Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

27 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білопільської міської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 лютого 2016 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Чайковського, 39 (попередня нумерація №33), які він побудував у 1972 році. За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадщину після померлого прийняла його дружина [PERSON] Остання померла 30 травня 2017 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями нотаріус відмовила у звязку з тим, що за життя померлі не зареєстрували вказане домоволодіння у відповідних державних органах та не отримали правовстановлюючих документів на нього. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить суд задовольнити її позов. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився, міський голова [PERSON] направив суду листа про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні. Третя особа- приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання також не зявилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 лютого 2016 року помер чоловік [PERSON] [PERSON] (а. с. 5-7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Як вбачається з договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти включно, посвідченого 28 вересня 1966 року нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №1729, [PERSON] на підставі рішення виконкому міської Ради депутатів робітників №227 від 30 серпня 1966 року про відвід земельної ділянки на праві безстрокового користування надано земельну ділянку №33 по вул. Чайковського у м. Білопілля загальною площею 600 кв. м. згідно плану земельної ділянки (а. с. 15-16). 07 вересня 1966 року відділом комунального господарства виконкому Білопільської міської ради депутатів робітників [PERSON] надано дозвіл на здійснення робіт будівельних робіт зі строком закінчення робіт 30 серпня 1969 року. Того ж для затверджено акт про відведення в натурі земельної ділянки загальною площею 600 кв. м. по вул. Чайковського, 33 у м. Білопілля та передачу [PERSON] (а .с. 13-14). До дня смерті [PERSON] право власності на вказане вище домоволодіння не зареєстрував. Згідно з довідкою КП\~«Сумське міське бюро технічної інвентаризації» філіал\~«Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» від 19 жовтня 2018 року №1013\~домоволодіння за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Чайковського, 39 (колишня адреса м. Білопілля. вул. Чайковського, 33) ні за ким не зареєстровано. Інвентаризаційна справа №5304 на інвентарному обліку з 12 березня 1982 року по замовленню [PERSON] (а. с. 20). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради №212 від 21 листопада 2018 року уточнено адресу розташування житлового будинку по колишній адресі - вул. Чайковського, 33 у м. Білопілля на буд. Чайковського, 39 у м. Білопілля у звязку з проведенням уточнень наявного житлового фонду філіалом «Білопільська ГВД» КП «Сумське МБТІ» (а. с. 24). Як вбачається з довідки Білопільської міської ради від 06 листопада 2018 року, наданої за даними будинкової книги, [PERSON] на день смерті 12 лютого 2016 року був зареєстрований [INFO] разом з [PERSON] (а. с. 21). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 12 лютого 2016 року не заведена (а. с. 40). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину після чоловіка [PERSON], який помер 12 лютого 2018 року. 30 травня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на майно, яке вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Згідно з довідкою виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області від 06 листопада 2018 року, наданою за записами будинкової книги, [PERSON] на день смерті 30 травня 2017 року проживала та була зареєстрована одна за адресою: Сумська область, м. Білопілля,вул. Чайковського, буд. 39 (а. с. 22). За життя [PERSON] склала заповіт, який 26 травня 2016 року посвідчено приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №340, яким [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 8). Як вбачається зі спадкової справи, 26 жовтня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї [PERSON], яка померла 30 травня 2018 року (а. с. 43). На даний час [PERSON] має намір оформити свої спадкові права на вказаний вище будинок, що залишився після смерті [PERSON], однак внаслідок того, що право власності на вказаний будинок не зареєструване у відповідних державних органах, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі (а. с. 26). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ч. 2 ст. 1236 ЦК України \~заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. На час побудови спірного домоволодіння діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Згідно з довідкою №43 від 30 жовтня 2018 року та висновком начальника КП "Білопільське районне архітектурно-планувальне бюро" від 30 жовтня 2018 року, житловий будинок в м. Білопілля по вул. Чайковського, 39 зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм та правил. Житловий будинок і надвірні будівлі знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за нею право власності на домоволодіння №39, яке розташоване по вулиці Чайковського у м. Білопілля Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved