Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

23.04.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- Саджавська сільська рада, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] його вимоги підтримала з підстав, наведних в позовній заяві, просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування земельною ділянкою, площею 0,0978 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Саджавка, Надвірнянського району, Івано-Франківської області по [ADDRESS] та належить йому на праві власності, згідно Державного акту серії ЯМ №592238 від 05.06.2012 року. Зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, що належить йому на праві власності. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. спричиненої моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. судових витрат. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Суду пояснив, що жодних перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] [PERSON] не чинить, земельну ділянку [PERSON] він не захоплював, ніякі межові знаки [PERSON] не руйнував, площа земельної ділянки [PERSON] та земельної ділянки якою користується [PERSON] не змінилася. В зв'язку з наведеним немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Представник третьої особи - Саджавської с/ради в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] має правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка [PERSON] межує з земельною ділянкою, яка передана в тимчасове користування [PERSON] і не являється його власністю. Підтверджує, що вже декілька років між позивачем та відповідачем існує конфлікт з приводу користування земельними ділянками. Відповідач час від часу руйнує межові знаки, встановлені на земельній ділянці позивача та чинить йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Зокрема, в квітні цього року він з комісією виходив на земельну ділянку [PERSON] та підписав складений комісією акт, де було зафіксовано, що [PERSON] знищив межові знаки між земельними ділянками і переорав частину посадженої сім'єю [PERSON] картоплі. Таким чином відповідач дійсно чинить перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою. У прийняті рішення по даній справі с/рада покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 05.06.2012 року отримав Державний акт серії ЯМ №592238 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] Надвірнянського району, площею 0,0978 га., якою він з сім'єю користується з 2000 року, про що в книзі записів реєстрації державних актів на землю на право постійного користування землею 06.06.2012 року Управлінням Держкомзему у Надвірнянському районі зроблено відповідний запис. Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на землю для ведення особистого селянського господарства, межі та площа земельної ділянки відповідають рішенню органу виконавчої влади. Також складені відповідні акти погодження зовнішніх меж землекористування в натурі. Встановлені межові знаки передані на зберігання [PERSON] З висновків Управління Держкомзему та районного архітектора вбачається можливим передати у власність земельну ділянку [PERSON] З'ясовано також, що з земельною ділянкою позивача межує земельна ділянка площею 0,1905 га., яка передана в тимчасове користування відповідачу [PERSON], що підтверджується довідкою Саджавської с/ради від 10.04.2014 року за №668, яка є в матеріалах справи. Дана земельна ділянка не приватизована. З акту обстеження межових знаків від 04.04.2014 року, який складений комісією Саджавської с/ради встановлено, що постійною комісією по земельних відносинах, розвитку сільського господарства та екології неодноразово встановлювались і погоджувались межові знаки між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], а саме 07.11.2011 року, 23.11.2011 року, 24.12.2011 року, 31.03.2014 року. Також зафіксовано, що [PERSON] з дружиною на своїй земельній ділянці посадив картоплю, однак 03.04.2014 року [PERSON] знищив межові знаки між земельними ділянками і переорав частину посадженої [PERSON] картоплі. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Крім того, неправомірнісь дій відповідача, а саме самовільне захоплення земельної ділянки та факти чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він являється членом земельної комісії і декілька разів був на земельній ділянці [PERSON] Останній раз він виходив в складі комісії 04.04.2014 року, оскільки відповідач [PERSON] половину городу [PERSON] перебив культиватором, межові знаки повикидав, залишивши тільки крайній біля дороги. Також зазначив, що і раніше [PERSON] знищував встановлені межові знаки на ділянці [PERSON] З пояснень свідка [PERSON]- дружини позивача, вбачається, що [PERSON] намагається захопити частину їхньої земельної ділянки не маючи на то ніяких законних підстав. Починаючи з 2011 року [PERSON] не дає їм можливості нормально користуватися своєю земельною ділянкою. Час від часу, в основному весною та осінню, він витоптує або переорює все, що посаджено на частині їхньої земельної ділянки. Крім того, регулярно нищить межові знаки, встановлені на їхній земельній ділянці, згідно технічної документації та Державного акту. Весною 2014 року [PERSON] переорав посаджену нею та чоловіком картоплю, повитягав межові знаки та посадив квасолю. В зв'язку протиправними діями відповідача в її чоловіка- [PERSON], позивача по справі, який хворий на епілепсію, значно погіршився стан здоров'я, почастішали приступи хвороби, він змушений дуже часто лягати на лікування в медичні заклади. Факт чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою також підтверджується долученими в судовому засіданні представником позивача фотографіями з земельної ділянки [PERSON] від 04.04.2014 року, які зберігаються в матеріалах справи. П.2 ст.386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Тому, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволити позов [PERSON] в частині звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вимоги позивача щодо стягнення в його користь з відповідача [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, на переконання суду, підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З положень ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд враховує, що потерпілий [PERSON], який є інвалідом ІІІ групи, переносить нервові стреси та переживання з приводу неможливості повноцінно користуватися своїм майном(земельною ділянкою) і постійними конфліктами з відповідачем [PERSON] Дані обставини, на переконання суду, перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з загостренням його хронічної хвороби - епілепсії. Як вбачається з долучених до матеріалів справи консультативних довідок, виписки з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] з 2011 року по 2014 рік часто відвідує лікаря-нейрохірурга, лікується амбулаторно та стаціонарно, майже постійно вживає лікарські припарати. Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, а тому вважає, що розмір моральної шкоди слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. моральної шкоди. Також згідно ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 487 грн.20 коп. судових витрат. На підставі ст.ст.3, 15, 16,23, 325, 321 п.1, 383, 386 п.2, 391, 1167 ЦК України, ст 152 ч.2 ЗК України та

Outcome: approved