Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

15.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та згідно редакції від 21.07.2016 просив суд скасувати арешт майна та оголошення заборони на його відчуження - будинку під [ADDRESS], загальною площею 524, 6 кв.м., житлова площа 171, 8 кв.м. та земельної ділянки під [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 0743 га, кадастровий номер: [NUMBER], які накладені постановою другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії ВП № 43951686 від 25.12.2014 року, а також постановою першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії ВП № 26654859 від 02.09.2011 року. А також встановити порядок виконання рішення суду таким чином, що після набрання законної сили рішенням суду, рішення є підставою для припинення номеру запису про обтяження 14786014 та номеру запису про обтяження 14786059 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що державними виконавцями було накладено арешт на належні в минулому [PERSON] будинок під [ADDRESS], загальною площею 524, 6 кв.м., житлова площа 171, 8 кв.м. та земельну ділянку під [ADDRESS], однак вказане нерухоме майно було предметом іпотеки і Іпотекодержателем виступає ПАТ «ПУМБ». Але у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором на підставі заяви Іпотекодержателя та вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом [PERSON] було прийнято рішення про передачу вищезазначеного нерухомого майна в приватну власність позивача. Таким чином, позивач вважає, що накладеними арештами порушується його право власника спірного нерухомого майна, що і стало підставою для звернення до суду. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання з'явився представник позивача ПАТ «ПУМБ» - [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в день судового засідання від її представника [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення. Однак, зважаючи на те, що в уточненій позовній заяві жодних вимог до [PERSON] позивачем заявлено не було, хоча вона і включена до кола відповідачів у справі, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи уїї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та громадянином [PERSON] був укладений Кредитний договір №5932212 від 10.12.2012 року, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 150 000 доларів США. Згодом, 11 травня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено додаткову № 9059602 до кредитного договору № 5932212 від 10.12.2007 року про надання 2-го траншу кредиту у розмірі 86 032, 16 гривень, з цільовим призначенням, для погашення частини заборгованості за раніше наданим 1-м траншем кредиту. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором, 12.12.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 5932701, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4089, зі змінами від 11.05.2010 року згідно договору про внесення змін №5932701/20100511 та зареєстрованих в реєстрі за № 428, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок під [ADDRESS], загальна площа, 524,6 кв.м., житлова площа 171,8 кв.м., а також земельну ділянку під [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0743 га, кадастровий номер: [NUMBER]. У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором № 5932212 від 10.12.2012 року Позичальником, на підставі заяви Іпотекодержателя та вищевказаного Договору іпотеки № 5932701 від 12.12.2007 року, зі змінами та доповненнями, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про передачу іпотечного майна в приватну власність Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно нотаріусом було прийнято відповідне рішення та внесено відповідні записи про право власності за № 14785896 та № 14786445. Однак, як стало відомо Позивачу з Інформаційних довідок № 60525430 та № 60527628 від 02.06.2016 року на вказану нерухомість в рамках виконавчих проваджень № 43951686 та №26654859 про стягнення боргу з [PERSON] було накладено арешт першим та другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про що свідчать записи про обтяження № 14786014 та № 14786059. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2014 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби одеського міського управління юстиції Поляковим Олександром Георгійовичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 1512/218/2012, виданого 05.02.2014 року Київським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» розмірі 168 620, 26 доларів США та 350 551, 97 гривень було винесено постанову про накладення арешту та оголошено заборону на відчуження всього майна, що належить [PERSON], 1960 року народження, іпн [NUMBER]. Цього ж дня, 25.12.2014 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби одеського міського управління юстиції Поляковим Олександром Георгійовичем було винесено постанову про повернення вищевказаного виконавчого листа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того своїм листом від 22.09.2016 року вих. № 11547 Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомляє про те, що на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в 2011 році знаходилось виконавче провадження (ВП № 26654859) про стягнення заборгованості зі [PERSON] на користь УПФУ в Київському р-ні м. Одеси. Державним виконавцем 07.11.2011 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Зазначене виконавче провадження було передано до архіву. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 термін зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень три роки. Зазначене виконавче провадження знищене, тому надати копію постанови від 02.09.2011 року про арешт майна та заборони його відчуження відносно [PERSON] не є можливим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Частина 1 ст. 575 ЦК України встановлює, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 7 ЗУ «Про Іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Таким чином суд вважає, що накладення арешту на житловий будинок під [ADDRESS], загальна площа, 524,6 кв.м., житлова площа 171,8 кв.м., та земельну ділянку під [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0743 га, кадастровий номер: [NUMBER] порушує право позивача на як власника вищезазначеного майна. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з - під арешту. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом. Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішень суду, виконання якого закінчено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги, що задоволення позову жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача [PERSON], так як вона є колишнім власником спірного нерухомого майна, а право власності позивача не оспорено та є чинним на теперішній час. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Першого Українського міжнародного банку» про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved