Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому було уточнено. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 10.09.2003 року помер чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1999 року. Договір був укладений на товарній біржі «Українська товарна біржа». Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі по справі. Вони звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру не відповідають вимогам чинного законодавства. Позивачі просять\~визнати дійсним\~договір купівлі-продажу,\~укладений на\~товарній біржі\~«Українська товарна\~біржа»,\~реєстраційний номер:\~41995,\~щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Визначити для [PERSON] та [PERSON], померлого 10.09.2003 року, частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], визнавши що [PERSON] належить та [PERSON] за життя належало право власності на 1 / 2 частину вказаної квартири кожному. Визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 1 / 4 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10.09.2003 року. Визнати за [PERSON] право власності на 1 / 4 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10.09.2003 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, кожна окремо, в повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином через Оголошення про виклик до суду, розміщеного на офіційному сайті Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за веб адресою: https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/392. Представник третьої особи товарної біржи «Українська товарна біржа» у судове засідання не зявився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 10.09.2003 року помер [PERSON], який приходився чоловіком [PERSON] та відповідно батьком [PERSON] (а.с. 14, 15, 16 - копія свідоцтва про смерть, про народження, про укладення шлюбу). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира належала на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON], а саме на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1999 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, 62/6, у [PERSON], яка належала останній на праві власності. Даний договір купівлі-продажу було укладено на товарній біржі «Українська товарна біржа» та на підставі ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 12, 13 - копії договору, реєстраційного посвідчення). Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13 - копія реєстраційного посвідчення). [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 12.09.2018 року нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на майно не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 11 копія постанови). Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного\~кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст.\~1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1270\~Цивільного кодексу\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. ст. 370, 372 ч. 2 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст.\~334\~ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до п. 13 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~06.11.2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст.\~220\~ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Отже, суд вважає встановленим, що між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з другого боку, мав місце договір купівлі-продажу квартири, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований товарною біржею «Українська товарна біржа» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації».\~Обидві сторони\~умови договору\~виконали,\~однак нотаріально\~його не\~посвідчили,\~оскільки,\~оформляючи його\~на товарній\~біржі,\~були ознайомлені\~із застереженням\~у договорі\~про те,\~що нотаріальному\~посвідченню він\~не підлягає.\~Тому суд\~вважає,\~що є\~підстави для\~визнання його\~дійсним.\~Як наслідок,\~суд вважає\~можливимвизнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на дану квартиру та визначити їх частки у спільній сумісній власності по 1 / 2 частці за кожним. Та визнати за [PERSON] та [PERSON], за кожною окремо, право власності на 1 / 4 частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивачів не існує. Тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved