Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення по суті позову, змінив позовні вимоги та просив визнати пропущеним з поважної причини строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та визнати право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за Заповітом, при цьому пояснив, що 08 жовтня 2013 року помер [PERSON]. За життя [PERSON] 17.11.2008 року склав заповіт де свої волевиявленням розпорядився, щоб після його смерті земельні ділянки, які розташовані на території Новомихайлівської сільської ради, Чернігівського району, Запорізької області на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЗП № 041981 та серія ЗП № 041982 виданих Чернігівською РДА від 23.03.2006 року перейшли у власність [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у склад якої входить : земельна ділянка розміром 2,8100 га, розташована на території Новомихайлівської сільської ради, Чернігівського району, право власності якої посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 041982, виданого Чернігівською РДА 23.03.2006 року, земельна ділянка розміром 5,6756 га, розташована на території Новомихайлівської сільської ради, Чернігівського району, право власності якої посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 041981, виданого Чернігівською РДА 23.03.2006 року. У липні 2015 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округа. Однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за Заповітом у звязку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача Новомихайлівської сільської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. З урахуванням вимог ст.130, ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки обставини викладені в позовні заяві підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а вимоги ґрунтуються на нормах ЦК України, на які посилається позивач по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача [PERSON] який на позові наполягав вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно заповіту від 17.11.2008 року, посвідченого секретарем Новомихайлівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження про призначення спадкоємцем земельних ділянок, що знаходяться на території Новомихайлівської сільської ради, Чернігівського району, належних йому на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЗП № 041981, ЗП № 041982- [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 332146 від 15.07.2015 року [PERSON], помер 08.10.2013 року. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом. Тому суд, в порядку ст. 1233 ЦК України вважає можливим визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на вказані земельні ділянки. . Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 „Про судову практику у справах про спадкування відповідачами у справах даної категорії є спадкоємці, а при їх відсутності є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного,

Outcome: approved