Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, шляхом направлення 17.01.2020 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 22.01.2020. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.1989 сторони уклали шлюб. Від шлюбу в сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . Представник позивача зазначив, що з часом сімейне життя сторін поступово стало погіршуватись, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу. 25.11.2019 рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 25.12.2019. За час проживання сторін у шлюбі за спільні сімейні кошти 31.05.1997 було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею приміщень 80 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Згідно звіту про проведення незалежної оцінки ринкової вартості зазначеного житлового будинку, вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 320992 грн., тобто половина вартості даного житлового будинку з надвірними будівлями становить 160496 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 60, 68, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ст.ст. 368, 372, 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), представник позивача просить визнати спільним майном подружжя позивача та відповідача житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем та за відповідачем право власності по Ѕ частині кожному житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі - 1500 грн. за проведення незалежної оцінки ринкової вартості житлового будинку та 25000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 27.01.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позові та суду пояснив, що площа будинку відповідає площі вказаній в договорі купівлі продажу. Позивач з будинку речі не забирала, в тому числі грошові кошти, про що стверджується відповідачем. Експертиза з метою визначення вартості спірного житлового будинку не проводилась, а проводилась лише його оцінка. Зазначив, що спору щодо іншого майна між сторонами не має. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, визнав обставини справи, зазначені в позові. Суду пояснив, що будинок придбали з позивачем в шлюбі за спільні кошти, на даний час шлюб розірваний. Зазначив, що площа будинку не відповідає дійсності, оскільки площа будинку більша, тому і оцінка будинку має бути більшою. Вважає, що будинок коштує більше ніж заявлено в позові та оцінює його вартість у розмірі 600 тисяч гривень. Вказав, що позивач з будинку забрала гроші в доларах та євро, золото та інші речі, однак скільки саме грошей та золота не пам`ятає. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1989 року, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 року, що набрало законної сили 25.12.2019, ці обставини визнані відповідачем, а тому не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В період з 22.04.1989 до 25.11.2019 сторони проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, про що стверджував представник позивача та визнав відповідач. За час спільного проживання сторонами у власність набуто житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 травня 1997 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем, зареєстрованого в реєстрі правочинів 31.05.1997 за №1533 державним нотаріусом Голованівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Бурдейною Г.І. (а.с. 7). Згідно копії рішення Голованівської селищної ради Кіровоградської області «Про затвердження акту прийомки на закінчене будівництвом домоволодіння» №76 від 22.05.1997 та копії акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 20.05.1997, житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу забудови 99 кв.м., корисну площу - 80 кв.м., житлову площу - 42,1 кв.м., біля якого побудовані господарські будівлі (а.с. 9-10). Відповідно до копії довідки №391, виданої 06.11.2019 Голованівською селищною радою Кіровоградської області, земельна ділянка загальною площею 0,07 га, яка знаходиться по [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, належить на праві власності [PERSON] , станом на 06.11.2019 не приватизована та державний акт не виготовлявся (а.с. 14). Як вбачається з копії домової книги щодо домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , місце проживання сторін зареєстровано за цією адресою (а.с. 11-13). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. У відповідності до ст. 60 СК України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 63 СК України, яка кореспондується зі ст. 369 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За нормами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24, 25, 30 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи те, що спірний житловий будинок було придбано у період спільного проживання сторін в шлюбі та за спільні кошти, суд відносить зазначений будинок до спільного майна подружжя. У силу частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, позовні вимоги представника позивача про поділ житлового будинку шляхом визнання права власності за кожним зі сторін по 1/2 частині підлягають задоволенню. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про можливість розподілу спільного майна сторін за порядком, запропонованим представником позивача. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з наданої квитанції №29 від 26.11.2019 (а.с. 4), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 1605 грн., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем, у зв`язку з задоволенням позову. При цьому, визначаючи розмір судового збору, суд враховує наданий позивачем з цією метою звіт про проведення незалежної оцінки ринкової вартості спірного житлового будинку, затвердженого 20.11.2019 фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 15-25). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Крім цього, з наданої позивачем копії квитанції №22/11/01 від 22.11.2019 (а.с. 32), вбачається, що останньою за проведення оцінки спірного будинку сплачено 1500 грн., що також підлягає відшкодуванню відповідачем. Згідно наданої позивачем копії договору про надання правничої (правової) допомоги №20 від 31.10.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Непокульчицьким В.С., останньому передбачено вартість послуг (гонорара) адвокату у розмірі 25000 грн., які здійснюються шляхом щомісячного переказу суми, не пізніше 3-х днів з моменту отримання рахунку (а.с. 33-35). Позивачем надано копії квитанцій до прибуткового касового ордера №8 та №9 від 31.10.2019 про сплату вартості послуг адвоката Непокульчицького В.С. відповідно у розмірах 15000 грн. та 10000 грн. (а.с. 38-39) та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та які очікує понести на професійну правничу допомогу (а.с. 40). Однак, позивачем на виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №20 від 31.10.2019, а тому вимоги позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved