Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він з травня 2015 року за адресою: [ADDRESS] не проживає. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заява в якій вказав, що на позовних вимогах наполягає, просить справу розглядати у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та повідомленнями про виклик на сайті суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась. Ухвалою судді від 17 липня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому главою 11 розділом III ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.128, 130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру на жиле приміщення позивач основний наймач квартири [ADDRESS] жилою площею 37,27 кв.м. У квартирі зареєстровано четверо осіб: [PERSON] , основний квартиронаймач та члени сім`ї: сини [PERSON] і [PERSON] , дружина [PERSON] . Як вбачається з актів від 20 червня 2016 року, 03 березня 2020 року, 05 квітня 2020 року, 22 червня 2020 року, відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає з 21 травня 2015 року. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад шестимісячний строк, встановлений ст.71 ЖК України, перешкод в користуванні не чинилось, а тому такий втратив право користування нею. Вимог про стягнення з відповідача судових витрат позивач не заявив, а тому їх слід покласти на позивача.

Outcome: approved