо строків проведення розрахунку за виконану позивачем роботу, за трудовою угодою від 02.04.2014 року № 9 в червні 2015 року виплатив частину боргу 613,20 грн. та лише у грудні 2015 року відповідачем проведений повний розрахунок з простроченням грошового зобов'язання, що є підставою для нарахування на підставі ст.625 ЦК України виплатити борг з урахуванням інфляції та 3% річних. Уточнившись з позовними вимогами просив стягнути інфляційні втрати в сумі 5340,51 грн. та три процента річних в сумі 368,70 грн., всього - 5709,21 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задоволити. \~\~\~ Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до листа КП «Муніципальне інформаційне агенство «Черкаси» від 23.12.2015 року № 76 зазначено, що із [PERSON] існувала усна домовленість про виплату залишку боргу після прийняття змін до фінплану підприємства на 2015 рік. Такі зміни прийняті Черкаським міськвиконкомом 22.12.2015 року, а 23.12.2015 р. у держказначействі зареєстровані документи на видачу зарплати працівникам і в тому числі погашення заборгованості [PERSON] у повному обсязі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені трудові угоди № 9 від 02.04.2014 року та № 10 від 05.05.2014 року, за якими відповідач доручив позивачу виконання роботи з юридичного супроводження його діяльності. Відповідно до п.2.1 угод за виконану роботу відповідач зобов'язався виплатити позивачу 4\~000 грн за кожною з угод. Відповідно до п.2.2 трудових угод оплата позивачу виконаної роботи здійснюється відповідачем не пізніше 3(трьох) банківських днів від дня прийняття роботи згідно акту, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок виконавця або виплати готівкою. Суд виходить з того, трудова угода\~за своєю суттю є цивільно-правовим договором і регулюється Цивільним кодексом України. За договором підряду, відповідно до статті 837 ЦК, одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти і оплатити виконану роботу. Таким чином, укладення, виконання та припинення (розірвання) трудової угоди регулюється цивільно-правовим законодавством. До даного виду договору не застосовується законодавством про працю, оскільки між сторонами не виникли трудові правовідносини, відповідно до п.1.2 трудових виконавець не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має право на одержання допомоги із соціального страхування. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за трудовими угодами, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання передачі від 30.04.2014 року № 9 та від 30.05.2014 року № 10. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання за трудовими угодами не виконав належним чином в частині проведення розрахунку у передбачений договорами строк. За трудовою угодою № 9 від 02.04.2014р. частково виплатив 613 грн. у червні 2015 року та лише 25.12.2015р. провів повністю розрахунок за обома трудовими угодами відповідно до виписки за картковим рахунком 26251008590371 позивача, чим допустив прострочення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінивши зібрані у справі докази в \~їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, в звязку з порушенням відповідачем договірних зобовязань щодо оплати виконаної роботи за трудовими угодами до стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦПК України підлягають інфляційні збитки та 3% річних за період прострочення грошового зобовязання виходячи з наданого позивачем розрахунку в сумі 5340,51 грн. та три процента річних в сумі 368,70 грн., всього - 5709,21 грн. на підставі офіційно оприлюднених Державним комітетом статистики індексів інфляції по угоді № 9 від 02.04.2014 року за період прострочення з 15.05.2014р. по по 24.12.2015р. з урахуванням часткової виплати у червні 2015р., по угоді № 10 від 05.05.2015 року за період прострочення з 05.06.2014р. по 24.12.2015р. Верховний Суд України при розгляді 1 жовтня 2014 року справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору в сумі 487,20 грн. на підставі п.9 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" є інвалід 2 групи, тому оплату судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно покласти на відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачене ст.224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved