Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

20 травня 2015 року Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до АБ «Укргазбанк» (справа №592/1809/15-ц). 09 липня 2015 року Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено додаткове рішення у цій справі, яким визнано недійсним договір іпотеки №179/08-ІФ від 24.04.2008 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], посвідчений 24.04.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] та додатковий договір №1 від 01.09.2009 року до договору іпотеки №179/08-ІФ від 24.04.2008 року, посвідчений 01.09.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] АБ «Укргазбанк» подано заяву про накладення арешту на майно відповідно до ч.5 ст.1057-1 ЦК України, а саме накладення арешту на майно [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка перебуває в заставі АБ «Укргазбанк». Представник ПАТ АБ "Укргазбанк" просить суд ухвалити додаткове рішення, яким накласти арешт на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник АБ «Укргазбанк» заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав з зазначених підстав, додатково пояснивши, що під час розгляду справи судом першої інстанції не був накладений арешт на квартиру відповідно до поданої заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» від 18.05.2015 року. В подальшому ПАТ АБ «Укргазбанк» подав заяву від 23.07.2015 року про ухвалення додаткового рішення у справі щодо накладення арешту на квартиру відповідно до ч.5 ст.1057-1 ЦК України. В судовому засіданні [PERSON] заперечував проти задоволення заяви, пояснивши, що цивільні правовідносини між сторонами виникли 24.04.2008 року у звязку з укладанням між ними договору іпотеки. Стаття 1057-1 ЦК України, яку АБ «Укргазбанк» просить застосувати що спірних правовідносин, внесена до Цивільного кодексу України на основі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань» від 02.10.2012 року. Цей закон набрав чинності 04.11.2012 року. На час укладення спірного договору іпотеки та додаткового договору до нього Цивільний кодекс не передбачав правових наслідків недійсності кредитного договору у вигляді накладення арешту на майно, яке було предметом застави. Стаття 1057-1 ЦК України не може застосовуватися при вирішенні спору про визнання недійсним спірного іпотечного договору, укладеного 24.04.2008 року. Укладений між сторонами кредитний договір не визнаний судом недійсним, а тому підстави для застосування правових наслідків недійсності кредитного договору, що передбачені ч.2 ст.1057-1 ЦК України, відсутні. Підстави для задоволення заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» від 18.05.2015 року про накладення арешту на квартиру та для задоволення заяви банку від 23.07.2015 року про ухвалення додаткового рішення у справі відсутні. Просить постановити додаткове рішення, яким відмовити ПАТ АБ «Укргазбанк» у задоволенні заяви від 18.05.2015 року про накладання арешту на квартиру та у задоволенні заяви від 23.05.2015 року про ухвалення додаткового рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення представника АБ «Укргазбанк», позивача [PERSON], перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що підлягає задоволенню заява ПАТ АБ «Укргазбанк» про ухвалення додаткового рішення про застосування наслідків недійсності договору іпотеки, з таких підстав: Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому просив визнати недійсними кредитний договір від 24.04.2008 року №184/08-ЖКПФ, додатковий договір №3 від 01.09.2009 року до кредитного договору, договір іпотеки №179/08-ІФ від 24.04.2008 року, додатковий договір №1 від 01.09.2009 року до договору іпотеки №179/08-ІФ від 24.04.2008 року, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження та заборону, зобовязати сторони повернути в натурі отримане на виконання угод за кредитним договором. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.05.2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.81 т.1). Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.07.2015 року визнано недійсними договір іпотеки №179/08-ІФ від 24.04.2008 року, укладений між банком та позивачем, та додатковий договір №1 від 01.09.2009 року до договору іпотеки (а.с.112 т.1). Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.05.2015 року та додаткове рішення від 09.07.2015 року набрали законної сили 02.09.2015 року (а.с.160 т.1). 23 липня 2015 року представник банку звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив накласти арешт на належну позивачу квартиру [ADDRESS] (а.с.173 т.1), яку обгрунтовув тим, що Ковпаківським районним судом м.Суми питання щодо застосування наслідків недійсності договору, передбачених ст.1057-1 ЦК України, яке ставилося у заяві від 18.05.2015 року (а.с.47 т.1), не було вирішено. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 08.10.2015 року у задоволенні заяви банку про ухвалення додаткового рішення відмовлено, але ухвалою апеляційного суду від 12.11.2015 року ухвала Ковпаківського районного суду м.Суми скасована, а питання про ухвалення додаткового рішення передане на новий розгляд. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.12.2015 року відмовлено банку в ухваленні додаткового рішення про накладення арешту на квартиру в порядку ст.1057-1 ЦК України, проте 24.02.2016 року апеляційним судом ця ухвала скасована. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.03.2016 року накладено арешт на квартиру №47 в будинку №211-Б в м.Суми відповідно до ст.152 ЦПК України, тобто в порядку забезпечення позову. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2016 року ухвала Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.03.2016 року була скасована і питання щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.58-59 т.2). Зокрема, в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2016 року було зазначено, що питання про накладення арешту на квартиру, не може бути розглянуто в порядку забезпечення позову, оскільки у справі відбувся розгляд справи по суті та ухвалено рішення. А також в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2016 року наголошено на тому, що вирішуючи питання щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки, передбачених ч.5 ст.1057-1 ЦК України, суд першої інстанції мав виходити з положень ст.220 ЦПК України, тобто ухвалити додаткове рішення, а не забезпечити позов. Згідно з ч.5 ст.1057-1 ЦК України визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Отже, оскільки судом першої інстанції вирішена справа про визнання недійсними укладених договорів по суті, судом апеляційної інстанції на новий розгляд за ухвалою суду від 14.04.2016 року передано питання щодо застосування наслідків недійсності договору іпотеки, відповідно при вирішенні цього питання суд виходить з положень ст.220 ЦПК України щодо ухвалення додаткового рішення у справі, а не розглядає питання щодо накладення арешту на майно відповідно до заяви банку від 18.05.2015 року. Стаття 1057-1 ЦК України набрала чинності у листопаді 2012 року. Зі змісту ст.1057-1 ЦК України вбачається, що ця стаття застосовується при правовідносинах, які виникають під час розгляду лише в судовому порядку спору щодо визнання недійсним кредитного договору, договору застави, який забезпечував виконання зобовязань позичальником за кредитним договором, а не лише до договорів, які були укладені до 04.11.2012 року. Згідно з ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Частина 5 ст.1057-1 ЦК України застосовується у тому випадку, коли суд визнає недійсним договір застави, частина 5 цієї статті носить імперативний характер та зобовязує суд при вирішенні питання про недійсність договору застави у випадку звернення кредитодавця з заявою накласти арешт на майно, яке було предметом застави. Норма ч.5 ст.1057-1 ЦК України поширюється на договори застави, укладені, як до, так і після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань» від 02.10.2012 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати. Отже, оскільки при вирішенні справи по суті судом не було ухвалено рішення стосовно застосування наслідків недійсності договору іпотеки, суд вважає необхідним в порядку ст.220 ЦПК України ухвалити додаткове рішення, яким накласти арешт на квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON].

Outcome: approved