Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

29.12.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.05.2018 року по день винесення рішення. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 01 жовтня 2014 року по 05 червня 2015 року, позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинної сировиною на посаді заступника начальника відділу договірної та претензійно - позовної роботи юридичного департаменту підприємства. В день звільнення позивача, йому не було добровільно виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 6208,07 грн. за травень 2015 року, 870,00 грн. за червень 2015 року, вихідну допомогу у розмірі 7184,19 грн., та компенсацію за відпустку у розмірі 6337,80 грн. Відповідно до довідки Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною від 08 липня 2016 строку, заборгованість з оплати праці складає 17000,00 грн., середньоденна заробітна плата позивача складає 368,42 грн. Позивач зазначає, що 30 грудня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 17000,00 грн. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною про стягнення заробітної плати, компенсації за не використану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково та стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки виплат у сумі 169104,78 грн.. крім того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено, стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинної сировиною на користь позивача 99473,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07.04.2017 року по 11.05.2018 року. [PERSON] зазначає, що, оскільки на момент звернення з цим позовом до суду розрахунок з позивачем не проведено, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.05.2018 року по день винесення рішення. Ухвалою суду від 09.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами повернулась до суду «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року наказом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною №345к від 24.12.2013 року [PERSON] прийнято на посаду головного фахівця відділу договірної та претензійно-позовної роботи юридичного департаменту Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, з посадовим окладом 3600,00 грн. на місяць. Наказом від 01.10.2014 року №259к [PERSON] переведено за його згодою на посаду заступника начальника відділу договірної та претензійно-позовної роботи юридичного департаменту Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. 05 червня 2015 року наказом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною №184-к [PERSON] звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до довідки про заробітну плату №09/345 від 08 липня 2016 року заборгованість з оплати праці ДП «Укрекоресурси» перед [PERSON] складає 17 000,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає 368,42 грн. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплат у сумі 169 104, 78 грн. (без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). На виконання вказаного рішення суду Дніпровським районним в м. Києві відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №54070522 щодо стягнення з ДП «Укрекоресурси» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 169 104,78 грн.. Як убачається з інформації про виконавче провадження, станом на 16.12.2018 року рішення суду не виконано. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року, позов [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено. Стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиноюна користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 квітня 2017 року по 11 травня 2018 року у розмірі 99 473 (дев'яносто дев'ять тисяч чотириста сімдесят три) грн. 40 коп. без врахування податків й інших обов'язкових платежів. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачає виплату середнього заробітку за час затримки виплат, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини, відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата». Розрахунок середньоденної заробітної плати визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Відповідно до даних довідки про заробітну плату Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною № 09/345 від 08 липня 2016 року розмір середньої заробітної плати [PERSON] складає 368,42 грн. Позивач просить про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 12 травня 2018 року (з наступного дня після ухвалення Дніпровським районним судом м. Києва заочного рішення) по день ухвалення судом рішення у даній справі, тобто до 13 березня 2019 року. За період з 12.05.2018 року по 13.03.2019 року кількість робочих днів становить 210. Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті [PERSON] складає 77 368,20 грн. (368,42 грн. х 210 днів). Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами, як вторинною сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплат за період з 11 травня 2018 року по 13 березня 2019 року у сумі 77368 грн. 20 коп. (без врахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). На підставі викладеного,

Outcome: approved