Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

24.07.2017 заявник звернулась до Печерського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту смерті. Заява обґрунтована тим, що вона є дочкою [PERSON], який помер [INFO] у м. Торез, Донецької області. Однак, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті [PERSON] на території України та отримання свідоцтва про смерть. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, яка повідомлялась належним чином про час та дату судового засідання свого представника в судове засідання не направила та не повідомила про причини неявки представника. Разом з цим, через заявника [PERSON] надали заяву в якій проти задоволення заяви не заперечували, а судове засідання просили проводити без участі їхнього представника. Суд, визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши надані документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець м. Торез, Донецької області помер [INFO] у м. Торез, Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 29.06.2017, виданим Торезьким відділом республіканського бюро судово-медичної експертизи ДНР. Відповідно до довідки про смерть від [INFO], виданої Торезьким відділом республіканського бюро судово-медичної експертизи ДНР, [PERSON] помер [INFO], причина смерті - механічна асфіксія від здавлювання органів шиї петлею при повішанні. Як встановлено судом і вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження, заявник є донькою померлого [PERSON] Державна реєстрація смерті громадянина [PERSON] не була проведена на території України, оскільки [PERSON] помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно зі ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» - окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України - визнані тимчасово окупованими. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Оскільки реєстрація смерті громадянина [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, суд вважає наявними підстави в судовому порядку встановити факт його смерті, який достовірно встановлений судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved