Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

19.12.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. У позовній заяві та в наданій суду 26.02.2015р. заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони 28.11.2008р. зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з травня 2012р., коли сторони почали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що негативно впливало на подружні стосунки. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, просила врахувати, що дітей від цього шлюбу не має. Між тим, вона вагітна від іншого чоловіка, який визнав своє батьківство по відношенню до дитини, яка повинна народитися. На наданні строку на примирення позивачка не наполягала, просила шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надала відповідну заяву. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити собі прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 25.02.2015р. та 05.03.2015р. повторно не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 9, 17), а також шляхом вручення судових повісток та копії позову через директора КП ЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська Коваленко А.Н .(а.с. № 22, 23), що відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України є належним повідомленням, про причини неявки суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами та на підставі ст. 224 ЦПК України винести у справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Статтею 112 Кодексу визначено, що при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.11.2008р. у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 1061, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. № 4). Спільних дітей подружжя не має. Згідно свідоцтва про зміну імені, позивачка 30.12.2012р. змінила своє прізвище з „[PERSON]" на „[PERSON]" (а.с. № 5). Судом також встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з травня 2012р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі припинені майже три роки потому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, будь-яких заперечень до суду не надав, у подружжя дітей від цього шлюбу не має, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суду, судом враховано, що позивачка вагітна, станом на 19.01.2015р. термін вагітності становив 28 тижнів (а.с. № 7). Між тим, судом враховано, що батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а саме [PERSON]шляхом подачі заяви до суду від 30.01.2015р. (а.с. № 10,11), отже положення ч. 3 ст. 110 СК України дотримані. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved