Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

30 грудня 2015 року до суду із позовною заявою звернулася [PERSON], відповідно до вимог якої просить суд розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 16 січня 2012 року, Великомостівською міською радою, Сокальського району Львівської області, актовий запис №01, оскільки шлюб виявився невдалим з огляду на діаметральну протилежність поглядів сторін та стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 50% із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до його повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що із відповідачем на протязі останнього часу, не підтримує шлюбних відносин та не спілкується, тому просить розірвати шлюб. Під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народився син [PERSON], матеріальної допомоги на утримання якого [PERSON] у добровільному порядку не надає, і про сплату аліментів домовитись не вдається, тому змушена була звернутись до суду. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 50% із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до його повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надавши в адресу суду письмову заяву, розгляд справи здійснювати без її участі та на задоволенні позову настоює. Окрім цього, після розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй прізвище "[PERSON]" (а.с.17). Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву, розгляд справи проводити без його участі, щодо розірвання шлюбу не заперечує, а в частині стягнення аліментів - може сплачувати в розмірі 1/4 із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (а.с.36-39). Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Судом встановлено, що позивачка та відповідач на протязі останнього часу, не підтримують шлюбних відносин та не спілкуються, щодо утримання дитини, відповідач достатньої матеріальної допомоги не надає, відповідно суд приходить до висновку, що спільних інтересів між ними не має. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивачка з відповідачем не мають наміру підтримувати шлюбні відносини, до примирення, а відповідно до порозуміння сторони не дійшли, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам ініціатора позову. Приймаючи до уваги вищевказане, суд приходить до висновку, що при такій ситуації, яка склалася на останній час, позивачка правомірно визнає, що зберігати сім'ю не має резону, а тому позовна вимога щодо розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Також, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.4), який проживає із позивачкою та перебувають на її утриманні(а.с.5). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоров'я, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір таких на думку суду, підлягає до зменшення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved