Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що він та його донька - [PERSON], [INFO] за національністю є поляками. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує те, що його батько - [PERSON] за національністю був поляком, оскільки народився в [INFO] в с. Симонів сучасного Гощанського району Рівненської області. З травня 1920 року с. Симонів входило до складу Гощанської гміни Рівненського повіту. 19 лютого 1921 року повіт був включений до новоутвореного Волинського воєводства Другої Речі Посполитої, у складі якого перебував до 1939 року. Крім того, його батько вважав себе поляком, однак при реєстрації цивільно-правових актів, що стосувались його та самого заявника, вони не надавали значенню помилково заповненій графі про свою національність, оскільки не думали, що це вплине на їхні права та інтереси. Вважає, що оскільки його батько був поляком, то відповідно за національністю він також є поляком. Встановлення факту національності для нього та його доньки має важливе значення, оскільки дозволить скористатися окремими пільгами і гарантіями, які передбачені чинним законодавством республіки Польща для громадян пострадянського походження. Просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO] та його неповнолітня донька - [PERSON], [INFO] за національністю є поляками. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав з підстав викладених у ній, просить суд їх задоволити. Крім того, пояснив, що вважає себе за національністю поляком, оскільки його батько також вважав себе поляком, виховував його як сина в польських традиціях, родина святкувала польські свята та підтримувала традиції польської культури. Заінтересована особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції в судове засідання не з»явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином. Через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 27.09.2017 року надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення заявника, допитавши свідка [PERSON], дослiдивши надані заявником письмовi докази по справi, суд вважає, що заява підлягає задоволенню повністю. В силу вимог п. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Симонів Гощанського району Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). З травня 1920 року с. Симонів входило до складу Гощанської гміни Рівненського повіту. 19 лютого 1921 року повіт був включений до новоутвореного Волинського воєводства Другої Речі Посполитої, у складі якого перебував до 1939 року, що підтверджується архівною довідкою № 28/06-28 від 06.03.2017 року (а.с. 8). Заявник - [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Виховання у сім»ї [PERSON] відбувалося згідно польської традиції та святкування польських свят. Батько [PERSON] - [PERSON] вважав себе поляком, однак при реєстрації цивільно-правових актів, що стосувались його та самого заявника - [PERSON], вони не надавали значенню помилково заповненій графі про свою національність, оскільки не думали, що це вплине на їхні права та інтереси. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із свідоцтва про народження [PERSON] у графі національність батька зазначено українець, що не відповідає фактичним обставинам. Свідок [PERSON], яка є матір»ю заявника [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що [PERSON] є їй чоловіком. Крім того, вказала, що вона є українкою, а чоловік - поляком. Їй це відомо від родичів чоловіка, які померли, а саме від матері чоловіка та його тітки. На момент набуття чинності Конституцією України від 28.06.1996 року, діяв Указ Президента України, що дозволяв громадянам зміну національності. Скасування цього Указу Указом від 27.01.1999 року звузило обсяг прав громадян, що не є допустимим, тому що відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту обсягу прав і свобод, що існували до прийняття Конституції України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року Конституція України, як зазначено в її ст. 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Відповідно ст. 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та поновлювати національність і примушення громадян в будь-якій формі до відмови від своєї національності не дозволяється. Відповідно до ст. 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз фактичних обставин справи та норм права, що врегульовують дані правовідносини, дають правові підстави стверджувати, що держава гарантує забезпечення прав, як етнічних поляків, але зазначений стан справ, а саме неможливість офіційно підтвердити національність, суттєво звужує коло прав у порівнянні із правами, гарантованими Конституцією України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заяви про встановлення факту, оскільки заявнику та його неповнолітній доньці - [PERSON] буде надана можливість отримати Карту поляка та у повній мірі продовжувати власну активність щодо встановлення національної ідентичності, вивчення культури та традицій їхньої національної меншини. На підставі викладеного,

Outcome: approved