Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], яким просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 01.04.2017 року в розмірі 57904 грн. 00 грн. та пять відсотків річних в сумі 34 742 грн. 00 коп. Вказував, що 01.04.2017 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він надав у позику останньому грошові кошти в сумі\~ 2200 доларів США., Проте, відповідач ухиляється від виконання зобовязань з повернення грошових коштів позичених у позивача, в звязку з чим він має сплатити позивачу суму боргу та проценти за користування позичковими коштами. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву не скористався. 04 травня 2018 року Ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. 01.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 6\~000,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до 01.04.2018 р., за умовами повернення 5 % щомісячно від суми позики за період фактичного користування позикою до дня її повернення. Відповідно ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тобто не виконав своїх зобовязань. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно із положеннями ст.ст. 526, 530\~Цивільного кодексу\~України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Однак, позичальником за договором позики зобовязання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані, в звязку з чим на теперішній час він має заборгованість перед позивачем. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань, якщо інше не передбачене договором або законом. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про наявність у відповідача боргового зобовязання перед позивачем внаслідок укладення договору позики. Проте у встановлений в розписці строк та станом до теперішнього часу відповідач позику не повернув. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Подібна правова позиція висловлена також Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідача за договором позики складає 92 646 грн. 00 коп., з яких: заборгованість з повернення позики 57 904 грн. 00 коп., заборгованість з повернення процентів 37 742 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка у визначений договором позики строк свої зобовязання перед позикодавцем не виконав, в звязку з чим в не виникла заборгованість за основним боргом, а також по нарахованим відсоткам передбаченим договором позики за невиконання його умов. Дослідивши всі надані сторонами докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved