Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

17.09.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якому просять визнати за ними, право власності по 1/6 кожному у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що вул. Котляревського, 66, в м. Дрогобичі Львівської області. Ухвалою від 04.10.2018 року в даній справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження на 02.11.2018 року. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликаються на\~те,\~що на\~даний час\~житловий будинок\~на вул.\~Котляревського,\~66,\~у м.\~Дрогобич Львівської\~області належить\~на праві\~спільної часткової\~власності [PERSON]\~(25/48 частки), [PERSON] (7/48 частки), [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/12 частка). У даному житловому будинку проживало подружжя [PERSON] та [PERSON], в яких було троє синів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до Акту закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами затвердженого 19.03.1970 року, власниками будинку були: [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному. [PERSON] був лише титульним власником ? частки, а реально дана частка розподілялася як спільне майно подружжя (1/4 [PERSON], 1/4 - його дружини, [PERSON]М.). Після смерті діда, [PERSON], його частку (1/4 частку, інша 1/4 належала його дружині [PERSON] як спільне майно подружжя) успадкували: дружина - [PERSON] (1/12 частка), син - [PERSON] (1/12 частка), відповідач по справі, син - [PERSON] (1/12 частка). Інша 1/2 частка будинку, яка належала рідному дядьку позивача, [PERSON] розподілилась наступним чином: [PERSON] (першій дружині [PERSON]В) належить 1/4 частка будинку на підставі рішення суду від 24.02.1976 року; [PERSON] (друга дружина [PERSON]В) 1/4, яку вона успадкувала після його смерті. Бабця, [PERSON], яка на час своєї смерті володіла 1/3 часткою (1/4 власність одного з подружжя + 1/12 власність, яку успадкувала після смерті чоловіка, [PERSON]М.) вищевказаного будинку заповіла своєму сину [PERSON] (1/12 частку) та своєму внуку [PERSON] (1/4), який не прийняв спадщину, дану частку успадкували спадкоємці за законом, два сини [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частці. Після смерті [PERSON] його частку у розмірі 7/24 (1/12 після смерті батька, 1/12 за заповітом після смерті матері, 1/8 за законом після смерті матері) - успадкували син [PERSON] та дружина [PERSON] по 7/48 кожен. Після смерті [PERSON], його частку 3/8 = 1/4 частка на праві власності належала [PERSON] + 1/8 після смерті матері за законом успадкувала його друга дружина [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №423 від 20.06.2018 року власником 3/8 часток даного житлового будинку є [PERSON], який успадкував його після смерті дружини його дядька [PERSON], яка склала заповіт, якій належало 3/8 часток після смерті чоловіка [PERSON] 3/8 = 1/4 частка на праві власності належала [PERSON] + 1/8 після смерті матері за законом. Отже на даний час, після оформлення вищезазначеної спадщини усього 2/3 часток (7/48 + 7/48 + 3/8) належать [PERSON] (7/48 + 3/8) та [PERSON] (7/48). Інші 1/3 частки (1/4 + 1/12) належить [PERSON] (1/4 частка), яку вона отримала як поділ майна подружжя від [PERSON] за рішенням суду від 24.02.1976 року та [PERSON] (1/12), сину бабці та дідуся позивача, рідному дядькові позивача, яку він успадкував після смерті свого батька, [PERSON] При тому, що житловий будинок належить 4-м особам, проте лише вони позивачі по справі, проживають та користуються вищезазначеним житловим будинком протягом усього життя. Вони [PERSON] та [PERSON], які являються сином та матірю один для одного, успадкувавши даний будинок, постійно проживають у ньому разом однією сімєю, дбають про утримання, ремонт цілого будинку, оплачують комунальні послуги та ін. Фактично лише вони користуються для проживання їхньої сімї у даному житловим будинком більше 40 років, що підтверджується документами та свідками, сусідами. Під час свого проживання вони утримували та надалі утримують даний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями в належному стані, тобто роблять усі ремонтні роботи: даху, каналізації, провели водогін до\~будинку, фарбування\~будинку,\~неодноразово проводили\~капітальний ремонт\~в кімнатах\~будинку.\~Всі ці\~ремонтні роботи\~проводили за\~власні кошти\~їхньої сімї.\~Даний житловий\~будинок потребує\~значних витрат,\~оскільки збудований\~близько 50\~років тому. За весь час їхнього проживання їхня сімя сплачувала комунальні послуги за користування водою, газом, електроенергією. Особисті рахунки\~по сплаті\~комунальних послуг\~відкриті на\~їх прізвище. Усі документи, які стосуються даного житлового будинку знаходяться у них на руках, проте, вони позбавлені можливості оформлення субсидії, приватизації земельної ділянки та ін., у звязку з тим, що інших співвласників, відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] не можуть знайти, будь-який зв'язок з ними відсутній. Лише припускають, що якщо [PERSON] ще жива, хоча на даний час її вік близько 90 років, то знаходиться на Сході України, так як після розлучення з чоловіком [PERSON] виїхала туди на постійне місце проживання. Однак, де знаходиться та проживає інший співвласник даного будинку - [PERSON], їм невідомо. Жодних відомостей про його місцезнаходження у них немає. Враховуючи вказане вище, просять даний позов задовольнити. Сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій відзначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового засідання були повідомлені як по місцю реєстрації, так і шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Однак, в судове засідання не зявились без поважних причин та не повідомили суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подали. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності. Оскільки, учасники справи в судове засідання не зявились, а відтак відповідно до вимог ч. 2ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Вимогами ст. ст. 13, 81\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії ІІ-СГ № 450113 від 09.10.1987 року, актовий запис № 421, виданого у відділі ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому вбачається, що [PERSON] помер 21.10.1986 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІ-СГ № 438573 від 11.06.1988 року, актовий запис № 254, виданого у відділі ЗАГС Дрогобицького міськвиконкому Львівської області вбачається, що [PERSON] померла 10.06.1988 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ № 120417 від 05.04.1999 року, актовий запис № 237, виданого у відділі ЗАГС Дрогобицького міськвиконкому Львівської області вбачається, що [PERSON] помер 04.04.1999 року. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 059565 від 28.09.1995 року, актовий запис № 574, виданого у відділі ЗАГС Дрогобицького міськвиконкому Львівської області вбачається, що [PERSON] помер 28.09.1995 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ № 259647 від 13.05.2002 року, актовий запис № 323, виданого у відділі реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області вбачається, що [PERSON] померла 13.05.2002 року. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 465331 від 25.06.1983 року, виданого в Урізькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]А.) перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 292612 від 16.02.1974 року, виданого в с. Ластівка Турківського району Львівської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]В.) перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії І-СГ № 421222 від 29.03.1975 року, виданого в міському відділі м. Дрогобич Львівської області. Згідно заповіту від 08.06.1988 року вбачається, що [PERSON] належну їй на праві власності 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться в м. Дрогобич, по вул. Котляревського № 66, Львівської області, заповіла [PERSON], а 1/12 частину вказаного будинку [PERSON] Відповідно до заповіту від 26.04.2002 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] Згідно довідки виданої [PERSON] та [PERSON] в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 16.05.2018 року вбачається, що будинок № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області зареєстрований на праві власності за [PERSON] (1/4 ід. ч.), [PERSON] (1/4 ід. ч.), [PERSON] (1/4 ід. ч.), [PERSON] (1/12 ід. ч.), [PERSON] (1/12 ід. ч.) та [PERSON] (1/12 ід. ч.). Натомість, відповідно до акту закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами затвердженого 19.03.1970 року власниками будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області були: [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Згідно свідоцтв про право власності від 08.01.1987 року та 08.01.1988 року вбачається, що [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] успадкувала 1/2 частину житлового будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області. В подальшому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/4 частині житлового будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області після смерті [PERSON] Відповідно до рішення народного суду м. Дрогобичі Львівської області від 24.02.1976 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.06.2018 року, 15.06.2018 року та 20.06.2018 року вбачається, що [PERSON] успадкувала 7/48 часток житлового будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області, [PERSON] успадкував 7/48 часток вказаного житлового будинку та в подальшому [PERSON] успадкував 3/8 часток вказаного житлового будинку. Відповідно до довідки виданої в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» Дрогобицької міської ради від 03.02.2018 року за № 522 вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживала в житловому будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області та з нею проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки виданої в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» Дрогобицької міської ради від 03.02.2018 року за № 521 вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті проживав в житловому будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області та з ним проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до довідки виданої в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» Дрогобицької міської ради від 11.05.2018 року за № 549 вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті проживала в житловому будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області та з нею були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки виданої в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» Дрогобицької міської ради від 11.05.2018 року за № 549 вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті проживав в житловому будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області та з ним проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також, як вбачається із будинкової книги, а саме розділу IV «Прописка», в житловому будинку № 66, по вул. Котляревського, в м. Дрогобичі, Львівської області числяться зареєстрованими: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак утримували та надалі утримують даний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями в належному стані лише позивачі по справі, сплачують комунальні послуги за користування водою, газом, електроенергією, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Нормами частини 4\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~гарантовано непорушність права власності, протиправність позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні. Крім цього, в\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-ІV\~закріплено обовязок судів застосовувати при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 р. і протоколів до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною [PERSON] України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 4\~ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс\~ України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Згідно п. 2 ч. 2. ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: П. 9 «Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).» Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).\~\~Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.\~\~При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. П. 13 «Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15,\~16\~ЦК,\~а також\~частини четвертої\~статті 344\~ЦК,\~згідно з\~якими захист\~цивільних прав\~здійснюється судом\~шляхом визнання\~права.\~У зв'язку\~з цим\~особа,\~яка заявляє\~про давність\~володіння і\~вважає,\~що у\~неї є\~всі законні\~підстави бути\~визнаною власником\~майна за\~набувальною давністю,\~має право\~звернутися до\~суду з\~позовом про\~визнання за\~нею права\~власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.» П. 14 «Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)». Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачі безперервно володіють вказаним вище нерухомим майном більше десяти років поспіль, а тому набули право власності на це майно за набувальною давністю, як це передбачено\~ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved