Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізину недійсним та застосування наслідків недійсності договору, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що 06 жовтня 2016 року між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір фінансового лізингу № 0012, відповідно до якого предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб ZAZ Lanos Lux. Оскільки при укладенні цього договору була порушена нотаріальна форма договору та приписи Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати недійсним (нікчемним) договір фінансового лізингу № 0012, який укладений 06 жовтня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсності (нікчемності) правочину, шляхом повернення сторін до первісного стану і стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна», сплачених [PERSON] коштів у сумі 14\~490 гривень. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Тому суд у відповідності до\~ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № 0012, відповідно до якого предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб ZAZ Lanos Lux. Згідно до п 12.1 зазначеного договору, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% (вісімдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% (двадцять відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Згідно п 12.2 вказаного договору, лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 10 % від суми сплаченого авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 (тридцяти) банківський днів з моменту отримання від лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. Встановлено, що договір фінансового лізингу № 0012 від 06.10.2016 р. був розірваний з 17.02.2017 р. на підставі заяви позивача вх. № 179 від 17.02.2017 р. Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Отже, відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансові лізинги". Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб і однією із сторін якого є фізична особа повинен укладатися в обовязковій нотаріальній формі. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України у правовій позиції у справі за № 6-648цс16 від 18 січня 2017 року та у\~правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, які відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх субєктів владних повноважень та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору фінансового лізингу недійсним (нікчемним) є законним та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. ч. 4,5 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності (нікчемності) правочину шляхом повернення сторін до первісного стану і стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» сплачених [PERSON] коштів у сумі 14\~490 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання позивача на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є у даному випадку помилковим, оскільки ця стаття містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсним, але натомість, як було встановлено судом договір фінансового лізингу є нікчемним через недотримання нотаріальної форми укладення договору.

Outcome: approved