Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

29.05.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Петропавлівського районного суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.03.2016 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2500,00 грн. в рахунок авансового внеску за купівлю продаж житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, розташованими по вул. Жовтнева, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Дана обставина підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів від 03.03.2016 року. Відповідач передав позивачу ключі від будинку і він став ним користуватися як житлом, проводити ремонтні роботи, вести господарство. Але позивач не може в повній мірі розпоряджатися зазначеним нерухомим майном, оскільки для цього необхідно відповідно до вимог законодавства оформити на нього правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності. Від оформлення даних правовідносин шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу зазначеного домоволодіння відповідач ухиляється, а також не вживає жодних самостійних заходів у даному напрямку у звязку з наступним. Спірне домоволодіння належало на праві власності двоюрідній сестрі відповідача [PERSON], яка померла 01.04.2015 року. У звязку з відсутністю спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги, після смерті [PERSON], зазначене домоволодіння успадкував відповідач, як спадкоємець пятої черги. Позивач вважає, що так як між ним і відповідачем, як власником домоволодіння виконано всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння, а саме половину коштів за придбане домоволодіння сплачено на користь його власника, позивач володіє та користується домоволодінням, господарює на його території, то це є підставами для визнання дійсним правочину, укладеного між ним та відповідачем, як власником домоволодіння, а також визнання саме за ним права власності на придбане нерухоме майно. На підставі ст. ст. 16, 204, 207, 220, 328, 638, 655, 658 Цивільного кодексу України (далі ЦК) України позивач просить суд: визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок із господарчими спорудами, розташований за адресою: вул. Жовтнева, № 26, с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області; визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Жовтнева, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який було укладено 03.03.2016 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: вул. Жовтнева, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що складається із наступних споруд, що визначено в технічному паспорті домоволодіння спеціальними знаками: житловий будинок літера «А»; сарай літера «Б»; сарай літера «В»; літня кухня літера «Г», вбиральня літера «Д», огорода № 1-3. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2016 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2500,00 грн. в рахунок авансового внеску за купівлю продаж житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, розташованими по вул. Жовтнева, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Дана обставина підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів від 03.03.2016 року (а.с.20). Відповідач передав позивачу ключі від будинку і він став ним користуватися як житлом, проводити ремонтні роботи, вести господарство. Спірний житловий будинок належав на праві власності двоюрідній сестрі відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 26.03.1991 року, виданим на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів № 117 від 06.04.1988 року та зареєстрованим в реєстрову книгу за № 27-33 у Павлоградським бюро технічної інвентаризації (а.с.30). На цей житловий будинок 16.03.1991 року Павлоградським БТІ виготовлений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.31-34). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Довідка № 910 від 23.03.2017 року Миколаївської сільської ради Петропавлівського району свідчить про те, що [PERSON] за номером господарського обліку 1536-1 погосподарської книги 16 є власником домоволодіння по вул. Жовтневій, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.38). [PERSON] померла 01.04.2015 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00017802368, виданим 21.03.2017 року Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.26-27). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). На день смерті [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: вул. Жовтнева, 26, с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області і за життя вона заповіт не посвідчувала, що підтверджується довідками № 905, 906, виданими 23.03.2017 року Миколаївською сільською радою (а.с.38). Родинні стосунки відповідача та [PERSON] підтверджуються їхніми повторними свідоцтвами про народження, відповідно серії ІІ-УР № 239481 від 16.01.1961 року та серії ІV-УР № 125740 від 30.06.1961 року, виданими Петропавлівським районним бюро РАГС (а.с. 36), які свідчать про те, що їхні матері були рідними сестрами, а вони відповідно доводяться один одному двоюрідними братом та сестрою. Згідно з ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ч. 1). У звязку з відсутністю спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги після смерті [PERSON], зазначене домоволодіння успадкував відповідач, як спадкоємець пятої черги. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Жовтнева, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області. У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідач як фактичний власник розпорядився успадкованим після смерті [PERSON] майном у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Жовтнева, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області і передав це майно позивачу у володіння на виконання укладеного з позивачем договору купівлі продажу. За договором купівлі продажу, як визначає ч. 1 ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей. Умови вказаної статті сторони виконали. В рахунок виконання зобовязань за договором позивач передав відповідачу частину грошових коштів за куплений будинок в сумі 2500 гривень, про що він надав позивачу письмову розписку (а.с.20). Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зміст договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Жовтневій, 26 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладеного сторонами, викладений в письмовій розписці, підписаній сторонами (а.с.20) Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідач відмовився посвідчити договір нотаріально при його укладенні 03.06.2016 року, пообіцявши зробити це пізніше, після оформлення спадщини, але не виконав обіцянку. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, позивачами дійсно було укладено договір купівлі-продажу без дотримання форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, на підтвердження виконання умов якого між сторонами було складено письмову розписку, позивач на цей час частково виконав всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння, кошти за придбане домоволодіння він сплатив частково, його власнику, володіє та користується житловим будинком, чого не спростовано жодним доказом, але не має можливості належним чином оформити правочин через відмову продавця від нотаріального посвідчення, що є підставами для визнання такого правочину дійсним та визнання за позивачем права власності на придбане за таким правочином нерухоме майно. Ринкова вартість садибного індивідуального житлового будинку № 26 по вулиці Центральна (колишня Жовтнева) в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, визначена висновком ТОВ «Земля і право» від 18.10.2016 року, складає 18643 грн. (а.с.28). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, про що суду надана квитанція банку 13.06.2017 року (а.с.10). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1532 грн. На підставі статей 16, 220,256, 328, 638, 655, 657, 658, ЦК України та

Outcome: approved