Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] у [ADDRESS] з 1998 року і до часу відкриття спадщини останньої [INFO]. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [PERSON] за життя мала право власності на земельну ділянку, розташовану на території Миколаївської сільської ради кіровоградського району Кіровоградської області. [PERSON] мала зареєстроване місце проживання в будинку [ADDRESS]. Проте [PERSON] фактично з 1998 року і до смерті мешкала у свого рідного брата [PERSON] в будинку [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]. А [PERSON] помер [INFO]. Тому [PERSON] вважала, що [PERSON] прийняв спадщину [PERSON], у якої не було інших спадкоємців. Встановлення зазначеного юридичного факту має значення для [PERSON], оскільки вона є спадкоємицею померлого [PERSON], яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заяву, просила її задовольнити в повному обсязі з наведених підстав. Повідомила, що у неї відсутні документи на підтвердження факту, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Представник заінтересованої особи Миколаївської сільської ради не з'явився в судове засідання. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти задоволення заяви не надав. Суд вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності за життя належала земельна ділянка [NUMBER], розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 7.12 гектарів. Цей факт підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданий 22.05.2002 року Кіровоградською районною державною адміністрацією. [PERSON] померла [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 01.10.2007 року Миколаївською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області. [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане 29.04.2008 року Миколаївською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області. Миколаївська сільська рада листом №43 від 15.02.2016 року, повідомила, що [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні судом свідки [PERSON], [PERSON] дали показання, що мешкають в с. Миколаївка Кіровоградського району Кіровоградської області, є сусідами сім'ї [PERSON]. Їм відомо, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, уродженцями с. Корлюгівка Кіровоградського району. [PERSON] проживав в [ADDRESS]. В 1998 році до [PERSON] переїхала постійно проживати [PERSON], оскільки батьківська хата в с. Корлюгівка, де вона мешкала, потребувала ремонту, а вона хворіла. [PERSON] не мала чоловіка та дітей. Тому [PERSON] постійно проживала в с. Миколаївка однією сім'єю з братом [PERSON] до своєї смерті. Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В ст. 256, ст.235 ЦК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, за відсутності спору про право. Зі змісту вимог ст.256 ЦПК України, роз'ясненої в правовій позиції Верховного суду України, викладеної в узагальненні судової практики "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (вісник Верховного Суду України № 8/144), вбачається, що якщо законом визначено інший порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно, суди не повинні перебирати на себе повноваження інших державних органів та організацій. Таким чином ст.256 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають вставленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, якій посвідчує факт, що має юридичне значення; -чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст. 2 СК України, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. В ст. 3 СК України встановлено, що Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. (ст. 1264 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. (ст. 1266 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З поданих суду доказів, а саме пояснень свідків, вбачається, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] з 1998 року і до своєї смерті [INFO]. Встановлення данного факту має юридичне значення для заявника [PERSON], оскільки вона є онукою і спадкоємицею [PERSON] за законом і за заповітом, яка прийняла спадщину, що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 12.04.1990 року Дворцем реєстрації новонароджених м. Кіровограда, свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим повторно 15.02.1984 року Миколаївською сільською радою Кіровоградського районна Кіровоградської області, заповітом [PERSON] на її користь, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого 13.01.2011 року державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори [PERSON], свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 28.01.2011 року державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори Тесленко О.М. Враховуючи досліджені в судому засіданні докази суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 1998 року і до часу відкриття спадщини останньої [INFO]. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Outcome: approved