Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

26.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 28.01.2015 року. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила що з 2010 року постійно проживала разом з рідною тіткою [PERSON] за адресою: м. Зміїв, вул. Пролетарське шосе, 12. 12.10.2010 року тітка склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори, за яким все своє майно заповідала їй, [PERSON] 28.01.2015 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: м.Зміїв, вул. Пролетарське шосе, 12. Вона (позивачка) є єдиною спадкоємицею, прийняла спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі спадкодавицею за однією адресою. 10.05.2016 року вона звернулась до Зміївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 10.05.2016 року їй було відмовлено у зв'язку із ненаданням доказів спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. У зв'язку з цим, вона звернулася до суду з позовної заявою про встановлення факту її постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] подала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовної заяви [PERSON], просила розглянути справу без її участі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка до часу смерті 28 січня 2015 року проживала у [INFO]. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, 28.01.2015 року в м. Зміїв Харківської області, померла [PERSON] (а. с. 9). Згідно даних будинкової книги, з 15.01.1979 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] (а. с. 13). За життя, 12.10.2010 року, [PERSON] на випадок смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що за законом матиме право, заповідала [PERSON] (а. с. 7). Заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі 12.10.2010 року за №50086749 (а. с. 8). З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [INFO] (а. с. 4-5). Водночас, даними акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Зміївської міської ради [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], підтверджується, що [PERSON] проживала за адресою: [INFO], як на момент смерті [PERSON], так і по теперішній час. Також, в акті зазначено, що [PERSON] проживала з рідною тіткою [PERSON] однією сім'єю, доглядала її та організовувала поховання. (а. с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] від 10.05.2016 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті 28.01.2015 року [PERSON] на житловий будинок №12 по вул. Пролетарське шосе в м. Зміїв, відмовлено у зв'язку із ненаданням доказів спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. В постанові зазначено, що після смерті [PERSON] заведено Спадкову справу №196/2016 року за заявою [PERSON]І про видачу свідоцтва про право на спадщину, більше ніхто із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва не звертався. (а. с. 11). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідністю з ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Встановлення факту проживання позивачки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї, як спадкоємця за заповітом, юридичне значення, оскільки цей факт є підставою вважати [PERSON] такою, що прийняла спадщину. Оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, [PERSON] обґрунтовано звернулася з заявою у порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Позивачкою [PERSON] доведено, що спадкодавець [PERSON], яка померла 28.01.2010 року, до дня своє смерті проживала в належному їй на праві власності будинку №12 по вул. Пролетарське шосе м. Зміїв Харківської області. Разом з нею, в період з 2010 року по день смерті [PERSON], а також і після її смерті, в цьому ж будинку без реєстрації постійно проживала [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом. За таких обставин, позовна заява [PERSON], в межах заявлених нею вимог, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved