Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №068195, яка розташована на території Мурафської сільської ради Харківської області. Батько позивача [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України мав право на спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] , оскільки починаючи з січня 1997 року вони проживали з нею разом однією сім`єю та вели спільне господарство до дня її смерті, а саме по квітень 2005 року та фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . [INFO] батько [PERSON] помер. Після мого смерті відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі уввійшла й земельна ділянка площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №068195, яку він фактично успадкував після смерті [PERSON] . Позивач в нотаріальному порядку успадкував земельну ділянку, яка належала батькові [PERSON] , однак успадкувати земельну ділянку площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №068195, яку батько фактично успадкував після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості, оскільки відсутній правовстановлюючій документ та необхідно підтвердити факт проживання батька позивача [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає: поновити йому строк звернення до суду з позовом, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали однією сім`єю з січня 1997 року по [INFO] та визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що [PERSON] з січня 1997 року по квітень 2005 року проживав однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з цього часу вони стали вести спільне господарство, про що свідчить довідка виконавчого комітету Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області №1831 від 30.09.2020 року та акт обстеження умов проживання від 26.02.2021 року. Зі свідоцтва про смерть, копія якого долучена до справи, серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2005 року Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Мурафа, Краснокутського району, Харківської області. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання батька позивача [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] з січня 1997 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , та пояснили, що з цього часу вони вели спільне господарство, були пов`язані єдиним побутом, мали спільний бюджет та [PERSON] здійснював догляд за [PERSON] . Із аналізу наведених доказів слідує, що [PERSON] , починаючи з січня 1997 року і до [INFO] року проживав однією сім`єю з [PERSON] , тобто більше 5 років до дня її смерті. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання сім`єю обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК України та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови). Відповідно до змісту вказаного пункту, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Ця вимога закону поширюється щодо осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог [PERSON] , оскільки батько позивача [PERSON] , проживаючи разом із [PERSON] в період з січня 1997 року по [INFO] року були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки та він вважав її членом сім`ї. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64829928 від 21.05.2021, з якої вбачається, що по параметрам запиту: [PERSON] , дата смерті: [INFO] - інформація відсутня. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом слід зазначити наступне. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №068195, яка розташована на території Мурафської сільської ради Харківської області. Батько позивача [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України мав право на спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] , оскільки починаючи з січня 1997 року вони проживали з нею разом однією сім`єю та вели спільне господарство до дня її смерті, а саме по квітень 2005 року та фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . [INFO] батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі уввійшла й земельна ділянка площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №068195, яку він фактично успадкував після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивач являюсь сином померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи. Після смерті батька [PERSON] позивач успадкував земельну ділянку площею 4,1846 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ХР №105709, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 2 вересня 2017 року. Також спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини, про що свідчить її нотаріально посвідчена заява, яка мається в матеріалах спадкової справи №317/2017 до майна померлого [PERSON] . Також спадкоємцем майна [PERSON] є його донька [PERSON] , однак в матеріалах справи мається оригінал заяви останньої від 15.07.2021 року, в якій вона вказала, що на спадщину, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON] , а саме на земельну ділянку площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №068195 не претендує та не заперечує проти визнання права власності на вказану земельну ділянку за її братом [PERSON] , тобто позивачем по справі. Окрім цього [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) підтримала вказану позицію під час допиту її в судовому засіданні в якості свідка під час судового розгляду справи. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, що підтверджується матеріалах спадкової справи №317/2017 до майна померлого [PERSON] . У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову не заявлено вимоги про стягнення судових витрат. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved