Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

20 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2012 року по 14 червня 2017 року. Від спільного подружнього життя в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року їхній шлюб було розірвано та ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З часу припинення сімейних відносин відповідач не приймає жодної участі у вихованні, утриманні сина, не цікавиться ним, аліменти не сплачує. Зазначає, що їхній з відповідачем син [PERSON] має захворювання: дитячий аутизм з якісним порушенням соціальної взаємодії та комунікації, в зв`язку з чим потребує особливого догляду та піклування. Для лікування та підтримання стану здоров`я сина вона самостійно несе додаткові матеріальні витрати. Відповідач не приймає участі у витратах на лікування, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. Вказує, що вона понесла такі додаткові витрати на дитину: витрати на медикаменти за період з 2018 року по 2019 рік в розмірі 5984,54 гривень та витрати на проведення медичних досліджень в розмірі 405 гривень. Вважає, що участь у додаткових витратах на дитину, які викликані особливими обставинами (хворобою) є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати аліментів. З огляду на наведене позивач просить суд стягнути з [PERSON] в свою користь додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2992,27 гривень одноразово, а також понесені нею судові витрати в розмірі 2500 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Позивач в судове засідання не з`явилась, 19 лютого 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи без участі позивача та її представника, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (а.с. 7). Також встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює її виховання, догляд та матеріальне утримання. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON] . Крім того, цим рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 24 березня 2017 року і до повноліття дитини (а.с.9-11). З консультативного висновку спеціалістів №142 Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , хворіє на дитячий аутизм з якісним порушенням соціальної взаємодії та комунікації. В зв`язку з таким діагнозом дитині рекомендовано: спостерігатися у дитячого психіатра, реабілітація в центрі для дітей з обмеженими можливостями, відвідування дитячого дошкільного закладу, логопедна чи корекційна групи, терапія мемантиком 10 мг в добу з адаптацією, індивідуальна програма реабілітації (а.с.13). Відповідно до медичного висновку №51 [PERSON] за медичними показаннями має право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років (а.с.14). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до частина 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати, які зумовлені станом здоров`я дитина, а саме: витрати на медикаменти за період з 2018 року по 2019 рік в розмірі 5984,54 гривень та витрати на проведення медичних досліджень в розмірі 405 гривень. Наведене підтверджено доказами, зокрема копіями відповідних фіскальних чеків на придбання ліків та оплату медичного дослідження (а.с.15-21). В матеріалах справи також міститься довідка від 04 червня 2018 року про те, що дитина [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад комбінованого типу №57 фізкультурно-оздоровчого напрямку (а.с.12). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, не спростував розміру додаткових витрат, які понесла позивач в зв`язку з потребою медичного обстеження та лікування дитини, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача в користь позивача 2992,27 гривень понесених додаткових витрат на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надані такі документи: ордер серії ВК №1001777 від 18 грудня 2019 року про надання адвокатом Воронюк К.Ю. правової допомоги [PERSON] ; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого гонорар адвоката склав 2500 грн. Наведене дає підстави для висновку, що витрати [PERSON] на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи, а також з обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved