Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

19.03.2014 року позивач ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, перебуваючи на посаді мерчендайзера відділу торгового маркетингу та дистрибуції, привласнив паливно-мастильних матеріалів, які належали позивачеві по справі, на загальну суму 119 024 грн 47 к. В зв'язку із тим, що відповідачем в добровільному порядку не було виплачено позивачу матеріальну шкоду, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 1 223 грн 57 к. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав викладених в цивільному позові /а.с.2-5/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, в силу ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.81/. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи у його відсутності не надав, у зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідача за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Положеннями статті 138 КЗУпП визначено, що обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з п.1 ст.134 КЗУпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що 14.08.2012 року між ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» та відповідачем було укладено кредитний договір №7738/1. Згідно з цим договором [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду мерчендайзера відділу торгового маркетингу та дистрибуції на умовах строкового трудового договору до 13.08.2013 року, що підтверджується трудовим договором №7738/1. Для виконання своїх трудових обов'язків 14.08.2012 року відповідач отримав у користування службовий автомобіль Peugeot 207 /д.н.з. [NUMBER]/, а також пластикові паливні картки [NUMBER] та [NUMBER], що підтверджується відповідним актом приймання-повернення службового автомобіля /а.с.6/. Під час отримання службового автомобіля, [PERSON] підписав Декларацію співробітника, чим підтвердив отримання первинного інструктажу по безпечній експлуатації транспортних засобів компанії, а також своє розуміння і згоду з умовами правил та інструкцій підприємства щодо користування службовим автомобілем, контролем за обліком та витратами пального /а.с.7/. Окрім того, як вбачається з вказаної Декларації, відповідач повідомлений про особисту матеріальну відповідальність за шкоду, завдану майну ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки». З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що відповідач під час виконання своїх трудових обов'язків на посаді мерчендайзера відділу торгового маркетингу та дистрибуції неодноразово незаконно привласнював паливо-мастильні матеріали товариства /а.с.8,14/. Розмір недостачі паливо-мастильних матеріалів, допущений мерчендайзером [PERSON], в результаті використання паливних карток в особистих цілях, згідно Акту інвентаризації цінностей відпущених в мережі ОККО та «Золотий Гепард» по старт-картках, становить 119 024 грн 47 к. /а.с.21-26/. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження належного виконання взятих на себе обов'язків щодо забезпечення цілості переданих йому для зберігання паливо-мастильних матеріалів позивача. 29.01.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про припинення трудового договору № 7738/1 від 29.01.2014 року, на підставі якої [PERSON] було звільнено із займаної посади 03.04.2014 року /а.с.27-29/. Згідно п.п.3.4,3.5 Угоди відповідач зобов'язався сплатити протягом 5 /п'яти/ місяців ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» 119 024 грн 47 к. в якості відшкодування вартості паливо-мастильних матеріалів, незаконно привласнених ним під час виконання трудових обов'язків за трудовим договором № 7738/1 від 14.08.2012 року. Аналогічні грошові зобов'язання, взяті відповідачем, містяться і в заяві останнього від 29.03.2013 року /а.с.20/. 03.04.2013 року під час оформлення [PERSON] обхідного листа у зв'язку із звільненням, факт наявності заборгованості за паливо-мастильними матеріалами, привласненими відповідачем під час виконання своїх трудових обов'язків також був зафіксований адміністратором з транспорту /а.с.31-32/. Жодних клопотань відповідачем щодо письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, у відповідності до вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, заявлено не було, а тому суд їх визнає доказами, що стосуються предмету доказування, як належними та допустимими. Ухвалюючи рішення щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат від суми неповерненої відповідачем за незаконне привласнення паливо-мастильних матеріалів суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Однією з встановлених ч.2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом установлено, що 29 січня 2013 року сторони по справі досягли домовленості щодо відшкодування відповідачем грошового зобов'язання в розмірі 119 024 грн 47 к. на протязі 5 місяців /а.с.27/. На виконання вказаної домовленості відповідачем було складено декілька заяв з проханням вираховування грошових коштів в рахунок погашення частини вартості привласнених паливо-мастильних матеріалів /а.с.19-20/. В разі невиконання відповідачем своїх зобов'язань за умовами вище вказаної угоди, ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» залишило за собою право стягнути з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 119 024 грн 47 к. в порядку встановленому чинним законодавством /п.3.6 а.с.27/. Отже, сторони уклали договір в розумінні Цивільного кодексу України, який породив у відповідача грошове зобов'язання в разі не виконання з вини останнього та встановив строк його виконання. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі I книги 5 ЦК України "Загальні положення про зобов'язання", а відтак поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Враховуючи те, що відповідач взяв на себе грошове зобов'язання до 03.09.2013 року сплатити позивачеві 119 024 грн 47 к. в якості відшкодування вартості паливо-мастильних матеріалів, проте його своєчасно не виконав, до суми боргу необхідно включити 1 785 грн 37 к. та 1 547 грн 32 к., що узгоджується з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України. Наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків від суми простроченого зобов'язання, що міститься в матеріалах справи, відповідачем не заперечується. Підстав для зменшення розміру покриття шкоди, заподіяної відповідачем по справі, за встановлених фактичних обставин справи не вбачається. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням визначених ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» та стягнення з відповідача матеріальної шкоди на загальну суму 122 357 грн 16 к. Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1 223 грн 57 к. /а.с.39/, який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Укрнафта».

Outcome: approved