Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

28.08.2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на мою користь неустойку (пеню) за несплачені аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 688,52 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12.05.2007 року по 13.01.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, яка проживає разом зі матір`ю та постійно потребує догляду та матеріальних витрат тощо. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дочка буде проживати з позивачем. На сьогоднішній день дитині 12 років, свого батька вона не бачить, не відчуває жодного батьківського піклування та любові. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у цивільній справі №2-1360/11 від 13 січня 2011 року, яке набрало законної сили, було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на мою користь аліментів на утримання нашої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Відповідно розрахунку Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 01.07.2019 року, розмір заборгованості відповідача по аліментах станом на 01.07.2019 становить 46 885,25 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.09.2020 року призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 10.09.2020 року позивач [PERSON] подала через канцелярію суду заяву, в якій просить залишити без розгляду вимогу про стягнення з [PERSON] пені за несплату аліментів. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги в про позбавлення батьківських прав підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовну вимогу в частині позбавлення батьківських прав визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги в про позбавлення батьківських прав підтримує. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.07.2008 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира № 2-1258/11 від 13.01.2011 року вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] та неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити на подальше проживання при матері. Згідно копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище - [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира № 2-1360/11 від 13.01.2011 року та копією дубліката виконавчого листа № 2-1360/11, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.11.2010 року та до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, розмір заборгованості відповідача [PERSON] по аліментах станом на 01.07.2019 року становить 46 885,25 грн. В матеріалах справи міститься копія нотаріально завіреної заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Козовою Ю.Ю. В заяві зазначено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , та цією заявою не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Звертатися до суду з питання поновлення своїх батьківських прав на свою дочку не буде. Суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивач подала до суду заяву про залишення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] пені за несплату аліментів без розгляду. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітньої, суд вважає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню та залишаю без розгляду вимогу про стягнення пені за несплату аліментів. При подачі позову до суду, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. згідно квитанції № 0.0.1816977144.1 від 27.08.2020 року. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved