Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, посилаючись на те, що у квітні 2021 року він отримав лист з постановою приватного виконавця Єфіменко Д.О. від 23.03.2021 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №1677 від 12.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Григорян Д.Г. про стягнення заборгованості в розмірі 23448,00 грн на користь ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ». На виконання постанови приватного виконавця від 29.03.2021 про арешт коштів боржника, у нього арештовані рахунки в КБ «Приватбанк». Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено за відсутності правових підстав, з порушенням порядку його вчинення. Жодних договорів ні нотаріально посвідчених іпотечних, а ні кредитних договорів з відповідачем він не укладав, на пілставі яких може бути вчинено виконавчий напис. Листів з вимогою про погашення суми заборгованості на користь ТОВ «ФК Фінанс іновація», а також документів про щомісячне нарахування строкової заборгованості по відсоткам, штрафам, пені - не отримував. За відсутності вказаних документів у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем є безспірною, вказаний факт нотаріусом не перевірено. Просить визнати виконавчий напис № 1677 від 12 березня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Григорян Д.Г. таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Представником відповідача направлено відзив на позов, з якому вказує, що між сторонами 16.09.2020 року був укладений кредитний договір №200916-25789-1 на пілставі якого позивач отримав кредит у розмірі 4000 грн строком на 22 дні, шляхом переказу коштів на платіжну картку емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом. Укладений договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч.2 ст. з Закону України «Про споживче кредитування» дія цього закону не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за яким не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який направлявся позивачу на його мобільний номер. Кредитний договір був підписаний позивачем 16.09.2020 о 15 год. 30 хв. 56 сек. шляхом введення одноразового ідентифікатора. Кредитні кошти були перераховані на платіжну картку позивача. Позивачем було пролонговано договір шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн, що підтверджується чеком від 08.10.2020. Боржник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим відповідач звернувся до приватного виконавця із заявою про вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості. Станом на 16.06.2021 заборгованість позивача за Договором №200916-25789-1 від 16.09.2020 складає 23448,00 грн, з яких: 4000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 18498,00 грн - заборгованість по процентам; 950,00 грн - заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису. Станом на 13.02.2021 нарахування процентів позивачу було припинено та зафіксовано розмір заборгованості. Позивач у позові не спростував належними і допустимими доказами того, що на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису заборгованість за кредитом була іншою. Невирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення виконавчого напису не було. Вважають, що у відповідача були всі підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Треті особи своїх пояснень щодо позову не надали. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадження ВП №64932308, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем на підставі виконавчого напису №1677 від 12 березня 2021 року, який оскаржується. Також ухвалою суду від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у данній справі, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувані докази у справі. 24 червня 2021 року на виконання ухвали в частині витребування доказів від приватного нотаріуса Григорян Д.Г. надійшли документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис №1677. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. 23 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження ВП №64932308 з примусового виконання виконавчого напису №1677 виданим 12.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заборгованості у розмірі 23448,00 грн (а.с.7). 29 березня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с.8). Як вбачається із копій документів, направлених до суду приватним нотаріусом Григорян Д.Г.,21 березня 2021 року останньою вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1677 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» заборгованості за договором №200916-25789-1 від 16.09.2020 року, укладени між сторонами. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 15.10.2020 по 25.02.2021, сума заборгованості становить 22498,00 грн. Загальна сума до стягнення з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису становить 23448,00 грн (а.с.26). Підставою вчинення вказаного виконавчого напису стала заява директора ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» від 10.03.2021 року. Також нотаріусу разом із заявою були подані: договір №200916-25789-1 від 16.09.2020 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» і [PERSON] в електроній формі, відповідно до якого позичальнику були надані грошові кошти в сумі 4000 грн зі сплатою процентної ставки - 1,7% від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Строк надання кредиту встановлено 22 дні; довідка про укладення договору; виписка по особовому рахунку по договору із зазначенням суми заборгованості станом на 25.02.2021 року; копії реєстру поштових відправлень. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Із виписки по особовому рахунку по договору № [NUMBER] видно, що станом станом на 25 лютого 2021 року заборгованість боржника [PERSON] становить 22498,00 грн. з яких 4000, 00 грн - тіло кредиту, 18498,00 грн - заборгованість по відсоткам. Загальна сума заборгованості [PERSON] по договору станом на 16 червня 2021 року становить 23448,00 грн. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною першою статті 39 вказаного Закону передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах нотаріальної справи відсутні докази направлення боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Реєстр поштових відправлень не підтверджує беззаперечно направлення боржнику саме такої вимоги. Таким чином в матеріалах справи відсутні докази про обізнаність позивача про розмір заборгованості. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] і ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» договір №200916-25789-1 від 16 вересня 2020 року, не був нотаріально посвідчений. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та було встановлено, що заборгованість є безспірною. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність документів, які б підтвердили зворотнє. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 29 квітня 2021 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при звернення до суду з позовом, а суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позову у розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, а всього 1362,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved