Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] 01.07.2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований відповідачка [PERSON] , який є братом позивачки. Вона стверджує, що відповідач добровільно залишив місце своєї реєстрації, з 2011 року він в квартирі не проживає, його речі відсутні. Вирішити дане питання мирним шляхом не можливо, оскільки відповідач не спілкується з позивачем. Реєстрація відповідача у квартирі впливає на розмір витрат на оплату комунальних послуг. За таких обставин просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.07.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.Сторонам надано термін на подачу заяв по суті спору. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк не подав відзиву проти позову. Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.2018 року, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-63, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 12.01.2018, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] [INFO] з 17.05.2006 року і по теперішній час зареєстрований за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Згідно Акту опитування сусідів від 17.06.2020 року складеного [PERSON] (прож. - [ADDRESS] ), [PERSON] (прож. - [ADDRESS] ), [PERSON] (прож. - [ADDRESS] ) та посвідченого головою комітету самоорганізації носалення мікрорайону «Дніпровський» Здоровенко Л.П., - за адресою [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2011 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі протягом дев`яти років, його речі в квартирі відсутні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд, оцінивши надані докази приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не є членом сім`ї власника житла, не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою - [ADDRESS] з 2011 року, не користується цим житлом та не сплачує за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу порушує право позивача на реалізацію нею пільг по сплаті витрат, пов`язаних з утриманням житла. Договір найму житла між власником житлового будинку та відповідачем [PERSON] відсутній. Відомості про поважність причин такого тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації у суду відсутні. Відповідач [PERSON] не надав суду будь-яких заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували такі заперечення. За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved