Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

31 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на підставі Свідоцтва про право власності та Свідоцтва про право на спадщину за законом на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідачка - його колишня дружина, зареєстрована за вищевказаною адресою. Їх спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося, в грудні 2016 року вона почала мешкати окремо і вони офіційно розлучились. Фактично відповідачка не проживає у вказаному будинку з грудня 2016 року, витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг не несе. Реєстрація відповідача створює для нього перешкоди у користуванні майном. Так, він вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Оскільки відповідачка довгий час не проживає у зазначеній квартирі, а її реєстрація несе лише формальний характер, то всі витрати по утриманню квартири він несе самостійно. Також, реєстрація відповідачки унеможливлює отримання житлової субсидії, адже при її розрахунку враховується сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб домогосподарства за вказаною адресою. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Судові витрати просив віднести за його рахунок. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надала, про розгляд справи повідомлялась належним чином. У відповідності з ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого міським комітетом приватизації 21.02.1995 року на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Жовтоводською держнотконторою 03.06.2010 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.8-12). Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у спірній квартирі окрім позивача [PERSON] , зареєстрована проживаючою [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 30 жовтня 2019 року, складеного та засвіченого сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] не проживає з 07 грудня 2016 року (а.с.14). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в у квартирі [ADDRESS] посилається на те, що реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди в розпорядженні та утриманні належного майна. Оскільки відповідач, не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю позивача в розумінні ст. 57 СК України. Крім того, відповідачка не виявила наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач в своїй заяві просив судові витрати віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved