Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

19 квітня 2021 року позивач [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] , належним йому на праві власності. Вказаний позов обґрунтований тим, що позивач, [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . У цьому будинку окрім нього, зареєстровані: дружина, [PERSON] , [INFO], дочка, [PERSON] , [INFO], онук, [PERSON] , [INFO], онука, [PERSON] , [INFO], онука, [PERSON] , [INFO], та невістка, [PERSON] , [INFO], відповідач по справі, яка фактично по місцю реєстрації не проживає. Для здійснення права користування і розпорядження своїм майном, позивач просить позов задовольнити. Належним чином повідомлений позивач [PERSON] у судове засідання не прибув. Належним чином повідомлена відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання по розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, своїм правом на подання відзиву не скористалась, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від неї не надходило. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв`язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в селищі Недригайлів, Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 19 липня 1996 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 5-6). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2004 та витягу про реєстрацію права власності КУ "Сумське міське бюро технічної інвентаризації", позивач, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7-8). У цьому будинку, окрім позивача, зареєстровані: дружина, [PERSON] , [INFO], дочка, [PERSON] , [INFO], онук, [PERSON] , [INFO], онука, [PERSON] , [INFO], онука, [PERSON] , [INFO], та невістка позивача, [PERSON] , [INFO], відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10), що слідує з довідки Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області, виданої 26.03.2021 за № 303 (а.с. 12). Однак, відповідач [PERSON] , зареєстрована в будинку позивача, але фактично не проживає, шлюб між нею та сином позивача, [PERSON] , рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 21.07.2020, розірваний (а.с. 11). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] , будучи належним чином зареєстрованою у будинку, належному на праві власності позивачу, понад строк, встановлений законодавством, у ньому не проживає, а тому є такою, що втратила право користування ним, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved