Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 08 липня 2013 року він надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 3 000 дол. США під 10% строком на 10 місяців, які останній зобов'язався повернути йому до 08 травня 2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. В установлений строк [PERSON] зазначені грошові кошти не повернув, а тому позивач просив стягнути з нього 3000 дол. США основного боргу та 300 дол. США процентів за користування позикою. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав, викладених у позові, проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 08 липня 2013 року [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 3 000 дол. США, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення 45 300 грн. (3000х15,10) під 10% строком на 10 місяців - 300 дол. США, що еквівалентно 4 530 грн., які останній зобов'язався повернути йому до 08 травня 2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. В установлений строк та на день ухвалення рішення [PERSON] суму позики та проценти, що передбачені сторонами у договорі позивачу не повернув, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі. При цьому, суд враховує роз'яснення п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009р., про те, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК, ч.3 ст. 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Крім того, з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 427 грн. 36 коп., а також 70,94 грн. в дохід держави.

Outcome: approved