Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 листопада 2001 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №026515, про що свідчить відповідь відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.02.2018. 04 листопада 1991 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Пархомівською сільською радою Краснокутського району Харківської області згідно якого все своє майно заповідала позивачеві. Позивач має намір успадкувати майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], однак прийняти його в нотаріальному порядку не надається можливим, оскільки в первинних документах, які необхідні для прийняття спадщини маються розбіжності в імені спадкодавця [PERSON], а саме: у свідоцтві про смерть її прізвище вказано «Мисік Марія Федорівна», а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ХР №026515 її прізвище вказано «Мисик Марія Федорівна», що вважається невірним. Окрім цього, в заповіті [PERSON] від 04.11.1991 року прізвище позивача також зазначено невірно як «Мисік», натомість згідно паспорта громадянина України МН №999232 позивача прізвище «Мисик». На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті його матері в звязку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає: поновити йому термін звернення до суду з позовом, встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати за ним право на земельну частку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та проти позову не заперечували. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 02 листопада 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №309290 виданого 12 листопада 2001 року виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №026515 [PERSON] мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», що підтверджується відповіддю відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.02.2018року М-33/0-0.23,25-30/145-18, з якої вбачається, що гр. [PERSON] була включена до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Україна» Пархомівської сільської ради серії ХР 18-00-000225 від 13 листопада 1995 року. [PERSON] 26 серпня 1996 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ХР №026515 по КСП «Україна» Пархомівської сільської ради про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай зроблено запис №698. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №026515. За змістом ст. ст. 1, 9 Закону України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п. п. 5-6 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно ст. 534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. \~ \~ \~ \~ По Пархомівській сільській раді Краснокутського району Харківської зареєстрований заповіт від 04 листопада 1991 року за реєстром №170, згідно якого [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований, про що свідчить відмітка в заповіті. Згідно статті 524ЦК Української РСР ( Підстави спадкоємства.) Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Син заповідачки [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], про що свідчить витребувана копія спадкової справи з Краснокутської нотаріальної контори заведеної після померлої [PERSON] 02 листопада 2001року № 96/2002 рік. \~ \~ \~ \~Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.04.2019 року надана Краснокутською нотаріальною конторою. Позивач [PERSON] не може успадкувати майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], в нотаріальному порядку, оскільки в первинних документах, які необхідні для прийняття спадщини маються розбіжності в імені спадкодавця [PERSON], а саме: у свідоцтві про смерть її прізвище вказано «Мисік Марія Федорівна», а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ХР №026515 її прізвище вказано «Мисик Марія Федорівна», що вважається невірним. Окрім цього, в заповіті [PERSON] від 04.11.1991 року прізвище позивача також зазначено невірно як «Мисік», натомість згідно паспорта громадянина України МН №999232 його прізвище «Мисик». Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті його матері [PERSON], до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай). У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~\~ Крім того,\~[PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. \~ \~\~\~ \~\~\~\~\~\~Таким чином,\~враховуючи ті\~обставини,\~що позивач\~надав суду\~достатньо доказів,\~які підтверджують\~позов,\~суд вважає, що [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON], має законне право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved