Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

16 лютого 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до Любомльської міської ради Волинської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. Свій позов мотивує тим, що він 10 вересня 1987 року придбав у [PERSON] ? житлового будинку та господарських споруд по вулиці Весняна, 47Б в місті Любомль Волинської області. Інша частина домоволодіння належала його братові [PERSON], який помер 13 жовтня 2004 року. При цьому останній ще в 2001 році знявся з реєстрації за зазначеною адресою і переїхав проживати до батьків. Перед переїздом, брат, за усною домовленістю, відчужив йому частину спірного житлового будинку, однак без юридичного оформлення. З цього часу, а це понад 10 років, він сплачував усі комунальні послуги по домоволодінню, здійснював догляд останнього. Вищезазначене дає підстави для висновку, що він добросовісно володіє усім житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по вулиці Весняна, 47Б в місті Любомль Волинської області, відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування домоволодіння, а тому вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ним право власності на ? домоволодіння, яке належало померлому [PERSON], в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, в позовній заяві позивач просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що проти задоволення позову не заперечують. Третя особа в судове засідання також не зявилась, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та вказавши на відсутність заперечень проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Довідкою КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.02.2017 року доводиться та обставина, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частина обєктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою вулиця Весняна, 47Б (бувша вул. Паризької Комуни, 41) в місті Любомль Волинської області. Інша частина, а саме ?, житлового будинку (домоволодіння) розташованого по вулиці Паризької Комуни, 41 (на даний час вулиця Весняна, 47Б) в місті Любомль Волинської області, належить на праві власності позивачу - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Любомльською держконторою 10.09.1987 року №619, що підтверджується реєстраційним посвідченням КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 08.10.1987 року. З копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №151601 слідує, що [PERSON] помер 13 жовтня 2004 року. Після його смерті, у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадщину фактично прийняли спадкоємці першої черги за законом, відповідно як батьки спадкодавця, - [PERSON], який помер 06 вересня 2010 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №099318, та [PERSON], яка померла 25 лютого 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №138900, оскільки останні постійно, в тому числі на момент смерті, проживали в будинку разом з спадкодавцем. З листа приватного нотаріуса [PERSON] від 03.03.2017 року слідує, що спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводились. Разом з тим, у суду не виникає сумніву щодо достовірності наведеної позивачем обставини, що ще у 2001 році між [PERSON] і його померлим братом [PERSON], виникла усна домовленість про відчуження належної останньому частини спірного житлового будинку, після чого і почав позивач із сімєю проживати у всьому будинку, який знаходиться по вулиці Весняна, 47Б (бувша вул. Паризької Комуни, 41) в місті Любомль Волинської області. Так, той факт, що [PERSON] з 2001 року не проживав в ? частині обєктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою вулиця Весняна, 47Б (бувша вул. Паризької Комуни, 41) в місті Любомль Волинської області, стверджується довідкою Любомльської міської ради №320 від 03 лютого 2017 року з якої слідує, що [PERSON], який помер 13.10.2004 року, з 21.02.2001 року був зареєстрований і проживав [INFO]. Крім цього, саме позивачем, ще 22 жовтня 2004 року було укладено з ВАТ «Волиньобленерго» договір на користування електричною енергією для побутових потреб за адресою: вулиця Весняна, 47Б в місті Любомль Волинської області. В свою чергу, з копії техпаспорта вбачається, що замовником технічної інвентаризації нерухомих обєктів, які знаходяться по вулиці Весняна, 47Б в місті Любомль Волинської області виступає [PERSON]. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~(надалі\~ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до положень ч.1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. При цьому в п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~встановлено, що правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р.. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~\~статей\~5,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19\~\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідач не заперечує проти задоволення його вимог, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved