Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

20 серпня 2019 року до Міловського районного суду Луганської області звернулась заявник [PERSON] з заявою, у якій просить встановити факт її перебування на утриманні її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у смт. Біле Лутугінського району Луганської області. Свої вимоги заявник мотивує тим, що 18 лютого 1980 року вона уклала шлюб з [PERSON] , в якому вони прожили разом все сумісне життя до самої його смерті, яка настала [INFO] . За час шлюбу вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Чоловік отримував пенсію у значно більшому розмірі ніж складала її пенсія. Таким чином, під час сумісного проживання вона знаходилась на утриманні свого чоловіка у зв`язку з тим, що розмір її пенсії є значно меншим ніж розмір пенсії, яку отримував за життя її чоловік. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом до існування. Таким чином, з метою оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника вона звернулась до суду з заявою і просить встановити факт її перебування на утриманні чоловіка [PERSON] за його життя. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала послалась на вище означені обставини а також пояснила, що в неї та у померлого чоловіка другий шлюб вона виховувала його двох дітей та своїх двох. Проживали разом у одному будинку він свій залишив де раніше проживав з батьками. Працював шахтарем а потім водієм після виходу на пенсію отримував пенсію яка більш чим вона зараз отримує. Представник від Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги [PERSON] підтримав заяву [PERSON] послався на вище означені обставини. Представник заінтересованої особи Біловодське об`єднане управління пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак було надано до суду клопотання, в якому просила розглядати справу без участі представника управління, заперечень не мала. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає у сусідах з заявником [PERSON] знає її померлого чоловіка . Родина [PERSON] проживає з нею у сусідах з 2005 року. По час смерті чоловіка заявник [PERSON] вела разом з ним сумісне господарство , отримували разом пенсії померлий чоловік отримував шахтарську пенсію яка була більш чим отримувала [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що вона знала родину [PERSON] з 1975 року, коли вони не були ще в шлюбі , заявник на той час працювала провідником на залізничному транспорті. Однак так сталось , що після смерті дружини [PERSON] він уклав шлюб з заявником. Вони разом виховували дітей як його так і її проживали разом у одному будинку. По виходу на пенсію він отримував шахтарську пенсію яка була більш чим у заявника. Свідок [PERSON] показала, що вона все своє життя прожила у смт. Білє Лутугінського району Луганської області знає [PERSON] який помер та його дружину. Проживали вони на однієї вулиці з нею. [PERSON] працював шахтарем вийшов на пенсію яку отримував більш чим його дружина. Вислухавши пояснення заявника дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 21.11.1983 року Біловською селищною радою Лутугінського району Ворошиловградської (Луганської) області, актовий запис № 8, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 02.1980 року, прізвище дружини після реєстрації одруження « [PERSON] ». (а.с. 5) Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 26.12.2002 року Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON] є громадянкою України, має реєстра цію за адресою: [ADDRESS] з 25.05.2007 року. (а.с. 4) Як слід з пенсійного посвідчення №1080393340 заявник [PERSON] є пенсіонером за віком,інвалідом 3-ї групи загального захворювання. (а.с.33) З копії паспорту померлого [PERSON] слід, що він при житті був громадянином України мав реєстрацію за місцем проживання [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 20.04.2018 року Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 35 [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у м. Лутугіне Лутугінського району Луганської області, Україна. (а.с. 6) Як слід з довідки від 03.04.2018 року за № 926-506711 Управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації заявник [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа її фактично місце проживання / перебування є [ADDRESS] , місце реєстрації [ADDRESS] .(а.с. 4) Відповідно до довідки № 384 від 06 вересня 2018 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, [PERSON] знаходиться на обліку і отримує пенсію за віком з серпня 2018 року у розмірі 1483.39 гривень щомісяця. (а.с. 7) З наданої кореспонденції заявником лист з Пенсійного фонду України на ім`я [PERSON] , та [PERSON] за місцем їх проживання у [ADDRESS] слід, що подружжя проживали в одному будинку. Згідно з довідки № 654 від 17.10.2019 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, [PERSON] знаходиться на обліку і отримує пенсію за віком з січня 2017 року по січень 2018 року у розмірі 9931,51 грн. щомісяця. Як слід з акту про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті № 6 від 27.06.2018 року слід, що [PERSON] дійсно на час смерті свого чоловіка [PERSON] який помер [INFO] , проживали разом за адресою [ADDRESS] та вели сумісне господарство.(а.с. 8-9) За статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ з яких слід, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Згідно Постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 також були застосовані висновки ЄСПЛ де було звернена увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває цей принцип у своєї практиці. Суд оцінює надані акти які були представлені установою так званої Луганської народної республіки як докази які містять інформацію, щодо предмету доказування на підставі якого можливо встановити наявність факту сумісного проживання та знаходження на утриманні чоловіка у відповідні періоди часу цю довідку необхідно прийняти як виключний випадок оскільки відмова від визнання таких актів порушує право заявника. Згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» смт. Талове внесено до переліку населених пунктів у яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі з 18.02.1980 року, разом проживали за адресою: [ADDRESS] з 21.04.2005 року, вели господарство, виховували дітей та мали спільний бюджет. Оскільки розмір пенсії померлого [PERSON] значно перевищує розмір пенсії [PERSON] , то суд приходить до висновку, що пенсія померлого при житті була постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї. Заявник [PERSON] , будучи непрацездатною особою, яка досягла пенсійного віку, перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] на час його смерті [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги заявника [PERSON] та встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , за його життя.

Outcome: approved