Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи його тим, що згідно з договором купівлі - продажу, посвідченого 07 жовтня 1998 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за номером 3137, позивач, [PERSON], є власником нерухомого майна, яким є квартира номер 13 ( тринадцять), що знаходиться в місті Хоролі по вулиці Леніна, будинок 131-в ( сто тридцять один під літ. «в») та в цілому складається з: однокімнатної квартири загальною площею 42, 8 кв.м., а саме: 1-коридор, площею 5, 3 кв.м., 2- кладової площею 1, 1 кв.м., 3- кімнати площею 20,7 кв.м., 4- кухні площею 9,1 кв.м., 5- санвузла площею 3,1 кв.м., лоджії площею 3, 5 кв.м. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Лубенським бюро технічної інвентаризації 23 грудня 1998 року, квартира №13, що розташована в місті Хоролі по вулиці Леніна за № 131-в в цілому зареєстрована за позивачем, [PERSON], на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.1998 року та записано в реєстрову книгу №17 за реєстровим №3208. В судове засідання позивач\~[PERSON] не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача\~\~[PERSON] міської ради у Полтавської областів не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, зазначивши, що міська рада позов визнає повністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206\~ЦПК Українив\~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 18.06.2010 року за № 241 позивачу, [PERSON], надано дозвіл на добудову житлової кімнати загальним розміром 6,0 х 5,0 м до кватири №13, що розташована в місті Хоролі по вулиці Леніна за № 131-в. З висновку про забудову земельної ділянки по вулиці Леніна, 131-в у м. Хорол, наданого у жовтні 2010 року відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] райдержадміністрації, проведення будівництва можливе відповідно до ескізу схеми забудови земельної ділянки, що додається. Згідно звіту про оцінку майна, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю « Альбатрос», ринкова вартість квартири №13, що розташована в місті Хоролі по вулиці Небесної Сотні (стара назва-Леніна) за № 131 -в, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., та складається з: кімнати жилої (2) площею 20,7 кв.м., кімнати жилої (3) площею 12.5 кв.м., кімнати жилої (4) площею 12,3 кв.м., кухні (6) площею 9,1 кв.м., передпокою (1) площею 6,7 кв.м., коридору (5) площею 5,2 кв.м., ванної кімнати сполученої (7) площею 3,1 кв.м., станом на 25 лютого 2019 року становить 260 300, 00 гривень. Згідно з повідомленням Відділу державної реєстрації [PERSON] міської ради Полтавської області від 22.02.2019 року № 07-22/07 у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно відмовлено у посвідченні правочинів щодо його відчуження та роз»яснено право звернутись до суду з відповідною заявою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Статтею 328 цього Кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~318,\~319,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved