Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

25.01.2021 [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) третя особа: Служба у справах дітей Бобрицької сільської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем є батьками їх сина [PERSON] , [INFO] . З дня народження сина відповідач не надав жодної матеріальної допомоги на його утримання, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2015 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 25% від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного рішення суду позивач отримала виконавчий лист, який пред`явила до виконавчої служби для виконання. Однак, відповідач аліментів на утримання сина не платив. Тому державним виконавцем Канівського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про арешт майна відповідача та оголошено постанову про заборону його відчуження. Надалі відповідач продовжував ухилятися від сплати аліментів на утримання сина і в відповідача виникла заборгованість, що перевищує суму відповідних платежів на шість місяців. Їх син вже другий рік відвідує дошкільну групу Потапцівського ліцею. Фактично роль батька виконує нинішній чоловік позивачки [PERSON] . Дитина називає його татом. Навчанням сина відповідач взагалі не цікавиться, успіхи сина його не цікавлять. Будь яким іншим чином відповідач не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться досягнутими успіхами, станом здоров`я, не дбає про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, є нічим як ухиленням від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. З огляду на вказані обставини, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 17.02.2021 (а.с.28). 08.02.2021 підготовче судове засідання у справі відкладено до 09.03.2021, у зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с.60-61). 09.03.2021 відкладено підготовче засідання на 16.03.2021 в зв`язку з неявкою в судове засідання третьої особи (а.с.70). Ухвалою суду від 16.03.2021 замінено третю особу - Службу у справах дітей Канівської РДА на Службу у справах дітей Бобрицької сільської ради, відкладено підготовче засідання до 29.03.2021 (а.с.75, 76). Ухвалою суду від 29.03.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, відкладено підготовче засідання до 08.04.2021 (а.с.112-113). Ухвалою суду від 08.04.2021 прийнято заяву адвоката Бовшика М.Ю. про припинення представництва у даній справі (а.с.126). Ухвалою суду від 08.04.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 29.04.2021 (а.с.127). 29.04.2021 відкладено судове засідання до 25.05.2021 у зв`язку з неявкою відповідача по справі (а.с.133). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Каневі, батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.20). Згідно з довідкою № 16 від 20.07.2020, виданої Потапцівським ліцеєм Канівської районної ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , про те, що його батько [PERSON] за два роки перебування дитини в дошкільній групі не цікавився його успіхами та не відвідував батьківські збори. Навчальний заклад постійно відвідує мати, [PERSON] , та цікавиться навчанням дитини (а.с.19). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 8167 від 08.06.2017, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2015 у справі № 697/2238/15-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 25% від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2015 (а.с.11-12). Як вбачається з довідок №№ 291, 292 від 06.07.2016, № 381 від 07.09.2016 про неотримання аліментів, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 03.11.2015 по 30.06.2016, з 01.03.2016 по 31.08.2016 згідно з виконавчим листом «697/2238/15-ц від 18.02.2016, який виданий Канівським міськрайонним судом (а.с.103-105). З інформації з Єдиного реєстру боржників, вбачається, що [PERSON] є боржником по 13 виконавчих провадженнях (а.с.84-88). [PERSON] станом на 01.03.2021 має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 107362,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем (а.с.89). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої, жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Так згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Бобрицької сільської ради № 26 від 26 березня 2021 року затверджено висновок Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.108-109). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що [PERSON] жодних спроб на відновлення відносин зі своєю дитиною не робив та самоусунувся від його виховання та утримання. Будь-яких доказів, які могли б спростувати вказані вище обставини відповідачем до суду надано не було, факти створення будь-ким перепон у спілкуванні відповідача зі своїм сином судом не встановлені та відповідачем про такі не повідомлені, відповідач до органів опіки та піклування з подібними заявами про створення йому перешкод у спілкуванні зі своїм сином не звертався. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , не забезпечує його необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Оцінюючи зібрані у справі докази, враховуючи вказані обставини, з метою захисту законних прав та дотримання інтересів малолітньої дитини, забезпечення умов для її належного утримання, виховання та повноцінного розвитку, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Бобрицької сільської ради про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved