Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

22.03.2019 р. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 10.2017 р. - 03.2018 р. включно в сумі 11555,99 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 32,22 грн., індекс інфляції в розмірі 216,71 грн., пославшись на таке: Виробничою одиницею «Костянтинівкатепломережа», яка входить до складу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» і діє на підставі Положення про ВО, було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання. 22.05.2018 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області по справі №233/1839/18 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Ухвалою суду від 23.06.2018 р. судовий наказ було скасовано. Відповідно до своїх завдань та обов`язків ВО «Костянтинівкатепломережа» здійснює теплопостачання населенню м. Костянтинівка. Згідно із Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…», Позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а Відповідач, що є споживачем послуг, зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, з особовим рахунком Боржника №46265 за період 10.2017-03.2018 утворилася заборгованість у сумі 11555,99 грн., яку Відповідач у добровільному порядку погашати відмовляється. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 3% річних від суми заборгованості складає 32,22 грн., індекс інфляції складає 216,71 грн. Доказами надання послуг з теплопостачання до квартири відповідача є акти про підключення житлового будинку [ADDRESS] , а також акт обстеження від 18.03.2019 р. Ухвалою суду від 08.04.2019 р. відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін (а.с.16-17). Ухвалою суду від 11.05.2019 р. постановлено заяву відповідача про розгляд цивільної справи за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання» за правилами загального позовного провадження залишити без задоволення; продовжити подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.29-30). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність з посиланням на невизнання позову у повному обсязі (а.с.51), а також відзив на позовну заяву (а.с.23-24), в якому висловив незгоду із заявленими щодо нього позовними вимогами, пославшись на таке: В будинку, де знаходиться квартира, в якій він проживає, всього 12 квартир, три з яких ще з 2008 року обладнані засобами індивідуального опалення. Згідно з будівельною документацією в кожній квартирі будинку, який був введений в експлуатацію ще у 1957 році (коли позивача ще не існувало), передбачене використання альтернативного пічного опалення. З травня 2017 року він неодноразово, в усній та письмовій формі, звертався до керівництва ВО «Костянтинівкатепломережа» з проханням відключити його квартиру від системи централізованого опалення. Основною причиною його відмови від послуг централізованого опалення є дуже велика їх вартість та бажання перейти - повернутися до альтернативного опалення. За результатами розгляду його звернень позивачем, йому було повідомлено, що відключити квартиру від системи централізованого опалення неможливо через постанову Кабінету Міністрів України, яка з 2005 року встановлює певний порядок та, начебто, в його випадку забороняє це робити. Вважає, що неякісні та дуже дорогі послуги централізованого опалення були йому фактично нав`язані. Підтвердженням цього є відсутність між ним та позивачем будь яких договірних зобов`язань або узгоджень, в тому числі щодо ціни, якості послуг, періоду їх надання та таке інше. Крім того, вважає, що позивачем впродовж тривалого часу відносно нього порушуються вимоги Конституції України, а саме: Згідно Конституції України: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом» - (ст.24); «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю» - (ст.41); Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи - (ст.58); «Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй» - (ст.8); «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод» - (ст.22). Також, заперечуючи позовні вимоги щодо нього, відповідач додатково надав «Заяву-клопотання» (а.с.48-49) та «Письмове пояснення» (а.с.53-55), в яких зауважив на такому: Вважає, що причиною виникнення заборгованості є незаконні дії позивача, які виразилися в порушенні вимог діючого законодавства України та норм міжнародного права, а саме: 1. Позивач надав УСЗН Костянтинівської міської ради незаконну та недостовірну інформації щодо існування в нього заборгованості після травня 2017 року. В подальшому вищевказана інформація була використана УСЗН для відмови йому в отриманні субсидії, починаючи з 2017 року, в тому числі на оплату нав`язаних «послуг» позивача; 2. Відповідач неодноразово відмовляв йому - інваліду (пенсіонеру) у відключенні (відмові) від його нав`язаних «послуг», незважаючи на те, що його будинок та квартира з моменту вводу в експлуатацію обладнані відповідними димоходами для використання альтернативного - індивідуального опалення, використання якого ніяким чином не зачіпає інтересів інших жильців. Більш того, на даний час 4 квартири будинку відключені від системи централізованого опалення ([ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] ), де використовується альтернативне індивідуальне опалення. 3. Крім того, вважає, що підставою для відмови у задоволенні вимог позивача також є відсутність в матеріалах справи: актів приймання наданих йому послуг, в тому числі доказів їх отримання, доказів щодо належної якості зазначених послуг, будь-яких письмових договорів між ним та позивачем, в тому числі щодо надання послуг. В матеріалах справи відсутні: будь-які договори, які б передбачали порядок його дій (як споживача) в разі незгоди з будь-якими діями позивача, або незгоди щодо якості та вартості нав`язаних йому «послуг», також відсутні будь які письмові договори або умови щодо відключення (відмови) від нав`язаних «послуг» позивача. Крім того, позивач не надав до суду жодного доказу його відмови в укладенні з ним будь-яких договорів. Вважає, що всі матеріали справи, в тому числі його письмові заяви, клопотання та заперечення свідчать про грубе порушення його прав позивачем, який за допомогою суду безпідставно намагається стягнути з нього значні кошти за фактично нав`язані ним неякісні та дорогі «послуги». Крім того, просить врахувати таке: Щодо відсутності договору (типового договору): Згідно зі ст.1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Згідно зі статтею 162 Житлового Кодексу Української PCP плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги. Згідно з ч.6 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Форма типового договору про надання послуг з централізованого опалення затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009 р. №933). Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Однак, ніякого договору в нього з позивачем не має, більш того позивач жодного разу не пропонував йому з ним укласти будь який договір. Вважає, що вказаний факт свідчить про порушення позивачем вимог ст.ст.80,81,83 ЦПК України. Щодо можливості захисту прав споживача (при існуванні договору): Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів", іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров`я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами. Згідно зі ст.25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством; забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати технічний облік матеріальних та енергетичних ресурсів, а також комерційний облік теплової енергії. Однак, відсутність в нього та матеріалах справи відповідного договору, або доказів отримання ним «послуг» з централізованого опалення (або інших повідомлень позивача з цього приводу) фактично унеможливлюють захист його прав, в тому числі щодо недодержання позивачем якості цих «послуг». Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Однак, позивач ніяких доказів, на підтвердження дотримання ним вищевказаних вимог законодавства (в тому числі вимог закону «Про захист прав споживачів»), до суду також не надав. Щодо відсутності у позивача та в матеріалах справи ліцензії: Згідно зі ст.23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом. Однак, матеріали справи свідчать, що відповідна ліцензія у позивача відсутня. Щодо доказування факту надання послуг: Відповідно до п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 виконавець зобов`язаний: проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта. Однак, в матеріалах справи відсутній будь-який документ на підтвердження факту надання йому «послуг» та робочого стану внутрішньобудинкових систем його багатоквартирного будинку, в тому числі складений позивачем спільно з балансоутримувачем будинку, що на його думку є додатковим доказом ненадання вищевказаних «послуг». Вважає, що вказаний факт свідчить про порушення позивачем вимог ст.ст.80,81,83 ЦПК України. Таким чином, всі матеріали справи, в тому числі його письмові заяви, пояснення, клопотання та заперечення свідчать про грубе порушення позивачем вимог чинного законодавства України, серед яких вимоги Конституції України та норми ЦПК України. Отже все вищевикладене вважає додатковою підставою для відмови в задоволенні вимог позивача. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідною відміткою у паспорті позивача про реєстрацію за зазначеною адресою з 28.05.1985 р. (а.с.33). Позивач надає послугу з централізованого опалення квартири [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] . Ця обставина підтверджена Актами про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення від 23.10.2014 р., 15.10.2015 р., 15.10.2016 р., 17.10.2017 р. (а.с.6, а.с.6 зворот), згідно з якими будинок [ADDRESS] підключений до системи централізованого опалення, а також актом обстеження від 18.03.2019 р., згідно з яким квартира [ADDRESS] підключена до системи централізованого опалення (а.с.7), і фактично відповідачем не заперечена. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За приписами статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порушення вимог наведеного Закону відповідач в період 10.2017-03.2018 за надану позивачем послугу сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого наявна заборгованість, яка за розрахунком позивача складає 11555,99 (а.с.4). При цьому суд не зважає на доводи відповідача щодо відсутності в нього обов`язку по сплаті за послугу з теплопостачання через відсутність договору з позивачем, з огляду на таке: Споживання надаваної позивачем послуги з теплопостачання відповідачем не заперечено. У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема за підстав настання певної події. Подія надання позивачем послуги з теплопостачання підтверджена відповідними актами. За приписами діючого законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15). Діючим законодавством передбачена можливість відмови споживача від отримання послуг з централізованого опалення - п.24 «Правил надання послуг з з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630. Проте за приписами п.25 цього Порядку відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Також, пунктом 1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до п.1.4.2 вищезазначених Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі, зокрема, улаштування в жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних приладів. Отже, відключення жилого приміщення від централізованої системи опалення будинку шляхом відключення нагрівальних приладів є переобладнанням в розумінні п.1.4.2 зазначених Правил. «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення», затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р. із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007 р., передбачено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Згідно з цим Порядком для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячній строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних технічних умов для виготовлення проектної документації (п.2.2). Відповідач дотримання ним вимог наведеного вище законодавства не довів. Його заяви від 29.10.2017 р. (а.с.25), від 15.11.2018 р. (а.с.27) не є доказом протилежного, оскільки спрямовані до ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа», який, з огляду на вищенаведене законодавство, не є органом, правомочним на вирішення питання відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення, що позивачем було роз`яснено відповідачу у листі від 12.11.2018 р. за №1554 (а.с.26). Також не заслуговують на увагу й доводи відповідача про недоведеність позивачем факту надання послуги з теплопостачання належної якості. Так, обставина надання відповідачу послуги з теплопостачання в опалювальні періоди 2014-2015 р.р., 2015-2016 р.р., 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р. доведена вище згадуваними Актами про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення від 23.10.2014 р., 15.10.2015 р., 15.10.2016 р., 17.10.2017 р. (а.с.6, а.с.6 зворот), а також актом обстеження від 18.03.2019 р., згідно з яким квартира [ADDRESS] підключена до системи централізованого опалення (а.с.7). І, крім того, сам відповідач надання послуги з теплопостачання позивачем не заперечив, відповідних доказів того, що така послуга не надавалась, а також, що внутрішньобудинкові системи будинку [ADDRESS] в спірний період часу були в неробочому стані, суду не надав та про наявність таких доказів не зазначив. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг - ст.ст.27,28. Про реалізацію передбаченого наведеним законом права як споживача послуги позивача відповідачем не заявлено, доказів на підтвердження цього суду не надано. З огляду на наведене, суд дістає висновку, що надані сторонами докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме перебування сторін у фактичних правовідносинах з постачання позивачем та споживання відповідачем теплової енергії у спірний період часу, а також, що вимога по стягненню заборгованості за спожиту теплову енергію за період 10.2017 р. - 03.2018 р. включно є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних від простроченої суми, нарахованих за спірний період, складає 32,22 грн., розмір інфляційних нарахувань за порушення виконання грошового зобов`язання по сплаті послуг з теплопостачання, нарахованих за спірний період складає 216,71 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період 10.2017 р. - 03.2018 р. включно в сумі 11555,99 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 32,22 грн., індекс інфляції в розмірі 216,71 грн. Також з відповідачів на користь позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1921,00 грн.

Outcome: approved