Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права приватної власності на частину земельної ділянки та виділ її в натурі, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину . В ході судового розгляду [PERSON] заявою від 01.04.2019р. уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право приватної власності на 64/100 частин земельної ділянки по [ADDRESS] площею 312 кв. м (або 0,0312 га). Виділити їй в натурі земельну ділянку площею 312 кв. м (або 0,0312 га) по [ADDRESS] з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру (м): 1,62-5,98-5,36-4,38, 1,0-4,04-8,04-9,8- 1,76-6,51-6,55-5,91 -23,46-6,99. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] Другою рівненською державною нотаріальною конторою 22.02.2005 року за реєстром № 3-187, в частині успадкованої площі земельної ділянки 0,0488 га по [ADDRESS] . Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] Другою рівненською державною нотаріальною конторою 10.08.2011 року за реєстром № 1-802, в частині успадкованої площі земельної ділянки 0,0488 га по [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на загальну суму 3504 грн. 80 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов у межах його доводів, надали суду письмові пояснення просили його задовольнити повністю. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Мельничук С.В. позовні вимоги [PERSON] не визнав. Вимоги позивача із заявлених підстав вважають такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 36/100 частин будинку та земельну ділянку площею 488м2 в [ADDRESS] . Спадкоємцями вищезазначеного майна після смерті [PERSON] є [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка), в пропорції 2/3 та 1/З земельної ділянки зокрема, згідно вимог ч.4 ст.120 ЗК України. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спащина на 64/100 частин будинку [ADDRESS] . Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 04 вересня 2007 року). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Тобто, з 05 листопада 2006 року Позивач є власником нерухомого майна в розмірі - 64/ 100 частин будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог покладено те, що, до позивача як до власника частини житлового будинку розміром 64/100 перейшло право приватної власності на земельну ділянку пропорційно до її частки нерухомості, що становить 312м2. Перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду врегульовано ст.120 ЗК України, що діяв на час виникнення у сторін права власності на частки в будинку (ст.58 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від П.1999р №1-рп/99 - Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі). Відповідно до ч.І ст.120 ЗК України, діючої на час набуття права власності на частину будинку Позивачем у справі: «При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди». Зміни в земельному законодавстві не є підставою для чергових звернень до суду з вимогами, які вже були предметом розгляду. За 13 років [PERSON] , з часу прийняття спадщини після смерті [PERSON] , якій не належала земельна ділянка і не була предметом спадкування, жодним разом не зверталася з пропозицією щодо укладання цивільно-правової угоди по оформленню права на земельну ділянку, зайняту житловим будинком Позивача, та на частину, необхідну для його обслуговування, разом з тим така площа і не визначалася, а вона відповідно не відмовляла в укладанні такої угоди. Вважає, що права, свободи та законні інтереси [PERSON] відповідачами у справі взагалі не можуть бути порушені, оскільки вони стали власниками майна після смерті [PERSON] [INFO] , а Позивач набула власність після смерті [PERSON] [INFO] , тобто через 2,5 роки після того, як вони уже були власниками земельної ділянки, тому 07 травня 2004 року вони не могли порушити прав [PERSON] , яких вона набула лише 05 листопада 2006 року. Просив відмовити повністю [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Крім того,27.01.2020 р. відповідачка [PERSON] подала заяву, згідно якої просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачкою строку позовної давності зі зверненням до суду. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шмайхель А.К. позов не визнав. Вважає наявними підстави для закриття провадження у цій справі, оскільки є рішення Рівненського міського суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме рішення від 28 лютого 2014 року, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до вказаних вище відповідачів про визнання права приватної власності на частку земельної ділянки та виділ частки в натурі відмовлено за недоведеністю. Земельну ділянку [PERSON] подарувала своєму внуку і на день її смерті у її власності земельної ділянки не було. Вважає, що закон немає зворотної дії у часі, відтак не можна позбавити його довірительку права власності на її частку у земельній ділянці, окрім того позивачка пропустила строк позовної давності звернення до суду. Просив відмовити у задоволенні позову. 01.04.2019р. адвокат відповідачки [PERSON] [PERSON] звертався до суду з клопотанням про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 21.05.2019р. у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовлено. Відповідачка [PERSON] в особі її представника адвоката Мельничука С.В. 13.02.2020р. подавала до суду пропозицію щодо можливого поділу земельної ділянки згідно плану розподілу земельної ділянки, яка не була прийнята іншими сторонами у справі. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що матір позивачки - [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 10.08.1999 р. на 64/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . [PERSON] 9.09. 1999р. подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0488 га по [ADDRESS] , який отримав Державний акт на право власності на землю. [INFO] помер [PERSON] та [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] яка є відповідачем по справі, 22.02.2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0488 га по [ADDRESS] . Дочка померлого [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] 15.09.2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку по [ADDRESS] , а 10.08.2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0488 га по [ADDRESS] . Отже, відповідачі є співвласниками 36/100 частини житлового будинку та співвласниками цілої земельної ділянки площею 0,0488 га по [ADDRESS] , у частках відповідно 2/3 та 1/3. Після смерті [PERSON] - матері позивачки [PERSON] , остання 04.09.2007р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 64/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] та право власності було зареєстровано в КП РМБТІ. Із дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 13 квітня 2009 року, (яке набрало законної сили )слідує, що позов [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , КП РМБТІ, Першої Рівненської державної нотаріальної контори про визнання частково недійсним витягу з єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виділ майна в натурі, задоволений частково. Судом було визнано недійсним Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно КП РМБТІ, виданий [PERSON] 17.08.2007 року, в частині опису об`єкта належної [PERSON] ідеальної частки 64/ [ADDRESS] домоволодіння [ADDRESS] , свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на її ім`я, в частині опису об`єкта, та виділено із спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] на 64/100 частин домоволодіння, належні їй на праві власності, приміщення на 36/100 частин залишено в натурі відповідачам [PERSON] , [PERSON] .. Тобто рішенням суду було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] 04.09. 2007р., лише в частині опису об`єкта , при цьому набуття нею права власності на частку будинку не скасовувалося, а лише були уточнені успадковані об`єкти. (т.1 а.с.12-17). На підставі вказаного вище рішення позивачем 29.10.2009р. в КП РМБТІ було зареєстровано 64/100 частин домоволодіння на праві приватної власності. Позивач також раніше зверталась з позовом до вказаних вище відповідачів про визнання права приватної власності на частку земельної ділянки та виділ частки в натурі. Рішенням Рівненського міського суду від 28.02.2014р., залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08.05.2014р., відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] про визнання права приватної власності на частку земельної ділянки та виділ частки в натурі за недоведеністю. Зокрема, суд зазначив, що до спірних правовідносин не застосовується редакція ст.120 ЗК України, яка була чинна на дату подачі позову до суду, а до вказаних правовідносин необхідно застосовувати редакцію ст. 120 ЗК України, ч.1 та 4, яка діяла на час набуття [PERSON] права власності на 64/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Суд також зазначив, що він позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити дане питання, оскільки позивач у своїх позовних вимогах не ставила питання про набуття права власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком,будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (т.1.а.с.28-31, 32-35). На час набуття [PERSON] права власності на 64/100 частин будинковолодіння після смерті матері [PERSON] , стаття 120 ЗК України (ч.1,4) діяла в наступній редакції:" частина перша, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування". Як зазначено вище, право власності на 64/100 частин будинку перейшло до [PERSON] в порядку спадкування і право власності набуте нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.09.2007р., що встановлено рішенням Рівненського міського суду від 28.02.2014р. (т.1 а.с.29). Відповідно до ч.4 ст.120 в редакції станом на вересень 2007р., ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Співвласниками будинковолодіння є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно право на земельну ділянку для позивача повинно визначатися пропорційно частці у вартості будівлі, відповідно до даних правовідносин необхідно застосувати правило про спільну часткову власність, включаючи правила про примусове виділення частки. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, оскільки [PERSON] є власницею частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то згідно вищевикладених правових норм набула право власності на частку земельну ділянки пропорційно частці у вартості будівлі та споруд, на якій розташована належна їй частка у розмірі 64/100 домоволодіння. Згідно висновку експерта № 8186 від 25.03.2019р. судової земельно - технічної експертизи, складеного експертом Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз Венським О.В., запропоновано наступний варіант розподілу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] : [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 312 кв.м. з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру (м): 1,62 - 5,98 - 5,36 - 4,38 - 1,0 - 4,04 - 8,04 - 9,8 - 1,76 - 6,51 - 6,55 - 5,91 -23,46 -6,99 на додатку до даного висновку зафарбовано червоним кольором; [PERSON] , [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 176 кв.м. з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру (м): Ділянка 1 площею 95 кв.м.: 13,14 - 4,04 - 1,0 - 4.38 - 5,36 - 5,98 - 1,62 - 9,51 на додатку до даного висновку зафарбовано синім кольором; Ділянка 2 площею 81 кв.м.: 8,4 - 9,73 - 6,51 - 1,76 - 9,8 на додатку до даного висновку зафарбовано синім кольором. Вказану експертизу було проведено, враховуючи постанови КЦС Верховного Суду від 30.01.2019р., вона не спростована стороною відповідачів, відповідно суд визнає цей висновок експерта як належний та допустимий доказ, яким позивач обґрунтовує свої вимоги. Оскільки відповідачі з самостійними вимогами щодо розподілу земельної ділянки у даній справі не зверталися, то суд за вказаним висновком, відповідно до запропонованого варіанту розподілу, виділяє земельну ділянку лише позивачці [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, позивач має право звернутись із позовом до відповідачів за захистом порушених прав, які зазначені в позові. Доводи представників відповідачів щодо пропуску позивачкою строку позовної давності є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом встановлений загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. Також, оскільки, позивачка звернулася до суду щодо захисту права власності на нерухоме майно, строки позовної давності не можуть бути застосовані. (Постанова Верховного суду КЦС від 364/515/19 від 26.12.2019). У даному випадку до суду поданий негаторний позов - це позов власника, що володіє майном, про усунення перешкод з боку третіх осіб у здійсненні права власності. Метою цього позову є усунення будь-яких перешкод, що чиняться власнику майна, хоч би ці порушення й не були поєднані з правом володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, він може бути поданий у будь-який час, доки триває порушення з боку третіх осіб чи не ліквідовані його наслідки, що впливають на нормальне користування чи розпорядження майном його власником. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з тих підстав, що до неї як набувача права власності на нерухоме майно перейшло право власності на земельну ділянку. В зв`язку із задоволенням вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку та виділ її в натурі, суд також вважає необхідним визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки відповідачів, оскільки правовий титул відповідачів на земельну ділянку буде приведений у відповідність до їх частин у будинковолодінні. Відповідно до п.п.а),в) ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України . Частиною першою ст.215 та ст.217 ЦК України, визначено,що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Отже, судом також встановлені підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в частині площі земельної ділянки 0,0488 га по [ADDRESS] , яка входить до складу спадкового майна, виданого на ім`я [PERSON] , та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в частині площі земельної ділянки 0,0488 га по [ADDRESS] , яка входить до складу спадкового майна, виданого на ім`я [PERSON] , за мінусом 00312 га, які визнані судом власністю позивачки, з урахуванням успадкованої частки кожною з відповідачок у будинковолодінні. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню солідарно судові витрати на загальну суму - 3504,80 грн., що складаються із: сплаченого судового збору в сумі 730 грн. 80 коп. та витрат, пов`язаних із проведенням судової земельно - технічної експертизи, в сумі 2774,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved