Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

26.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, мотивуючи свої вимоги наступним, він народився [INFO] року, його батьками були [PERSON] і [PERSON]. 15.12.1976 року Тульчинською пересувною механізованою колоною №48 (ПМК-48) на його ім'я була оформлена трудова книжка. Але при заповненні трудової книжки працівниками-відділу кадрів було допущено помилку унаписанні його по-батькові і було записано - «[PERSON]» (на російській мові), хоча правильно його по-батькові повинно було бути записано - «[PERSON]». На допущену помилку він через молодий вік не звернув уваги і не надав цьому жодного значення. В даний час він звернувся до управління ПФУ в Тульчинському районі з заявою про оформлення пенсії. Але в зв'язку з допущеною помилкою в написанні його по-батькові при видачі трудової книжки заявник не може підтвердити, що трудова книжка, видана 15.12.1976 року на ім'я [PERSON] дійсно належить йому, і таким чином, не може підтвердити наявність необхідного трудового стажу. Звернутись за виправленням допущеної помилки в установу, яка видавала документ, заявник не може, так як Тульчинської ПМК-48 в даний час уже не існує. Встановлення юридичного факту належності документу йому необхідно для оформлення своїх пенсійних прав, а тому він звернувся до суду з даною заявою. Просить встановити юридичний факт, що трудова книжка дійсно належить йому. Заявник в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності заяву підтримує, на її задоволенні наполягає. Заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України у Тульчинського району Вінницької області надала суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд, оглянувши матеріали справи, встановив: Згідно з копією паспорта заявник значиться як [PERSON], [INFO] (а.с.3), вказані обставини також підтверджуються копією картки фізичної особи-платника податків (а.с.4), копією військового квита (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження заявник записаний як [PERSON], [INFO] (а.с.5), його батьком вказаний [PERSON]. Як вказано в копії трудової книжки [NUMBER] від 10.05.1988 року, вона заповнена російською мовою і видана на ім'я [PERSON] ([PERSON]) (а.с.10). За іншою трудовою книжкою від 15.12.1976 року, вона заповнена російською мовою на ім'я [PERSON] ([PERSON]) (а.с.7), що на думку суду є помилковим. На підставі ст. 256 п.6 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище , ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи , зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений заявником залишити за стороною. На підставі викладеного,

Outcome: approved