Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

23.06.2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, Харківської міської ради, в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], разом зі своєю матір'ю, [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. З 23.05.2013 року по день смерті [PERSON], яка мала місце проживання за адресою: [ADDRESS], позивач постійно проживав з нею та зі своєю дружиною однією сім'єю за зазначеною адресою, вони мали спільний єдиний бюджет, вели сумісне господарство, купували продукти харчування, речі, предмети домашнього побуту, ліки, несли витрати на утримання та надавали всіляку допомогу, піклувалися про матір. Після смерті [PERSON], позивач поховав її за свій кошт, обладнавши місце поховання. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належних їй грошових заощаджень на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, інші спадкоємці відсутні. В нотаріальну контору після смерті [PERSON], у встановлений шестимісячний строк, він з заявою про прийняття спадщини не звернувся, так як вважав, що оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею, то фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою від 13.12.2017 йому було відмовлено у зв'язку з ненаданням доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропуском строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з цим, позивач не може реалізувати своє законне право на спадкування та змушений звернутися до суду з відповідною заявою. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяви, в яких заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення судом заочного рішення. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень до суду не надавав. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 1959 року. З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Згідно даних копії паспорта [PERSON], в період з 23.05.2013 року по день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії договору-замовлення № 163/б5 на організацію та проведення поховання від 22.03.2016 року, рахунку - замовлення № 002140 від 22.03.2016 року КП «Ритуал», [PERSON] була похована на кладовищі № 1 м. Харкова, ритуальні послуги по похованню [PERSON] були сплачені позивачем [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належних їй грошових заощаджень на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк». З копії договору грошового вкладу в банківській установі №SAMDN25000706281888 від 01/07/2009 вбачається, що вказаний договір був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]. На особовому рахунку [PERSON] в наявності банківський вклад на суму 5 500 (пять тисяч пятсот гривень). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Встановлення факту проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для нього, як спадкоємця за законом, юридичне значення, оскільки цей факт є підставою вважати [PERSON] таким, що прийняв спадщину. Оскільки під час розгляду справи у порядку окремого провадження в Московському районному суді м. Харкова (справа №643/3322/17) виник спір про право та ухвалою суду заяву було залишено без розгляду, [PERSON] обґрунтовано звернувся з заявою у порядку позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає строком понад шість місяців на рік. Позивачем доведено, що спадкодавець [PERSON], яка померла 21.03.2016 року, до дня своєї смерті проживала в належному його дружині, [PERSON], на праві власності будинку [ADDRESS] Разом з нею, в період з 23.05.2013 року по день смерті [PERSON], а також і після її смерті, в цьому ж будинку без реєстрації постійно проживав [PERSON], який є спадкоємцем за законом. З витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.10.2017 року, наданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців з заявами про прийняття спадщини та про відмову від спадщини до нотаріальних контор не звертався, нотаріальна справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2017 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку із ненаданням доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропуском строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Пунктом другим Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт проживання позивача [PERSON] разом зі своєю матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] Жодних доказів, які б спростовували вказаний факт матеріали справи не містять, за таких обставин, позовна заява [PERSON], в межах заявлених ним вимог, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved