Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просять визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], як за членом колишнього колгоспного двору; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], як за членом колишнього колгоспного двору. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], територіальної громади в особі Анисівської сільської ради Чернігівського району та області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], з яких на 1/4 частину житлового будинку як за членом колишнього колгоспного двору та на 1/4 частину - впорядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], котрий помер [INFO]. У судовому засіданні сторони відсутні. Від представника позивача за надійшла суду заява про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову не заперчує. Представник відповідача Анисівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільради, зазначивши, що позовні вимоги позовів визнають. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що не заперечує проти задоволення первісного позову та підтримує зустрічний позов. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 « Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України Про власність 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого була [PERSON], яка володіє будинком, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 жовтня 1990 року. Членами колгоспного двору були: чоловік [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON], які станом на 01 липня 1990 року проживали та були зареєстровані в даному будинку, що підтверджується довідкою Анисівської сільської ради № 712 від 03 жовтня 2014 року. Таким чином, незважаючи на той факт, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане [PERSON], всі члени колгоспного двору мали рівні частки житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/4 частині. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина. Як вбачається з копії спадкової справи Чернігівської районного державної нотаріальної контори, відкрита спадкова справа № 1064/2008 після померлого [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON]. Із заявою про відмову від спадщини звернулась [PERSON] Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, виходячи з наведеного, позивачі як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності.

Outcome: approved