Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

20.07.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування його жилим приміщенням, будинком за адресою: вул. Гоголя 3, в м. Шпола, Шполянського району Черкаської області. Свій позов позивач мотивує тим, що 12.03.2002 на підставі договору купівлі продажу позивач та його дружина [PERSON] набули право власності, в рівних долях, на домоволодіння по вул. Гоголя 3 в м. Шпола Черкаської області. 10.07.2001 попередній власник зазначеного домоволодіння надав право на житло [PERSON], яка в цей день була зареєстрована [INFO]. Приблизно з 2012 року [PERSON] залишила місце свого проживання в [INFO] та стала проживати окремо від нас в інших місцях . Останнє відоме місце проживання в [INFO] [PERSON] господарства з відповідачкою він, та його дружина [PERSON] не ведуть. За період з 2002 року по даний час відповідачка жодного разу не з'явилася в місці своєї реєстрації. Всі обов'язки по утриманню будинку, ведення господарства, лежать тільки на позивачу та його дружині. Факт відсутності відповідачки в місті реєстрації підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Окрім цього факт відсутності відповідачки в місці своєї реєстрації на протязі 16 років підтверджується і довідкою голови вуличного комітету . Відповідач відсутня в місці своєї реєстрації понад 16 років , має інше житло, тому позивач вважає, що вона втратила право на користування моїм жилим приміщенням в м. Шпола по вул. Гоголя 3, вимоги позивача про реєстрацію за фактичним місцем проживання ігнорує і тому він вимушений звернутись до суду для захисту свого права. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач не з'явився, надав заяву про слухання справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, до суду не зявилась, про час, дату та місце розгляду була належним чином повідомлена. Надала суду заяву про слухання справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. 25.10.2018 надано третьою стороною пояснення по справі, зміст якого аналогічний змісту позовної заяви. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 24.07.2018 року, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 15.08.2018 року, відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 30.10.2018 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно договору дарування від 12.03.2002, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 334, даруватель в особі представника [PERSON], подарував, а обдаровані : [PERSON], [PERSON], прийняли у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Шпола, вул. Гоголя 3 (три), Черкаської області (а.с.3). Згідно записів будинкової книги, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [INFO] (а.с.4-5) Згідно письмових пояснень по суті справи: [PERSON], жителя [INFO], та [PERSON], жителя [INFO], підтверджується факт, що [PERSON], ніколи не бачили у домоволодінні №3 по вул. Гоголя, м. Шпола, Черкаської області, (а.с.7-8). Згідно підтвердження голови вуличного комітету вул. Гоголя, від 17 липня 2018 року, ствердженого секретарем Шполянської міської ради ОТГ, [PERSON], не проживає та не проживала по адресу [INFO]. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.41, 55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України у ст.47 проголошує , що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз.2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач відноситься до членів його сімї, тому норми ст. 405 ЦК України, не можуть бути застосовані, до даних правовідносин, на які посилається позивач, як на підставу обґрунтування своїх позовних вимог. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Так, згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO], була зареєстрована 10.07.2001 за адресою вул. Гоголя 3, м. Шпола, Черкаської області у житловому будинку який на даний час належить на праві власності позивачу та третій особі яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. Відповідач на дату подання позову не входить до складу сімї позивача, проте залишається зареєстрованим за адресою: [INFO]. За місцем реєстрації відповідач відсутній без поважних причин починаючи з 2001 року, тобто понад 6 місяців. Добровільно відповідач, відмовляється знятись з реєстрації місця проживання, що в свою чергу, позбавляє позивача отримувати відповідно до чинного законодавства субсидію. Позивачу безпідставно нараховуються комунальні послуги з урахуванням особи відповідача, тобто виходячи із кількості зареєстрованих осіб у житловому будинку. Всі обовязки по утриманню житлового будинку, лежать на позивачеві, спільного господарства з відповідачем позивач не веде. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення. Згідно до\~ч.ч.5,\~6\~ст.13\~Закону України\~«Про судоустрій\~та статус\~суддів»,\~висновки щодо\~застосування норм\~права,\~викладені у\~постановах Верховного\~Суду,\~є обовязковими\~для всіх\~субєктів владних\~повноважень,\~які застосовують\~у своїй\~діяльності нормативно-правовий\~акт,\~що містить\~відповідну норму\~права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний суд України у справі від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим\~ приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, \~У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд\~\~ доходить висновку, що\~\~ встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, відносно відсутності відповідача без поважних причин, протягом шести місяців за адресою своєї реєстрації, а відтак, позовна вимога підлягає до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Оскільки позивач просить покласти судові витрати на нього, то судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі ст.ст.41,47,55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391 ЦК України,\~ч.4\~ст.9,\~ст.ст.71,\~72\~ЖК УРСР\~,

Outcome: approved