Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

23.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008 року. Від даного шлюбу мають малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття та на її утримання до досягнення дитиною трьох років по 200 гривень щомісячно, посилаючись на те, що відповідач з сім'єю не проживає, не займається вихованням дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною не надає, чим ставить сім'ю у скрутне матеріальне становище. В судове засідання сторони не з'явилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. За таких обставин, суд, відповідно до ухвали судді від 05.08.2014 року проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008 року (а.с.4). Від даного шлюбу мають малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6), які проживають біля позивача і знаходиться на її утриманні. Відповідач з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище. Домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст.86 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, працює слідчим СВ Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області та зобов'язаний утримувати власних дітей і спроможний сплатити аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.07.2014 року і до досягнення дітьми повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років по 200 гривень щомісячно. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] на матеріальне утримання з боку батька, та дружини [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною з боку [PERSON] порушено і підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. В силу п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved