overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

26 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем [PERSON] 26 січня 2018 року Виконкомом М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 01, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені три місяці тому, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття взаємоповаги, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про підтримання позовних вимог, відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч. 6,7,8 ст. 128 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень проти позову до суду не надала. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, враховуючи те, що позивач проти цього не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 26 січня 2018 року Виконкомом М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 01 (а.с.4). Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

26 листопада 2020 року [PERSON] звернулася в суд із позовом в якому вказала, що 16.10.2011 року зареєструвала з відповідачем шлюб у Летичівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 78, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із різними поглядами на життєві цінності та різними характерами між ними почали виникати конфлікти та сварки, що привело до припиненню сімейно-шлюбних відносин та окремого проживання з вересня 2020 року, тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. 30.11.2020 року ухвалою Летичівського районного суду було відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, проте подали до суду заяви в яких просять справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги позивач підтримав, відповідач позов визнав. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Спору щодо місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , немає. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

26 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 18 червня 2017 року зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №1297. Від шлюбу дітей не мають. Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, сторони проживають окремо, мають несумісні характери та різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, відносини подружжя фактично припинені, а тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, крім того відмовилась від стягнення судових витрат з відповідача та просила суд залишити судові витрати за позивачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 18 червня 2017 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №1297 (а.с. 4). Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Враховуючи відмову позивачки від стягнення судових витрат з відповідача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~26 лютого 2007 року сторони зареєстрували шлюб у М-Вербецькій сільській раді Летичівського районну Хмельницької області, актовий запис\~№ 01, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із різними поглядами на життєві цінності між ними почали виникати непорозуміння, конфлікти, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин, тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове\~засідання позивач\~не з`явилася,проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність без застосування звукозапису, позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити, у наданий судом строк примирення не настало, протягом 1,5 роки проживають окремо, має намір створити іншу сім`ю, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, вимоги визнає, просить їх задовольнити, оскільки у наданий судом строк примирення не настало, має намір створити іншу сім`ю. \~Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до абзацу 3 пункту 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12.06.2009,\~№ 2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. Спору щодо місця проживання сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,немає. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

26 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що звільнений з роботи із ПАТ „Полонський гірничий комбінат" з 03 лютого 2014 року, однак виплату всіх належних йому сум із заробітку відповідачем в день звільнення не здійснено. Просить стягнути на його користь борг із заробітної плати в сумі 4395,04 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. В суді позивач підтримує позовні вимоги повністю. Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював на ПАТ „Полонський гірничий комбінат", звільнений з роботи з 03 лютого 2014 року за власним бажанням. Заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року в сумі 4395,04 при звільненні та на час розгляду справи в суді йому не виплачено. Середній заробіток позивача перед звільненням з роботи становив 101,27 грн. в день. Позивач працював за графіком п'ятиденного робочого тижня. Дані обставини встановлені з письмових доказів. Зокрема, вказані факти підтверджуються наданими суду копією наказу про звільнення позивача, довідками відповідача про суму боргу та про розмір середнього заробітку. Достовірність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до вимог ст.116, 117 КЗпП України заробітна плата при звільненні виплачується працівникам в день звільнення, а у разі невиплати стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці - без обмеження будь-яким строком. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача невиплачений йому при звільненні борг із заробітної плати, стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи. Затримка розрахунку при звільненні з 03 лютого по 18 березня 2014 року становить 31 робочий день виходячи з такого розрахунку. В лютому 2014 року затримка у виплаті заробітної плати позивачу становила 20 робочих днів, у березні - 11 робочих днів, а всього 31 робочий день. Середній заробіток [PERSON] в день за два останні місяці перед звільненням становить 101,27 грн. Всього необхідно стягнути середнього заробітку 3139,37 грн. (101,27 грн. х 31 робочий день = 3139 грн. 37 коп.). Судові витрати у виді судового збору за два види позовних вимог - майнового характеру та моральної шкоди - підлягають стягненню в дохід держави з відповідача. Суми судового збору, що підлягають стягненню, згідно Закону України «Про судовий збір» становлять: за позов майнового - 243,60грн., за позовом немайнового характеру - 243 грн.60 коп. (0,2% від мінімальної заробітної плати), а всього - 487 грн.20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

26 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстроваому шлюбі з відповідачем з 06 січня 1990 року . Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З січня 2014 року сторони проживають окремо. Відповідач пенсіонер . Уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO], в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 лютого 2014 року, до повноліття дитини. Відповідач змінені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. З довідки виконавчого комітету Васильківської селищної ради, Васильківського району, Дніпропетровської області №146 від 26.02.2014 року вбачається, що [PERSON],1968 року народження є жителькою [ADDRESS] Склад сім*ї: дочка [PERSON],2004 року народження; -батько [PERSON],1938 року народження; -мати [PERSON],1948 року народження (а.с.5). На день розгляду справи шлюб між сторонами не розірваний (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком(а.с.8). Згідно ст.ст.180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України на відповідача слід покласти витрати по сплаті судового збору в дохід держави, оскільки позивачка згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

26 лютого 2014 року орган опіки та піклування Хмелівської сільської ради звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON] та встановлення опіки над ним, призначивши опікуном сестру-господиню Хмелівського психоневрологічного інтернату [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON], [INFO], має хронічне психічне захворювання, діагноз "Легка розумова відсталість", з 05.12.2013 року постійно проживає в Хмелівському психоневрологічному інтернаті і знаходиться на державному утриманні. Родичів і близьких які б виявили бажання опікуватися над [PERSON] немає. Внаслідок психічного захворювання [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і для забезпечення особистих немайнових та майнових прав потребує опіки. У судове представник органу опіки та піклування Хмелівської сільської ради не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника виконкому, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 32). Заінтересовані особи в судове засідання також не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечували (а.с. 33-34). Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізично особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на повному державному утриманні та проживає в КУСОР Хмелівському психоневрологічному інтернаті. Відповідно до висновку призначеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 36 від 12.03.2014 [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Судинної деменції», за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Потребує призначення опіки (а. с. 29-31). З заяви сестри-господині КУСОР Хмелівського психоневрологічного інтернату [PERSON] вбачається, що вона не заперечує проти призначення її опікуном над недієздатним [PERSON] (а. с. 33). Перешкод для призначення опікуном [PERSON], передбачених ст. 64 ЦК України, судом не встановлено. Тому суд вважає за необхідне визнати недієздатним [PERSON] і з метою забезпечення його особистих немайнових та майнових прав призначити опікуном сестру-господиню КУСОР Хмелівського психоневрологічного інтернату [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

26 лютого 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказувала, що [INFO] померла її мати - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй 14 частину квартири [ADDRESS]. Однак у зв'язку із тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме - свідоцтво про право власності на житло від 31 травня 2000 року у встановленому законом порядку у відповідних в органах державної реєстрації прав власності не зареєстроване, позивачу відмовлено П"ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 7,8,9). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS] Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON], яка є позивачем у справі, та син [PERSON], який відмовився у нотаріальному порядку від спадщини. В зв'язку із викладеним позивач звернулася до П»ятої Миколаївської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наданий правовстановлюючий документ на спадкове майно - свідоцтво про право власності на житло, видане Миколаївським глиноземним заводом від 31 травня 2000 року не зареєстроване у відповідному органі (а.с.18). Відповідно до ст.ст.1216, 1218 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, визнавши за останньою право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO].

Outcome: approved