Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

16 липня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування жилими та нежилими приміщеннями у квартирі спільного проживання та розподіл комунальних витрат на її утримання. У позовній заяві позивачка просить встановити між сторонами наступний порядок користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS] : закріпити за [PERSON] право виключного користування в квартирі [ADDRESS] житловою кімнатою площею 17,9 кв. м (№ 9 на плані технічного паспорту) та вбудованою шафою площею 0,2 кв. м (№ 8 на плані технічного паспорту); закріпити за [PERSON] та [PERSON] право виключного користування в квартирі [ADDRESS] житловими кімнатами площею 13,6 кв. м (№ 2 на плані технічного паспорту) та площею 18,3 кв. м (№ 3 на плані технічного паспорту) на вибір кожної з них, а також вбудованою шафою площею 0,2 кв. м (№ 7 на плані технічного паспорту); залишити у спільному користуванні всіх власників квартири, тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] нежитлові приміщення квартири [ADDRESS] , а саме: кухню площею 8,7 кв. м (№ 4 на плані технічного паспорту), ванну кімнату площею 2,9 кв. м (№ 6 на плані технічного паспорту), туалет площею 1,2 кв. м (№ 5 на плані технічного паспорту), коридор площею 11,7 кв. м (№ 1 на плані технічного паспорту); Мотивує свої вимоги позивач тим, що квартира [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності сторін у наступних пропорціях: позивачці [PERSON] належить 2/5 частки від цього житла, відповідачці [PERSON]. - 2/5, а відповідачці [PERSON] . - 1/5. Відповідно до ідеальних часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] частки [PERSON] та [PERSON] у цьому житлі дорівнюють відповідно по 19,92 кв. м житлової площі і по 9,96 підсобної площі на кожну, а частка [PERSON] становить відповідно 14,94 кв. м житлової площі та 4,98 кв. м підсобної площі. Між позивачкою та відповідачками по справі склалися дуже неприязні відносини. Відповідачі на підставі того, що порядок користування жилими та нежилими приміщеннями в спірній квартирі невизначений, перешкоджають позивачці встановити замок на дверях, що ведуть до кімнати площею 17,9 кв. м, яку вона фактично займає на умовах усної угоди, що склалася між сторонами, вриваються в будь-який час до цієї кімнати, відбирають належні відповідачки речі: окуляри, мобільний телефон, ноутбук та інші. Щоб перешкодити цьому позивачка 13.06.2018 року запропонувала своїй доньці [PERSON] та онуці [PERSON] укласти з нею нотаріально посвідчену угоду у вигляді договору про встановлення порядку користування жилими та нежилими приміщеннями у квартирі спільного проживання та розподіл комунальних витрат на її утримання, однак ця пропозиція була залишена обома відповідачками без жодного реагування, і вони досі не дозволяють їй встановити на дверях до кімнати, де вона живе, замок, внаслідок чого безперешкодно продовжують бешкетувати у її кімнаті, у зв`язку із чим вона неодноразово зверталася із скаргами на їх дії до поліції. 27 липня 2018 року по справі відкрито провадження та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відповідачі відзив на позов не подавали. 14 листопада 2018 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з?явився, надав заяву якою просив провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Також представник позивача просив залишити без розгляду позовні вимоги щодо поділу порівну між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] комунальних витрат, що пов`язані з утриманням квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.04.2019 року позовні вимоги в цій частині залишені без розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце судових засідань до судових засідань, що були призначені на 13.09.2018 року, 14.11.2018 року, 21.01.2019 року та 01.04.2019 року не з`явилися, доказів поважності причин неявки не надали, як і заяв про розгляд справи у їх відсутності. Приймаючи до уваги те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання не з`явилися в судове засідання без поважних причин, не подали відзив по суті заявлених до них позовних вимог, а позивачка [PERSON] не заперечує проти розгляду справи у їх відсутності, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. На підставі розпорядження органу приватизації № 156108 від 04.02.2000 року трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 74,7 кв. м та житловою площею 49,8 кв. м була передана в рівних частках у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі цього розпорядження 04.02.2000 року УЖКГ Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності у рівних частках на цю квартиру на ім`я всіх вищеперерахованих осіб, яке було зареєстровано і записано в реєстрову книгу за № 7-16275. Право власності за вказаними вище особами на названий об`єкт нерухомості було належним чином зареєстроване у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», про що 10.08.2000 року в книзі № 327пр на стор. 138 був призведений відповідний запис за № 112. Після смерті [PERSON] та [PERSON] належні кожному з них частки, які дорівнюють 1/5 від квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом перейшли відповідно у власність [PERSON] та [PERSON] Станом на сьогодення квартира [ADDRESS] належить на праві власності наступним особам у наступних частках: [PERSON]. - 2/5, [PERSON] - 2/5, [PERSON]. - 1/5. Таким чином відповідно до ідеальних часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] частки [PERSON] та [PERSON] у цьому житлі дорівнюють відповідно по 19,92 кв. м житлової площі і по 9,96 підсобної площі на кожну, а частка [PERSON] становить відповідно 14,94 кв. м житлової площі та 4,98 кв. м підсобної площі. Квартира [ADDRESS] складається з кімнат площею 13,6 кв. м (№ 2 на плані технічного паспорту), яку фактично, на умовах усної угоди, що склалася між сторонами, займає [PERSON] ., площею 18,3 кв. м (№ 3 на плані технічного паспорту), яку фактично на умовах усної угоди, що склалася між сторонами, займає [PERSON] ., та площею 17,9 кв. м (№ 9 на плані технічного паспорту), яку фактично на умовах усної угоди, що склалася між сторонами, займає [PERSON] В цій квартирі маються наступні технічні приміщення: кухня площею 8,7 кв. м (№ 4 на плані технічного паспорту), ванна кімната площею 2,9 кв. м (№ 6 на плані технічного паспорту), туалет площею 1,2 кв. м (№ 5 на плані технічного паспорту), коридор площею 11,7 кв. м (№ 1 на плані технічного паспорту), в якому знаходяться дві вбудованих шафи площею по 0,2 кв. м кожна (№ 7 і № 8 на плані технічного паспорту). Як зазначила позивачу позовній заяві, 13.06.2018 року вона запропонувала своїй доньці [PERSON] та онуці [PERSON] укласти з нею нотаріально посвідчену угоду у вигляді договору про встановлення порядку користування жилими та нежилими приміщеннями у квартирі спільного проживання та розподіл комунальних витрат на її утримання, за яким встановити за [PERSON] право виключного користування в квартирі [ADDRESS] житловою кімнатою площею 17,9 кв. м (№ 9 на плані технічного паспорту) та вбудованою шафою площею 0,2 кв. м (№ 8 на плані технічного паспорту). За [PERSON] та [PERSON] закріпити право виключного користування в квартирі [ADDRESS] житловими кімнатами площею 13,6 кв. м ( № 2 на плані технічного паспорту) та площею 18,3 кв. м (№ 3 на плані технічного паспорту) на вибір кожної з них, а також вбудованою шафою площею 0,2 кв. м (№ 7 на плані технічного паспорту). Нежитлові приміщення квартири [ADDRESS] , а саме: кухню площею 8,7 кв. м (№ 4 на плані технічного паспорту), ванну кімнату площею 2,9 кв. м (№ 6 на плані технічного паспорту), туалет площею 1,2 кв. м (№ 5 на плані технічного паспорту), коридор площею 11,7 кв. м (№ 1 на плані технічного паспорту) позивачка пропонувала залишити у спільному користуванні всіх власників квартири, тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідачки [PERSON] та [PERSON] отримали пропозицію 25.06.2018 року, але про погодження на укладення договору за викладеними вище умовами та його нотаріальне посвідчення, або про відмову від його укладення, протягом 10 днів з моменту вручення пропозиції не сповістили. Факт неприязних відносин між сторонами та звернення позивачки [PERSON] із скаргами на неправомірну поведінку співмешканок по квартирі [ADDRESS] до Одеси підтверджується листом № 36/2 - 3199 від 22.03.2019 року за підписом начальника Портофранківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області Барби В.Є. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1, 3, 4 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Отже, для того, щоб встановити порядок користування квартирою співвласники мають право укласти договір, в якому виділити у користування окремі кімнати та розподілити між собою права та обов`язки. У випадку, коли співвласники не досягли згоди щодо порядку користування квартирою, існує можливість звернутися з відповідним позовом до суду. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Частиною 2 ст. 358 ЦК України, передбачається, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Всі вище перераховані норми закону та роз`яснення надані з цього приводу постановами Пленуму Верховного Суду України, являються підставами для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивачка виконала вимоги ст. 134 ЦПК України щодо подання попереднього розрахунку судових витрат, то у суду відсутні підстави для відмови їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору, а саме витрат на оплату за надання професійної правничої допомоги, розмір якої розрахований відповідно до Закону України № 4191-VI від 20 грудня 2011 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року) "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", та дорівнює 10860,00 грн. На підставі частин 1 та 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356, частин 1, 2, 3 та 4 ст. 358, ч. 1 ст. 360 ЦК України, частин 2 та 4 ст. 156 ЖК України,

Outcome: approved