Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд в країни Шенгенської зони їх спільних з відповідачем [PERSON] дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у її (позивача) супроводі або супроводі інших, уповноважених нею осіб, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька - [PERSON], до досягнення дітьми 16-річного віку. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги [PERSON] підтримали та з мотивів, наведених у позовній заяві, просять задовольнити позов повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином - поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи за його відсутності чи повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надійшло. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи, виступаючи в інтересах малолітніх дітей, просить позов задовольнити. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. З досліджених в судовому засіданні документів: копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області, ухваленого 10 червня 2011 року у цивільній справі №2 - 3203/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Свідоцтва про народження (серія [NUMBER]), виданого 13 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, й долученого до нього талона реєстрації за місцем проживання, Свідоцтва про народження (серія [NUMBER]), виданого 08 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, й долученого до нього талона реєстрації за місцем проживання, паспорта громадянина України (серія [NUMBER]), виданого 04 серпня 2000 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області на ім'я [PERSON], [INFO], уродженки міста Рівне, вбачається, що у період з 21 січня 2000 року по 20 червня 2011 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] - дочка [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду від 10.06.2011 р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано й цим же рішенням суду місцем проживання малолітніх дітей колишнього подружжя визначено місце проживання їхньої матері, тобто позивача по справі [PERSON] На даний час діти зареєстровані та фактично проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], [INFO], з 17 червня 2009 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що вбачається з наданої за запитом суду інформації від 17.09.2013 р. із сектору адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, проте, зі слів позивача, фактичне місце проживання її колишнього чоловіка їй не відоме. Також позивач пояснила, що неодноразово в усній формі зверталася до відповідача з проханням надати їй нотаріально посвідчену письмову згоду на тимчасовий виїзд їхніх дітей за межі України, проте [PERSON], не аргументуючи своїх мотивів, відповів відмовою, що й змусило її звернутися до суду за захистом порушених відповідачем прав та інтересів малолітніх дітей. З цього приводу стверджує, що виїзд та подорож дітей за кордон перш за все зумовлені необхідністю їхнього оздоровлення, а також надасть можливість синові і дочці збагатити їх внутрішній світ, позитивно вплинуть на моральний, інтелектуальний, культурний та соціальний розвиток дітей, розширить їх світогляд. Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.155, ч.ч.1, 2 ст.157 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як передбачено абзацом 3 ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Виходячи з наведених норм законодавства, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, адже відповідач, який після розірвання з позивачкою шлюбу проживає окремо від дітей, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків піклуватися про здоров'я своїх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, а з цього приводу їх мати не знайшла спільної мови з батьком малолітніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (зі змінами і доповненнями), оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 5 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.

Outcome: approved