Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 3 червня 2014 року померла його баба - [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 22 січня 2013 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства. Позивач відмовився від прийняття спадщини [PERSON], і її спадщину прийняв її чоловік [PERSON]. 5 липня 2015 року [PERSON] помер. Відповідно до заповіту [PERSON] від 13 березня 2015 року позивач є єдиним спадкоємцем, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній, і на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки оригінал державного акту втрачено. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 травня 2018 року замінено первісного відповідача - Придніпровську сільську раду Чорнобаївського району Черкаської області на належного відповідача - [PERSON] (далі - відповідач). У судове засідання сторони не зявилися. Позивач та його представник подали до суду заяви, відповідно до змісту яких просили підготовче судове засідання проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задоволити (а.с. 49, 50). Відповідач подала до суду заяву, в якій просила підготовче судове засідання проводити без її участі, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 48). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 3 червня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 4 червня 2014 року серії І-СР № 229386 (а.с. 8). 5 липня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 6 липня 2015 року серії І-СР № 255214 (а.с. 9). При житті [PERSON], а саме 22 січня 2013 року склала заповіт, посвідчений Придніпровською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області та зареєстрований у реєстрі за № 4, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй по закону, заповіла позивачу (а.с. 39). [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2501 га, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 жовтня 2009 року серії ЯЗ № 042529 (а.с. 20). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 19 квітня 2018 року (вих. № 380/01-16) (а.с. 36), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 30), після смерті [PERSON], подані заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] (відповідач), [PERSON] та про відмову від спадщини від імені [PERSON] (позивач). Видано свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім'я [PERSON] (відповідач), на грошові вклади на ім'я [PERSON] 13 березня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Придніпровською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 13 березня 2015 року та зареєстрований у реєстрі за № 24, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону, заповів позивачу (а.с. 10). Згідно з довідками Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 707 від 13 вересня 2016 року, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок 0174 (2011-2015 р.), [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 15); № 711 від 13 вересня 2016 року, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок 0174 (2011-2015 р.), [PERSON] проживала та була зареєстровна за адресою: вул. Покровська, 56, с. Придніпровське, Чорнобаївський район, Черкаська область, разом з чоловіком - [PERSON] (а.с. 14); № 712 від 13 вересня 2016 року, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок 0174 (2011-2015 р.), за [PERSON] числиться житловий будинок із господарськими спорудами за адресою: вул. Покровська, 56, с. Придніпровське, Чорнобаївський район, Черкаська область, яким вона володіла до дня своєї смерті, документ на право власності на житловий будинок та господарські споруди не виготовлявся та не видавався, заборон на нього немає (а.с. 16); № 204 від 12 березня 2018 року, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок 0174 (2016-2020 р.), [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] проживав одиноко та був зареєстровний за адресою: [INFO] (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 20 квітня 2018 року (вих. № 381/01-16) (а.с. 37), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 29), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 27 лютого 2018 року (вих. № 202/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 11). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Покровська, 56, с. Придніпровське, Чорнобаївський район, Черкаська область, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки оригінал державного акту втрачено. Судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 22-24). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 5 липня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померлий [PERSON] склав заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповів позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved