Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму списаних з зарплатних карток коштів: з картки [NUMBER] - 3865,49 грн., з картки [NUMBER] - 1600,00 грн., 20 000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди та винести заборону на списання з цих карток коштів без відповідного рішення суду. Свої вимоги мотивував тим, що 21.11.2014 року у відділенні банку відповідача ним було отримано зарплатну картку [NUMBER]. Після цього, 06.02.2015 року, 09.02.2015 року, 16.02.2015 року, 17.02.2015 року, 19.02.2015 року, 06.03.2015 року, 18.03.2015 року, 19.03.2015 року, 20.03.2015 року та 22.04.2015 року відповідачем було списано з даної картки коштів на загальну суму 3865,49 грн. із зазначенням назви операцій «Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]». Коли він звернувся до відділення банку відповідача в м.Долина для з'ясування причин списання коштів, там повідомили, що в нього є кредитна заборгованість, яку необхідно погасити, тому банк списує кошти з картки. Проте, відповідач уже звертався до суду з позовом про стягнення з нього вказаної заборгованості, але йому в задоволенні позову було відмовлено. 20 травня 2015 року він отримав у відділенні відповідача нову зарплатну картку [NUMBER], а вже 26.05.2015 року з даної картки знову незаконно та безпідставно були списані кошти у розмірі 1600,00 грн. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки, якщо немає рішення суду про стягнення заборгованості, то банк не має права самовільно списувати кошти з рахунку клієнта. Дане правило також закріплено в законі. Вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, тому що згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди, тобто дана норма закону презюмує заподіяння моральної шкоди у разі порушення прав споживачів. Розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди оцінює в суму 20 000,00 грн. Крім того, 30.01.2015 року Долинським районним судом Івано-Франківської області постановлено рішення про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь суми безпідставно списаних з зарплатної картки № 5168757230981286 коштів в розмірі 2561,98 грн. та 1000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди. З урахуванням наведеного, вважає вищевказані дії відповідача незаконними, а тому звернувся в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини. При цьому додатково пояснив, що відповідач постійно безпідставно списує кошти з його зарплатної картки, незважаючи на рішення суду, яким такі його дії визнано протиправними, чим спричиняє йому моральну шкоду. Тому просив позов задоволити, стягнути з ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» на його користь суму списаних з зарплатних карток коштів: з картки [NUMBER] - 3865,49 грн., з картки [NUMBER] -1600,00 грн., а також 20 000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди та винести заборону на списання з цих карток коштів без відповідного рішення суду. Представник відповідача в судове засідання на повторний виклик не з'явився та про причини неявки не повідомив, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи. Згідно з вимогами ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене, суд вважає, що дану справу слід розглянути в порядку заочного провадження у відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляд справи, однак в судове засідання не з'явився та причини неявки не повідомив. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно вимог ст. 1071 ЦК України, банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом. Статтею 1073 даного кодексу передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі переказу з рахунку платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. Як вбачається з ксерокопій карток для виплат (а.с. 6,31) та пояснень [PERSON] в судовому засіданні, останній 21.11.2014 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав зарплатну картку [NUMBER], а 20.05.2015 року - [NUMBER]. У відповідності до виписки по картці [PERSON] [NUMBER], що видана відповідачем від 27.04.2015 року (а.с. 7-8), з даної зарплатної картки було списано наступні кошти із зазначенням назви операції «Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]»: 06.02.2015 року - 9,63 грн.; 09.02.2015 року - 5,04 грн.; 16.02.2015 року - 4,00 грн.; 17.02.2015 року - 4,00 грн.; 19.02.2015 року - 4,00 грн.; 19.02.2015 року - 4,00 грн.; 06.03.2015 року - 550,03 грн.; 18.03.2015 року - 11,50 грн.; 19.03.2015 року 16,50 грн.; 20.03.2015 року - 16,50 грн.; 22.04.2015 року - 1567,83 грн. та цього ж дня 1672,46 грн. Таким чином всього за вказаний період списано з даного рахунку позивача кошти в сумі 3865,49 грн. Згідно з випискою по картці [PERSON] [NUMBER], що надана відповідачем від 27.05.2015 року (а.с. 32), з даної зарплатної картки позивача 26.05.2015 року списано 1600,00 грн., назва операції «Автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]». Як вбачається з рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.03.2014 року по справі № 750/83/14 (а.с. 9-11), ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 12.04.2008 року, однак в задоволенні позову відмовлено. Дане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15.05.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року (а.с. 12-13). Про те, що позивач звертався до керуючої Долинським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути незаконно стягнуті кошти, свідчить його заява від 28.04.2014 року (а.с. 22). Таким чином судом встановлено, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта - позивача по справі, не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, неправомірно автоматично списало кошти для погашення заборгованості. Доказів наявності інших підстав для автоматичного списання коштів відповідачем суду не надано. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 3865,49 грн. коштів, списаних із зарплатної картки [NUMBER] та 1600,00 грн., списаних із зарплатної картки [NUMBER], підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., то вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом встановлено, що існуючий між сторонами по справі спір випливає з договірних зобов»язань, а відшкодування моральної шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом або якщо такі умови прописані в укладеному між сторонами договорі. Враховуючи, що укладений між сторонами по справі договір такої норми не містить, в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування завданої йому моральної шкоди слід відмовити. При цьому суд вважає, що вимога позивача про винесення заборони на списання з його зарплатної картки коштів без відповідно рішення суду до задоволення не підлягає, оскільки згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження, а також без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 11,23,1066,1071,1073,1167 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 25,26 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 10,11,22 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: approved