Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

23.03.2021 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: кімнати 6 та 7, що складає 3/5 та 2/5 квартири [ADDRESS] загального заселення в будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що придбала їх 27.02.2000 року, відповідно до договору купівлі-продажу, укладено на Херсонській товарній біржі «Ізумруд», проте, враховуючи, що цей договір нотаріально не посвідчувався, вона на теперішній час позбавлена можливості розпоряджатись належним їй нерухомим майном, у зв`язку з чим звертається до суду за захистом своїх прав. 23.07.2021 року ухвалою суду зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, Позивачка в судове засідання 13.10.2021 року не з`явились, у адресованій суду письмовій заяві просила справу розглядати у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити його вимоги. Відповідачка в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Про судові засідання повідомлялась судовими повістками, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, вона була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачки було направлено і копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до теперішнього часу такого відзиву суду також надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у березні 2000 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року. Відповідно до ст.153ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.224ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст.227ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з 4.2 ст.47ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.3 ст.9ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, вважаємо, що на момент укладення та реєстрації спадкоємцем на товарній біржі договору купівлі-продажу квартири, слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. 27.02.1998 року між [PERSON] та [PERSON] (продавці) з однієї сторони та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу кімнат 6 та 7, що складає 3/5 та 2/5 квартири [ADDRESS] загального заселення в будинку [ADDRESS] . В даному випадку договір купівлі-продажу був зареєстрований у встановленому на той час законом порядку, у межах строку позовної давності договір недійсним не визнавався, що виключає підстави стверджувати про його недійсність чи оспорюваність, при чому доказів про його оскарження до суду не надано. В той же час, при укладанні договору купівлі-продажу квартири сторони керувались ст.15 Закону України «Про товарну біржу», де вказано, що угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 6 Договору він підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Вказаний договір зареєстрований Херсонською товарною біржею "Ізумруд" 27.02.1998 року, реєстраційний номер 3693, зареєстрований Каховським бюро технічної інвентаризації 09.03.1998 року за номером 5467/28. Продавець засвідчив, що до укладення угоди частка житлового будинку нікому не продана, не віддана під заставу, не здана в оренду, в спорі та під забороною (арештом) не перебуває, заборгованостей по сплаті комунальних платежів немає. Тобто відповідно до змісту вказаного вище договору купівлі-продажу вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, а тому право власності на кімнати 6 та 7, що складає 3/5 та 2/5 квартири [ADDRESS] загального заселення в будинку [ADDRESS] , набуте правомірно, що також не оспорювалось відповідачем. Виходячи із зазначеного та, оскільки судом встановлено, що в даному випадку інший спосіб реалізувати свої права у [PERSON] відсутній, її позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved