Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

9 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар Ірина\~Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 липня 2007 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VOZ0GA00001533, відповідно до якого Банк надав йому кредитні кошти у розмірі 63000.00 доларів США на строк до 11 липня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 липня 2007 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Банком було укладено Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж.В. та зареєстрований в реєстрі за №1314, за умовами якого Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 464,1 кв.м. та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності. Однак, позивач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав, в зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VOZ0GA00001533 від 11 липня 2007 року станом на 17.01.2015 року яка складається з: з тіла кредиту в розмірі 23 378, 48 доларів США, що еквівалентно 371 016, 47 грн.;зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 5 983, 04 долари США, що еквівалентно 94 950, 84 грн.; пені в розмірі 27 726, 48 грн. 28 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар Іриною\~Михайлівною було вчинено Виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №847, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 464,1 кв.м. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Загальна сума заборгованості, яку необхідно перерахувати на рахунок Банку складає 58613 доларів США 43 центи, що за курсом НБУ на 01.02.2019 року становить 1\~625\~992 гривні 82 копійки. Строк, за який провадиться стягнення, - одинадцять років шість місяців двадцять один день, а сааме з 11.07.2007 року по 01.02.2019 року. Виконавчий напис Банком було пред`явлено до примусового виконання до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження № 62467029 від 06.07.2020 року. Цю постанову Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження позивач отримав у серпні 2020 року. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні порушено положення ст.ст. 87, 88\~ЗУ «Про\~нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вимоги стягувача є неправомірними, заборгованість є спірною та такою, що не відповідає розміру заборгованості позивача перед відповідачем, вказаній у судовому рішенні Апеляційного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року, яке набрало законної сили. На думку позивача, наведені ним факти свідчать про неправильність та спірність його заборгованості перед кредитором, а нотаріус при вчиненні виконавчого напису не з`ясувала чи дійсно існувала така заборгованість, її справжній розмір.\~Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги. Також, позивач зазначає, що позбавлення житла може відбуватися лише за рішенням суду, а отже при вчиненні виконавчого напису третьою особою проігноровано вимоги ст. 47 КУ та не перевірено, чи розповсюджується на відносини між Позивачем та Відповідачем дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадянУкраїни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосовно мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки. Відтак, позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 847 від 28 березня 2019 року, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М, таким, що не підлягає виконанню адже порушує вимоги законодаства. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 847 від 28.03.2019 року, що видав приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 464,1 кв.м. - реєстраційний номер об`єкту: 14622467 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки: 0722880900:02:001:0273, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , а також стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь судові витрати по справі. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.11.2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивач визнає факти укладення з АТ КБ «Приватбанк» кредитного договору, договору іпотеки, отримання кредитних коштів, часткове виконання зобов`язань за ним та наявності заборгованості за кредитним договором. Тобто, відповідач вправі вимагати захисту своїх прав кредитора щодо повернення боржником повної суми кредитнх коштів. АТ КБ «ПриватБанк» наголошує, що ця справа не підпадає під перелік справ підвідомчих загальним судам та Банк не є належним відповідачем, оскільки видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку. Відповідач зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів в обгрунтування позову, адже факти, які підтвержують відсутність боргу, або невідповідність суми боргу у позові відсутні. Зазначає, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а нотаріус лише перевіряє наявність необхідних документів. Ухвалою суду від 04.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача адвокат Татарин В.М. подала заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК Україниу\~разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2007 року між [PERSON] \~ та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») укладено кредитний договір №VOZ0GA00001533, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 63000.00 доларів США на строк до 11 липня 2017 року (а.с. 8-10). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 липня 2007 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Банком було укладено Договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж.В. та зареєстрований в реєстрі за №1314, за умовами якого Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 464,1 кв.м. та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності (а.с. 11-13). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VOZ0GA00001533 від 11 липня 2007 року станом на 17.01.2015 року яка складається з: з тіла кредиту в розмірі 23378,48 доларів США, що еквівалентно 371016,47 грн.; зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 5983,04 долари США, що еквівалентно 94950,84 грн.; пені в розмірі 27726,48 грн (а.с. 22-26). 28 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар Ірина\~Михайлівна було вчинено Виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №847, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 464,1 кв.м. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Загальна сума заборгованості, яку необхідно перерахувати на рахунок Банку складає 58613 доларів США 43 центи, що за курсом НБУ на 01.02.2019 року становить 1\~625\~992 гривні 82 копійки. Строк, за який провадиться стягнення, - одинадцять років шість місяців двадцять один день, а саме з 11.07.2007 року по 01.02.2019 року (а.с. 15). Виконавчий напис Банком було пред`явлено до примусового виконання до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження № 62467029 від 06.07.2020 року (а.с.14). Цю постанову Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження позивач отримав у серпні 2020 року. Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст.\~89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат»та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість. Безспірність заборгованості боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно п.п 2.1, 3.2. Глави 16 Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримувала від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними. Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц та у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VOZ0GA00001533 від 11 липня 2007 року станом на 17.01.2015 року яка складається з: з тіла кредиту в розмірі 23378,48 доларів США, що еквівалентно 371016,47 грн.; зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 5983,04 долари США, що еквівалентно 94950,84 грн.; пені в розмірі 27726,48 грн. А у спірному виконавчому написі сума боргу значно відрізняється від вказаної і становить в загальному 58613 доларів США 43 центи, що за курсом НБУ на 01.02.2019 року становить 1\~625\~992 гривні 82 копійки. Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 цього Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до вимог частини другоїстатті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду справах № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, № 310/11534/13 від 04 липня 2018 року та № 202/4494/16 від 31 жовтня 2018 року. Тому, відповідач після звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із позивача не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором та неустойку. Як вбачається з виконавчого напису, сума заборгованості позивача перед Банком в рахунок якої останній просить звернути стягнення на нерухоме майно є спірна, у зв`язку із тим, що згідно виконавчого напису, заборгованість позивача перед відповідачем є значно більшою, а ніж встановлено в рішенні Апеляційного суду Волинської області від 26.11.2016 року. Відповідачем, на момент вчинення виконавчого напису, незаконно нараховано Позичальнику відсотки за користування кредитом, в рахунок яких відбулось звернення стягнення на нерухоме майно позивача. На підтвердження здійснення вищезазначеного позивачем надано копію відповідного рішення суду. Отже, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Представник позивача у своїй заяві від 18.12.2020 року просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Здійснення витрат позивача на правову допомогу підтверджується копіями наявних у матеріалах справи документів, а саме: копією договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року, копією акта від 18.12.2020 року та квитанцією до прибуткового кассового ордеру №19 від 18.12.2020 року. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 6 000,00 грн. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у цій справі в загальному розмірі 6000,00 грн. Відповідно до вимог п. 9 ч.1 ст.5 Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, у зв`язку з чим судовий збір з відповідача у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню у дохід держави відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.87, 88, 89\~Закону України\~«Про нотаріат» та

Outcome: approved