Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] 19.06.2019 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.04.2005 між ними зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №137. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних стосунків стала невідповідність характерів, протягом останніх років сімейне життя між ними погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, на підставі чого між ними виникають сварки, свідком яких стає дитина, що впливає на його психічний стан. Позивач зазначає, що відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у дитини, не підтримує нормальну атмосферу в сім`ї, між ними відсутні взаємна любов, повага та взаємодопомога. Подружні відносини та ведення спільного господарства між ними припинені. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що примирення неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Позивач зазначив, що за домовленістю дитина залишається проживати разом з відповідачем, спір щодо поділу спільного майна відсутній. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. 02 липня 2019 року Кіровським районним судом міста Кіровограда відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) постановлено ухвалу суду про передачу справи для розгляду за підсудністю до Голованівського районного суду Кіровоградської області. 01 серпня 2019 року зазначена позовна заява надійшла до Голованівського районного суду Кіровоградської області та відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Гарбузу О.С. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2019 справа була прийнята до свого провадження та позовна заява залишена без руху, оскільки була подана з порушенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 13 серпня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 16.08.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. В підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, свої вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Зазначив, що з відповідачем не проживає однією сім`єю з 14 лютого 2018 року (а.с. 51). Відповідач в підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що з позивачем не проживають однією сім`єю з 14 лютого 2018 року, просить після розірвання шлюбу змінити прізвище на « [PERSON] » (а.с. 52). Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 09 квітня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №137, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 09.04.2005 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а.с. 4). Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.11.2005 Любимівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 43). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з 14 лютого 2018 року, спору про місце проживання дитини не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач надала суду заяву про зміну їй прізвища, тому суд вважає за необхідне змінити їй прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 384 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved