Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

28.08.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить встановити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON], постановити рішення про негайне відібрання дитини [PERSON], [INFO], від батька [PERSON], який самочинно, без згоди матері, змінив постійне місце проживання малолітньої дитини та утримує її у дачному поселенні "Чайки" та передати дитину матері - [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що вона та [PERSON], з серпня 2010 року вирішили проживати разом. Місцем проживання був дачний будинок с. Чайки, Києво- Святошинського району, який належить батькам відповідача. [INFO] у них народилась донька [PERSON]. У зв'язку із тим, що спільне проживання з відповідачем виявилось неможливим, 28 лютого 2015 року вона забрала свої речі, дитину та речі дитини і перейшла жити за місцем своєї реєстрації у приватний будинок [ADDRESS]. З того часу, коли вона перейшла проживати за місцем своєї реєстрації, відповідач безперешкодно відвідував дитину, мав можливість гуляти з нею та брати до себе додому. Тобто, [PERSON] періодично по домовленості між нею та відповідачем, гуляла з ним та відвідувала місце його проживання, відповідач повертав [PERSON] додому за місцем проживання позивачки в узгоджений між сторонами день та час. Не дивлячись на це, відповідач звернувся з заявою до Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації Київської області, щодо його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації вивчивши представлені відповідачем документи склала протокол №13 від 22 липня 2015 року, яким рекомендувала матері - гр. [PERSON] дійти спільної згоди щодо дотримання вимог статті 157 Сімейного кодексу України щодо участі батька гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON]. 21 серпня 2015 року відповідач в черговий раз взяв [PERSON] для спілкування з нею за місцем свого проживання, в дачний будинок с. Чайки, Києво-Святошинського району. Згідно їх домовленості він повинен був повернути доньку за місцем її проживання у понеділок 24.08.2015 року, але замість цього відповідач зателефонував їй 24.08.2015 року та повідомив, що [PERSON] додому більше не повернеться, що він прийняв рішення, про те що дитина у подальшому буде жити разом з ним. В обумовлений ними час відповідач дочку не повернув. Зараз вона фактично не має можливості її бачити та спілкуватись з нею. В обґрунтування своєї поведінки відповідач послався на протокол комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації Київської області за №13 від 22 липня 2015 року. 24 серпня 2015 року вона звернулася з відповідною заявою до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про викрадення дитини. Спілкуватися з дитиною вона не має будь-якої можливості. Аналізуючи події, що сталися, вважає, що її чотирьохрічній доньці [PERSON] загрожує реальна небезпека. Відповідач та його рідні постійно налаштовують доньку проти неї, у зв'язку з чим дитина стала нервовою та замкнутою. Крім того вважає, що проживання доньки з нею відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки дитина на даний час находиться в такому віці, коли материнська турбота їй більше потрібна, а спілкування саме з матір'ю сприятиме її повноцінному духовному становленню та формуванню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні 23.10.2015 проти позову заперечували. Відповідачем, зокрема, зазначено, що до 28 лютого 2015 року вони з позивачкою та дитиною проживали однією сім'єю в будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить його батьку - [PERSON] Їхня донька проживала в цьому будинку від дня свого народження. А його мати - [PERSON] майже від дня народження здійснювала догляд за дитиною. 28 лютого 2015 року [PERSON], під впливом своїх батьків, які неприязно до нього ставляться, покинули місце їх спільного проживання, забрала свої особисті речі та переїхала проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Крім того, батьки позивачки стали провокувати його на скандали та стали все робити для того, щоб грубо перешкоджати його спілкуванню з дитиною. Під час його візитів до дитини, вони повідомляли йому, що дитини немає вдома, або що дитина не може з ним зустрітись з якихось інших причин. Налаштовували дитину проти нього, повідомляючи їй про нього якісь неправдиві негативні факти та обставини. Нерідко не приймали від нього їжу та солодощі, які він приносив для дитини. 02 липня 2015 року дружина повідомила його телефоном, що разом з дитиною виїжджає з м. Києва, але куди вони їдуть вона йому не повідомила. Він прикладав зусилля, щоб довідатись де знаходиться його дитина, але отримати будь-яку інформацію з цього приводу від дружини, чи її батьків він не міг, оскільки на контакт з ним з цього приводу вони не йшли. Саме тому, вважаючи, що такою неправомірною поведінкою [PERSON] та її батьків грубо порушують його батьківські права та права його дитини, яка має право і повинна постійно спілкуватись зі своїм батьком, він змушений був 08 липня 2015 року звернутись з заявою до органу опіки та піклування Києво-Святошинського району, Київської області про грубе порушення його батьківських прав. Після його звернення до органу опіки та піклування позивачка стала давати йому дитину для спілкування за місцем його фактичного проживання. Однак, кожного разу, коли він з'являвся за дитиною, батьки позивачки демонстрували йому свою неприязнь та провокували його на скандали. А коли наставав час повертати дитину матері, дочка плакала та просила його не відвозити її в будинок, де проживає родина [PERSON], обнімала його та говорила, що не хоче з ним розлучатись. Зазначає, що кожного разу таке розставання супроводжувалось психологічною травмою і для нього і для дитини, і для його батьків. Розуміючи, що дитині некомфортно перебувати в родині [PERSON] та виходячи лише з інтересів дитини, 24 серпня 2015 року він зателефонував позивачці та попросив позивачку повернутись до нього та до дитини і повідомив, що дитина залишається проживати разом з ним. Він не тільки не перешкоджав матері спілкуватись з дитиною, а весь час умовляю її повернутись та проживати разом з дитиною, однак досягнути взаємопорозуміння з відповідачкою йому так і не вдалося. З наведених підстав відповідач та його представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] В судове засідання 08.12.2015 відповідач та його представник [PERSON] не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 08.12.2015 відповідачем через канцелярію суду подано заяву про оголошення у справі перерви у зв'язку з хворобою представника. Між тим, враховуючи, що доказів на підтвердження поважності причини неявки представника відповідача у судове засідання до даної заяви не додано, так само як не надано доказів поважності причини неявки у судове засідання самого відповідача, з урахуванням обставин справи, зокрема того, що відповідач до початку розгляду справи по суті заявив про всі наявні у нього докази на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивачки, дав в суді усні пояснення, судом були допитані свідки з боку відповідача, суд,

Outcome: approved