Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 06 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки по аліментах. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 11 лютого 2011 року Полонським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 136125 грн. 90 коп. Просить суд стягнути неустойку, яка виникла у зв`язку з несплатою аліментів [PERSON] , в сумі, яка не перевищує 100 відсотків заборгованості, тобто 136125 грн.90 коп. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. У наданий строк відповідач відзиву на позовну заяву не надав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 04 серпня 2020 року представник позивача надала заяву про ухвалення заочного рішення суду. 12 серпня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення у справі. 3. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтв про народження дітей (а.с.6, 7, 8). Наказом Полонського районного суду від 11 лютого 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття (а.с.9). За даними розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.10-14), за період часу з березня 2011 року до липня 2019 року [PERSON] допустив заборгованість зі сплати аліментів в сумі 136125 грн. 9 грн. Дані докази було подано позивачем і відповідачем не оспорюються. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Доводи позивача щодо можливості стягнення з відповідача неустойки по аліментах знаходять своє підтвердження, тому позов підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до довідки-розрахунку, виданої Полонським РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 01 серпня 2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] за період з березня 2011 року по липень 2019 року складає 79701,01 грн (а. с. 9-14). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України"). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. У частині першій статті 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 572/1762/15-ц). Відповідно до ч.3,4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 196 СК, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] сина [PERSON] , [INFO] за період з березня 2011 року до липня 2019 року становить 1551476,86 грн., що підтверджується розрахунком, здійсненим позивачем (а.с.15-16). Таким чином, розмір пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів на утримання дітей станом на 01 серпня 2019 року становить 1551476,86 грн., що є більшим 100 відсотків заборгованості, тому з урахуванням вищезазначеного стягненню підлягає неустойка в розмірі 136125,90 грн. - сума, яку і просить стягнути позивач. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнена, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved