Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

24.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, обґрунтовуючи вимоги тим, що 04.07.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про споживчий кредит №331/0262. Відповідно до п.п. 4.2.1, 4.2.2. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим договором. При виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Згідно п.2.1 Кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 54300,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом не пізніше 03.07.2024 року в розмірі 56% річних. Позичальник свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором не виконав, станом на 04.12.2019 року заборгованість відповідача перед банком становить 47040,18 грн., а саме: 39535,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 6070,98 грн. - проценти за користування кредитом; 1084,73 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 222,47 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 105,13 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 21,71 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування; 0,16 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 47040,18 грн. та судові витрати по справі у сумі 1921, 00 грн. Позивачем надано заяву про розгляд справи у відсутності представника, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №331/0262 від 04.07.2018 року (а.с.14-24), відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 54300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 56 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.11.2023 року (п.п..2.2, 2.4.1). Відповідно до п.п. 4.2.1, 4.2.2. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим договором. При виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитним та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості [PERSON] перед філією Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №331/0262 від 04.07.2018 року, станом на 04.12.2019 року, позичальник має заборгованість у сумі 47040,18 грн., яка складається із: 39535,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 6070,98 грн. - проценти за користування кредитом; 1084,73 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 222,47 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 105,13 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 21,71 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування; 0,16 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування (а.с.10-13). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно зі ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору №331/0262 від 04.07.2018 року, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", розмір заборгованості підтверджений документально, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладено, ст.ст. 526, 527, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved