Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

18.11.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON] ; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити з нею до його повноліття; стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду і до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 23.01.2015 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . З відповідачем припинили шлюбні відносини через його негативну поведінку, відповідач перестав приділяти увагу сім`ї, часто не ночував вдома, гуляв,що призводило до постійних конфліктів між ними. Вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і примирення між ними не можливе. Дитина знаходяться на повному її утриманні. Відповідач добровільно розірвати шлюб та надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини відмовляється, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх сімейних прав та дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. (а.с. 2 зворотна сторона) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суд заяву про визнання позову, просить розглянути справу без його участі. (а.с. 13 ) В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баранівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.01.2015 року. (а.с. 4) У свідоцтві про народження неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. (а.с. 5) Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , фактично на даний час перебуває на утриманні позивачки, відповідач працездатний, має можливість отримувати заробітну плату. Вказані обставини ніким не спростовані та не заперечуються. Інші докази про матеріальний стан відповідача в справі відсутні. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не виконує обов`язків по утриманню своєї неповнолітнього сина, які встановлені ст. 180 СК України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він працездатний, має можливість отримувати заробітну плату. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України (зі змінами, які діють на день розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на день ухвалення рішення становить: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З урахуванням матеріального становища платника аліментів, матеріального становища дитини, її стану здоров`я, віку, суд вважає що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Відтак, дитину суд залишає на проживання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, клопотання про примирення сторони не заявляли, не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім`я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Крім того, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. за пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу, а також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved