Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23.12.2015 року. В обґрунтування свого позову вказав, що 23 грудня 2015 року громадянка [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківської області ХМУЮ від 24.12.2015 №519572. Внаслідок цього, відповідно до ст. 1220 ЦК України 23.12.2015 після неї була відкрита спадщина. За життя, а саме 15 жовтня 1996 року, померла склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за яким заповідала на випадок своєї смерті належну їй квартиру, які знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] (далі - Позивач). У встановлений законом шестимісячний строк Позивач подав до восьмої державно Харківської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 10.08.2016 Позивач звернувся до восьмої державної Харківської нотаріальної контори із заявою про надання письмових роз'яснень, щодо подальших дій з питання оформленню спадщини, про що отримав відповідь, що спадщину я прийняв, оскільки подав відповідну заяву у встановлений законом шестимісячний строк. Однак, так як відповідно до витягу зі спадкового реєстру від 13.01.2016 №42663301 інформації щодо заповітів, спадкових договорів від імен [PERSON], [INFO], відсутня, то спадкування за наявним у Позивача заповітом є неможливим, а тому Позивачу потрібно довести свій родинний зв'язок і спадкодавцем для отримання можливості спадкування за законом. На час складення заповіту 15 жовтня 1996 року діяв Закон України «Про нотаріат» у редакції від 02.09.1993 року, а також Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року №18/5, в якій не було передбачено обов'язку нотаріусів при посвідченні заповіту вносити їх у Спадковий реєстр, оскільки Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ було створено лише у 2000 році на підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.10.2000 №51/5 «Про єдиний реєстр заповітів та спадкових справ», та пізніше перейменовано у «Спадковий реєстр» на підставі наказу Міністерства юстиції України від 07.04.2005 №33/5 «Про запровадження Спадкового реєстру та внесення змін і доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України». Відповідно до ст. 52 чинної на момент посвідчення заповіту редакції Закону України "Про нотаріат» від02.09.1993 року, усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Відповідно до п. 19 чинної на момент посвідчення заповіту Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року №18/5, усі нотаріальні дії. вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Згідно з п. 87 цієї інструкції, заповіти, посвідчені нотаріусом, і заповіти, передані на зберігання до державного нотаріального архіву, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Таким чином, чинним на момент складання і посвідчення заповіту [PERSON] від 15 жовтня 1996 року законодавством не було передбачено обов'язковості внесення і обліку заповітів у будь-яких реєстрах, окрім як реєстрах вчинення нотаріальних дій та алфавітних книгах обліку заповітів. Відповідно до чинного на момент посвідчення заповіту «Положення про державний нотаріальний архів» від 07.02.1994 №8/5, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» державні нотаріальні архіви (далі - архіви) засновуються в обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі для тимчасового (до 75 років) централізованого зберігання та використання нотаріальних документів, передачі їх у відповідний державний архів, надання методичної та практичної допомоги фондоутворювачам у вдосконаленні роботи з документами. Фондоутворювачами архівів є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, та посадові особи, котрі посвідчують заповіти і доручення, прирівнювані до нотаріально посвідчених. Основними завданнями архіву є:, зокрема, здійснює контроль за зберіганням документів у фондоутворювачів, надає їм методичну і практичну допомогу по впорядкуванню документів та підготовці їх до здачі в архів; здійснює реєстрацію заповітів, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, веде алфавітні книги їх обліку. У зв'язку з цим, Позивачем направлено 10.11.2016 року звернення до Харківського обласного державного нотаріального архіву, щодо надання з архівних справ приватного нотаріуса [PERSON] інформації, щодо посвідчення заповіту від імені [PERSON], посвідченого 15.10.1996 за реєстровим номером №1998. 17.11.2016 Позивачу надано відповідь, що за обліковими документами списків фондоутворювачів Харківського обласного державного нотаріального архіву, станом на 10.11.2016, документи приватного нотаріуса [PERSON] на державне зберігання до нотаріального архіву не надходили. [PERSON] докладнішої інформації в нотаріальному архіві не має. 30.12.2016 Позивачем направлено заяву до Нотаріальної палати України про надання інформації щодо приватного нотаріуса [PERSON]. На цю заяву Позивач отримав відповідь від 26.01.2017 року, в якій зазначається, що за повідомленням відділення Нотаріальної палати України у Харківській області справи нотаріального діловодства приватного нотаріуса [PERSON] на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву не передавалися. Отже, цей заповіт є дійсним, оскільки він складений та посвідчений відповідно до вимог чинного на той момент законодавства, щодо його форми та посвідчення. Так, форма заповіту відповідаєзразку №4 (заповіт на окремі види майна), затвердженому наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження форм книги для реєстрації заповітів, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, посвідчувальних написів на заповітах і дорученнях, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, та зразків цих документів» від 07.07.1994 № 19/5, а посвідчувальний напис на заповіті відповідає формі №35 (посвідчувальний напис на заповіті), затвердженій наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчувальних документах» від 07.02.1994 № 7/5. Також, відповідно до п. 19 чинної на момент посвідчення заповіту Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року №18/5, усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Відповідно до ч. 2 ст.209 ЦК України, нотаріальна форма посвідчення правочину вважається дотриманою з моменту вчинення на документі, в якому викладено тексі правочину. посвідчувального напису. Підтвердженням того, що на момент посвідчення заповіту він був внесений до реєстру вчинення нотаріальних дій є номер «1998», який вказаний на посвідчувальному написі цього заповіту. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, а представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі з наступних підстав. Так, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту належності квартири [ADDRESS] Г.Я. на час звернення до суду. Після смерті 23.12.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулася із заявою до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Листом від 10.08.2016 № 3424/02-14 Восьма Харківська державна нотаріальна контора повідомила про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність інформації щодо заповітів, спадкових договорів від імені вищевказаної особи та недоведенністюродинного звлязку із спадкодавицею. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. В додатках до позову відсутня інформація щодо інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] Положеннями ст. 1277 Цивільного кодексу України встановлено, що, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в разі не прийняття її дійсними спадкоємцями, повинна бути за заявою місцевого органу самоврядування передана до комунальної власності міста. Згідно зі статтею 57 Закону України «Про нотаріат» (у редакції Закону України від 02.09.1993р.) нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом, посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві чи у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Справжність підпису на заяві про скасування або зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідчена. Відповідно до п. 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 № 18/5 (станом на 15.10.1996р.) усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Реєстри повинні бути прошнуровані, аркуші їх пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути завірена підписом посадової особи Головного управління юстиції в Криму, управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, уповноваженої на те начальниками цих управлінь. Підпис посадової особи скріплюється гербовою печаткою Головного управління юстиції в Криму, управління юстиції в області, містах Києві чи Севастополі. Кожен нотаріус веде окремий реєстр. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 23.03.2017 інформація щодо витрачання бланка ААА 598304 в реєстрі відсутня. Як вбачається з Єдиного реєстру нотаріусів, за параметрами пошуку: [PERSON] інформації не знайдено. Згідно листа Харківського обласного державного нотаріального архіву від 17.11.2016 № 3180/01-14 документи приватного нотаріуса [PERSON] За таких підстав позивачем не надано жодного доказу щодо дійсності вказаного заповіту на час смерті [PERSON] Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], але єдиним підтвердженням позовних вимог є ксерокопія свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 № 2А-96-87614. [PERSON], на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно позивачу по справі - [PERSON]. Заповіт складено 15.10.1996 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано у реєстрі під номером № 1998. Згідно із вимогами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. 10.08.2016 Позивач звернувся до восьмої державної Харківської нотаріальної контори іззаявою про надання письмових роз'яснень, щодо подальших дій з питання оформленню спадщини, про що отримав відповідь, що спадщину я прийняв, оскільки подав відповідну заяву у встановлений законом шестимісячний строк. Однак, так як відповідно до витягу зі спадковопреєстру від 13.01.2016 №42663301 інформації щодо заповітів, спадкових договорів від імен [PERSON], [INFO], відсутня, то спадкування за наявним уПозивача заповітом є неможливим, а тому Позивачу потрібно довести свій родинний зв'язок і спадкодавцем для отримання можливості спадкування за законом Відповідно до ст. 52 чинної на момент посвідчення заповіту редакції Закону України "Про нотаріат» від.02.09.1993 року, усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Відповідно до п. 19 чинної на момент посвідчення заповіту Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року №18/5, усі нотаріальні дії. вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Згідно з п. 87 цієї інструкції, заповіти, посвідчені нотаріусом, і заповіти, передані на зберігання до державного нотаріального архіву, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Таким чином, чинним на момент складання і посвідчення заповіту [PERSON] від 15 жовтня 1996 року законодавством не було передбачено обов'язковості внесення і обліку заповітів у будь-яких реєстрах, окрім як реєстрах вчинення нотаріальних дій та алфавітних книгах обліку заповітів. Відповідно до чинного на момент посвідчення заповіту «Положення про державний нотаріальний архів» від 07.02.1994 №8/5, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» державні нотаріальні архіви (далі - архіви) засновуються в обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі для тимчасового (до 75 років) централізованого зберігання та використання нотаріальних документів, передачі їх у відповідний державний архів, надання методичної та практичної допомоги фондоутворювачам у вдосконаленні роботи з документами. Фондоутворювачами архівів є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, та посадові особи, котрі посвідчують заповіти і доручення, прирівнювані до нотаріально посвідчених. Основними завданнями архіву є:, зокрема, здійснює контроль за зберіганням документів у фондоутворювачів, надає їм методичну і практичну допомогу по впорядкуванню документів та підготовці їх до здачі в архів; здійснює реєстрацію заповітів, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, веде алфавітні книги їх обліку. У зв'язку з цим, Позивачем направлено 10.11.2016 року звернення до Харківського обласного державного нотаріального архіву, щодо надання з архівних справ приватного нотаріуса [PERSON] інформації, щодо посвідчення заповіту від імені [PERSON], посвідченого 15.10.1996 за реєстровим номером №1998. 17.11.2016 Позивачу надано відповідь, що за обліковими документами списків фондоутворювачів Харківського обласного державного нотаріального архіву, станом на 10.11.2,016, документи приватного нотаріуса [PERSON] на державне зберігання до нотаріального архіву не надходили. [PERSON] докладнішої інформації в нотаріальному архіві не має. 30.12.2016 Позивачем направлено заяву до Нотаріальної палати України про надання інформації щодо приватного нотаріуса [PERSON]. На цю заяву Позивач отримав відповідь від 26.01.2017 року, в якій зазначається, що за повідомленням відділення Нотаріальної палати України у Харківській області справи нотаріального діловодства приватного нотаріуса [PERSON] на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву не передавалися. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з «кого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець виклав свою волю щодо спадкового майна у складеному ним заповіті, а спадкоємець прийняв спадщину у строк і у порядку, передбаченими Законом. Відсутність заповіту у Спадковому реєстрі зумовлена тим, що на час складення спадщини Спадкового реєстру не існувало, а при його створенні приватний нотаріус [PERSON] припинив свою діяльність і не передав відомості про заповіт до Нотаріального архіву. Враховуючивищевикладене,

Outcome: approved