Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

29.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 9500 гривень суми основного боргу, 80 грн. 42 коп. три відсотки річних, 470 грн. 91 коп. втрат від інфляції, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 червня 2014 року відповідач [PERSON] надала письмову розписку про зобов'язання повернути йому шкоду завдану гр.[PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №1201440050001433 від 18.04.2014 року. Вироком Галицького районного суду м.Львова від 18.06.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, а саме у відкритому заволодінні, шляхом ривка, золотим ланцюжком, який в подальшому було викинуто в унітаз. На підставі наданої боргової розписки відповідачем [PERSON], яка являється родичкою [PERSON], в ухваленому вироку було враховано як "відшкодовані завдані збитки." По розписці строк повернення грошових коштів був визначений 18.10.2014 року, однак до вказаного терміну і часу пред'явлення позову боржник свої зобов'язання не виконує. Під час розгляду справи позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала, пояснила, що дійсно [PERSON] являється внуком її рідної сестри, яка являється інвалідом першої групи. Мати [PERSON] померла, а батько жодних відносин з сином не підтримує. Дійсно з приводу скоєного [PERSON] злочину перед ухваленням вироку вона домовилася з потерпілим [PERSON], що завдана йому шкода в сумі 9500 гривень буде відшкодована, коли рідна сестра продасть належний їй будинок в м.Львові, про що вона написала письмову розписку. Так як будинок ще не продано, то вона немає можливості сплатити [PERSON] завдану шкоду згідно розписки. Просить в позові відмовити. Зслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно вироку Галицького районного суду м.Львова від 18 червня 2014 року гр.[PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та обрано покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, із застосування ст.75 КК України зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 /три/ роки. 2 Вищевказаним вироком встановлено, що обвинувачений [PERSON] 14 квітня 2014 року в приміщенні кафе-бару «Сіли-З'їли» по вул.С.Стрільців, 10 у м.Львові, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка відкрито заволодів золотим ланцюжком вартістю 8680,00 гривень, що належав [PERSON] Судом також встановлено, що 18 червня 2014 року, перед ухваленням вироку відносно [PERSON], відповідач [PERSON], яка являється родичкою [PERSON], дійсно власноручно написала письмову розписку, в якій зобов'язувалася в строк до 18.10.2014 року повернути [PERSON] завдану [PERSON] шкоду в кримінальнальному провадженні в розмірі 9500 гривень. Згідно з вимогами ст.ст.509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певноїдії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, якими можуть бути договори та інші правочини. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а також у встановлений строк його виконання. Відповідно до вимог ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором або законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що станом на час пред'явлення позову та на час розгляду справи відповідач [PERSON] свої зобов'язання по укладеному правочині (письмовій розписці) не виконала, визначену суму грошових коштів позивачу не сплатила. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача по укладеному правочину від 18.06.2014 року станом на 29.01.2015 року становить 9500 грн. 00 коп. основного боргу, 470 грн. 91 коп. втрати від інфляції, 80 грн. 42 коп. проценти за користування коштами. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом не приймається до уваги твердження відповідача [PERSON], що вона зобов'язувалася сплатити гроші позивачу після продажу сестрою будинку, оскільки з оглянутої письмової розписки строк виконання зобов'язання було визначено до 18.10.2014 року, без настання будь-яких умов. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при розгляді справи доведено, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного письмового правочину свої грошові зобов'язання належним чином не виконує, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, а тому заявлений позов слід задоволити.

Outcome: approved