Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

20.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.14 (кримінальне провадження №12014100040006051 справа №755/18088/14-к) [PERSON] 14.11.2014 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Так, відповідач 18 травня 2014 року приблизно о 12 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухався зі швидкістю 50-60 км/год. в крайній лівій смузі руху по проїзній частині бул. Перова з боку вул. І. Микитенка в напрямку вул. П. Запорожця в м. Києві. Проїзна частина бул. Перова має чотири смуги руху в бік вул. П. Запорожця та чотири смуги руху в бік вул. І. Микитенка, присутня горизонтальна дорожня розмітка 1.5., та 1.14.3 (зебра). Під час руху водій [PERSON] допустив порушення вимог п.п. 18.l, 18.4 ПДР України, що виразилось у тому, що відповідач під'їжджаючи до пішохідного переходу, позначеного світлофорним об'єктом та дорожньою розміткою 1.14.3 (зебра) ПДР України, які розташовані біля будинку №15 по бул. Перова в м. Києві, де в той час світлофор не працював, та в другій і третій смузі руху рухались невстановлені досудовим слідством автомобілі, котрі зупинились перед нерегульованим пішохідним переходом, для того щоб дати дорогу пішоходу гр. [PERSON] котрий в той час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, а водій [PERSON] не врахувавши дорожньої обстановки продовжуючи рух не зменшив швидкість свого автомобіля перед пішохідним переходом, де в той час перебував пішохід [PERSON], [INFO], який рухався з права наліво по ходу руху автомобіля [NUMBER], чим створив йому небезпеку, після чого застосував екстрене гальмування та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] передньою середньою частиною свого автомобіля та лише після цього зупинив свій автомобіль. Згідно висновку судово-медичної експертизи №1123-Е від 26.06.2014, у пішохода [PERSON] [INFO] мали місце наступні тілесні ушкодження: а) відкрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку легкого ступеня, лінійний перелом лобної кістки справа, забійна рана лобної ділянки справа, забійна рана потиличної ділянки справа, забійні рани обох повік, садна обличчя; б) закрита травма грудної клітки - переломи 7,8,9,10 ребер справа; в) відкрита травма лівої гомілки - уламковий перелом середньої третини діалізів великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, забійна рана по внутрішній поверхні гомілки в середній третині. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Позивач зазначає, що відповідач такими своїми діями скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з довідкою Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №2168/3 від 07.11.2014 лікування [PERSON] становить 6583,13 грн., які в ході проведення досудового слідства відшкодовано не було. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3 ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги належить до комунальної власності міста Києва та підпорядкована Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким здійснюється фінансування охорони здоров'я з місцевого бюджету. Порушення економічних інтересів держави в особі позивачів по справі відповідачем полягає в тому, що внаслідок установлених вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.14 року діями відповідача було завдано тяжкі тілесні ушкодження [PERSON], на лікування якого з державного бюджету витрачено спірну суму грошових коштів у розмірі 6583,13 грн. Частина 7 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) завдану шкоду в розмірі 6583,13 грн. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року був засуджений за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Зі змісту наведеного вироку вбачається, що відповідач 18 травня 2014 року приблизно о 12 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухався зі швидкістю 50-60 км/год. в крайній лівій смузі руху по проїзній частині бул. Перова з боку вул. І. Микитенка в напрямку вул. П. Запорожця в м. Києві. Проїзна частина бул. Перова має чотири смуги руху в бік вул. П. Запорожця та чотири смуги руху в бік вул. І. Микитенка, присутня горизонтальна дорожня розмітка 1.5., та 1.14.3 (зебра). Під час руху водій [PERSON] допустив порушення вимог п.п. 18.l, 18.4 ПДР України, що виразилось у тому, що відповідач під'їжджаючи до пішохідного переходу, позначеного світлофорним об'єктом та дорожньою розміткою 1.14.3 (зебра) ПДР України, які розташовані біля будинку №15 по бул. Перова в м. Києві, де в той час світлофор не працював, та в другій і третій смузі руху рухались невстановлені досудовим слідством автомобілі, котрі зупинились перед нерегульованим пішохідним переходом, для того щоб дати дорогу пішоходу гр. [PERSON] котрий в той час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, а водій [PERSON] не врахувавши дорожньої обстановки продовжуючи рух не зменшив швидкість свого автомобіля перед пішохідним переходом, де в той час перебував пішохід [PERSON], [INFO], який рухався з права наліво по ходу руху автомобіля [NUMBER], чим створив йому небезпеку, після чого застосував екстрене гальмування та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] передньою середньою частиною свого автомобіля та лише після цього зупинив свій автомобіль. Згідно висновку судово-медичної експертизи №1123-Е від 26.06.2014, у пішохода [PERSON] [INFO] мали місце наступні тілесні ушкодження: а) відкрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку легкого ступеня, лінійний перелом лобної кістки справа, забійна рана лобної ділянки справа, забійна рана потиличної ділянки справа, забійні рани обох повік, садна обличчя; б) закрита травма грудної клітки - переломи 7,8,9,10 ребер справа; в) відкрита травма лівої гомілки - уламковий перелом середньої третини діалізів великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, забійна рана по внутрішній поверхні гомілки в середній третині. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Після одержання вказаних тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 18 травня 2014 року по 18 червня 2014 року, тобто 31 ліжко-днів. Відповідно до довідки Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №2168/3 від 07.11.2014 року витрати лікарні на лікування [PERSON] за вказаний час перебування його на лікуванні склали всього 6583,13 грн. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Враховуючи те, що [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, тому саме він, як особа, яка вчинила злочин, у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України зобов'язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого. Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги належить до комунальної власності міста Києва та підпорядкована Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким здійснюється фінансування охорони здоров'я з місцевого бюджету. Згідно ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved