Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

29.07.2020 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначила, що вона та відповідач [PERSON] 18.12.1999р. у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Шахтарськ Донецької області уклала шлюб з відповідачем, про що у цей день був зроблений відповідний актовий запис за №456. У період шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] , яка у теперішній час досягла повноліття. Після початку бойових дій в Донецькій області вони в січні 2015р переїхали мешкати до батьків позивачки у с. Кароліно-Бугаз. Після переїзду у її чоловіка змінилася поведінка, він перестав займатися домашніми справами та веденням спільного господарства, що стало причиною погіршення стосунків між подружжям. У грудні 2019р. забрав свої речі та став мешкати у невідомому позивачці місці. З тих пір між сторонами у справі остаточно були припинені будь які відносини, ведення спільного домашнього господарства і кожен з них живе своїм життям. За таких обставин позивачка просила шлюб розірвати оскільки жодних підстав для відновлення шлюбу не існує. Позивач у судове не з`явилася, однак подала до суду заяву у якої просила суд розгляд справи здійснити за її відсутністю, не заперечувала проти її заочного розгляду, а за наслідками розгляду просила постановити рішення, яким позов задовольнити і шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Відповідач про розгляд справи був сповіщений належним чином за зареєстрованим місцем мешкання, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе прийняти рішення за відсутності сторін на підставі наданих сторонами документів. Так судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Шахтарськ Донецької області 18.12.1999р. був укладений шлюб у період якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Згідно довідок «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» №5125-602 та №5125-601 від 04.05.2015р. сторони зареєстровані у будинку [ADDRESS] . З поштового відправлення, яке повернулося до суду вбачається, що відповідач за зареєстрованим місцем мешкання в с. Кароліно-Бугаз не проживає, що підтверджує факт припинення відношень між подружжям та ведення ними спільного домашнього господарства. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 та ст. 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, а тому вважає, що їх сім`я розпалась остаточно. При цьому [PERSON] наголосила, що вона має намір своє сімейне життя будувати з іншою людиною. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ст. 112 Сімейного кодексу України) Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини вона наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved