Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» м. Київ про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, мотивуючи вимоги тим, що у січні 2013р. позивач [PERSON] влаштувався до ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на посаду старшого охоронця. 21.03.2017р. позивач [PERSON] був вимушений звільнитися, оскільки йому не виплачувалася заробітна плата у повному обсязі, в терміни встановлені КЗпП України. При звільненні з позивачем [PERSON] не було проведено повного розрахунку, позивач не отримав заробітну плату за останні три місяці та компенсацію за невикористану відпустку. Тому, позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду і просив стягнути з відповідача ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» м. Київ на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5687,95грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3595,62грн., компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки у розмірі 2876,50грн., в загальному розмірі 12160,07грн. В подальшому уточнив свої позовні вимоги у зв'язку із тим, що відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі, тому просить стягнути з відповідача ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» м. Київ на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7414,68грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив. У зв'язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач в заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 26.09.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки позивача [PERSON] було звільнено 21.03.2017р. без проведення належних розрахунків з працівником при звільненні, а до суду позивач звернувся з позовом 20.04.2017р., то суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст.47, 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1993р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] від 30.06.2004р., [PERSON] 04.01.2013р. прийнято до ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» м. Київ на посаду старшого охоронника 5 управління, 21.03.2017р. - звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. З розрахункового листка [PERSON] за березень 2017р. вбачається, що відповідач ТОВ "СКАТ -ЦЕНТР" м. Київ має борг за вказаний місяць перед позивачем в розмірі 9791,08грн. Відповідно до заяви [PERSON] про зменшення позовних вимог вбачається, що відповідачем проведений повний остаточний розрахунок по заборгованості по заробітінй платі та компенсації за невикористану відпустку. У той же час, середній заробіток за час затримки розрахунку не виплачений. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем суд враховує, що позивач [PERSON] був звільнений 21.03.2017р., у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня звільнення позивача, що відповідає положенням ст.116 КЗпП України. Тому, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 22.03.2017р. по 11.05.2017р., тобто по день остаточного розрахунку з позивачем. Згідно розрахунку, наданого позивачем сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку з позивачем складає 7414,68грн. З матеріалів справи вбачається, що період початку затримки розрахунку з позивачем починається з дня його звільнення, тобто з 21.03.2017р. і по день остаточного розрахунку з позивачем 7414,68грн. Проведений позивачем розрахунок суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні суд вважає таким, що не відповідає законодавству та проводить власний розрахунок, виходячи з наступного. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі № 6-195цс134. Середньоденна заробітна плата позивача складає 365,09грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 10952,72грн. ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 30 днів). Середньомісячне число робочих днів позивача складає 15 робочих днів (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, тобто за січень та лютий 2017 року із урахуванням святкових та вихідних днів, в кількості 30 днів ділиться на 2). Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 22.03.2017р. по 11.05.2017р., тобто по день остаточного розрахунку з позивачем, складає 33 робочих днів. Отже, 33 робочих днів затримки слід помножити на 365,09грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 12047,97грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Аналізуючи викладене, вбачається, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2017р. по 11.05.2017р. у розмірі 12047,97грн., при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обов'язкових платежів у вигляді податку, зборів та інших обов'язкових платежів є обов'язком сторін при виплаті вказаної суми. За вищевказаних обставин вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку ґрунтується на положеннях ст.117 КЗпП України з урахуванням проведеного судом розрахунку підлягає задоволенню. Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку(постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13). Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.03.2017 року (наступний день після звільнення) по 11.05.2017 рік (день остаточного розрахунку з позивачем). Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 640грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved