Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

17 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з заявою, в якій просить встановити факт, що шлюб між ним та [PERSON] був розірваний 19 липня 1999 року у м. Харцизьк Донецької області, Україна. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що 01.11.1997 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], який був зареєстрований відділом ДРАЦС м. Харцизьк, Донецької області. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 19.07.1999 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу заявник був змушений переїхати проживати до м. Новомосковська Дніпропетровської області, де проживає по теперішній час. Колишня дружина заявника отримала рішення суду, звернулася до відділу ДРАЦС та зареєструвала розірвання шлюбу. Заявник копію вказаного рішення суду не отримував. На сьогоднішній день у заявника виникла необхідність зареєструвати розірвання шлюбу, однак звернувшись до Новомосковського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з відповідною заявою, заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації розірвання шлюбу, у зв'язку з відсутністю необхідного документу для проведення такої реєстрації, а саме рішення суду, про що видано відповідний лист від 11.12.2018 року. Таким чином, отримати копію рішення Харцизького міського суду Донецької області від 19 липня 1999 року про розірвання шлюбу заявник позбавлений можливості, оскільки м. Харцизьк на сьогодні є окупованою територією України, тому змушений звернутися до суду із даною заявою. Ухвалою суду від 12 грудня 2018 року у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання заявник не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Судом встановлено, що 01 листопада 1997 року у м. Харцизьку Донецької області [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], прізвище дружині після реєстрації шлюбу присвоєне - [PERSON], актовий запис №507, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 04.01.2019 року (а.с.18), а також відмітка щодо сімейного стану у паспорті громадянина України, виданого на ім'я заявника (а.с.6). [PERSON] з липня 2003 року і по теперішній час зареєстрований та фактично проживає у м. Новомосковську Дніпропетровської області, що стверджується відмітками у його паспорті (а.с.7). Судом встановлено, що 11.12.2018 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заявнику відмовлено у вчиненні державної реєстрації розірвання шлюбу на підставі поданого ним рішення Харцизького міського суду Донецької області про розірвання шлюбу від 19.07.1999 року (а.с.10). З поданої до суду ксерокопії вказаного рішення вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 19 липня 1999 року Харцизьким міським суду Донецької області (а.с.9). Як зазначає у своїй заяві [PERSON] отримати належним чином засвідчену копію рішення від 19.07.1999 року, яке набрало законної сили, заявник позбавлений можливості, оскільки м. Харцизьк на сьогодні є окупованою територією України. Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються не законними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону, у разі порушення його положень державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та керуються нормами міжнародного права з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності рішення суду про розірвання шлюбу, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану, в тому числі, є рішення суду про встановлення факту розірвання шлюбу. Суд вважає доведеним те, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації заявником своїх прав, і в іншому, окрім судового, порядку реалізувати вказане право він не має можливості, у зв'язку із чим, оцінюючи в сукупності надані заявником докази, суд вважає за можливе задовольнити заяву та встановити факту розірвання шлюбу. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник. Таким доказом, крім перелічених вище, є Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 19.01.2019 року, у відповідності до якого у Реєстрі містяться відомості про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], про що 15.08.2000 року Реєстраційною службою Харцизького міського управління юстиції Донецької області складено актовий запис № 366 (а.с.15-16). З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована, в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявник, а тому вимогу про встановлення факту, що заявлена слід задовольнити, встановивши факт, що шлюб між заявником та [PERSON] був розірваний 19 липня 1999 року, місце розірвання шлюбу - м. Харцизьк Донецької області, Україна, що надасть можливість заявнику зареєструвати у відповідному державному органі України відомості про розірвання шлюбу. У відповідності до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є лише підставою для одержання зазначених документів. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved