Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі-ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот») про стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 31.01.2018 року він був змушений звільнитись з роботи, оскільки йому несвоєчасно і не в повному обсязі виплачувалась заробітна плата. Борг із заробітної плати при звільненні становив 23769,87 грн. В порушення вимог ст. 116, 117 КЗпП України відповідач при звільненні не провів з ним повного розрахунку. Діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що через порушення законодавства про працю змінився його життєвий уклад, він був змушений звертатись за матеріальною допомогою до родичів. Він потрапив у скрутне матеріальне становище, що викликало моральні страждання і переживання з приводу того, що він маючи постійне місце роботи, не мав можливості забезпечити собі і своїй родині належні умови проживання, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на ст. 237-1 КЗП України просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що він тривалий час працював в ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот». Був змушений звільнитись через відсутність подальшої перспективи роботи. Моральна шкода полягає в тому, що через невиплату заробітної плати він не міг нормально існувати, утримувати родину, забезпечувати собі медичний догляд, сплачувати комунальні послуги, вести нормальне повноцінне життя. Зважаючи на те, що заробітна плата не виплачувалась протягом року, вважає достатнім визначити розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» в судове засідання не з'явився, причини неявки представника відповідача суду невідомі. За таких обставин, враховуючи, що відповідач ПрАТ «Северодонецьке об'єднання Азот» був належним чином повідомлений про місце, день і час судового розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення, діючи відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у позовній заяві доводи, суд встановив наступне. 31.01.2018 року наказом від 31.01.2018 року № 0020КП [PERSON] звільнився з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» в зв'язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення [PERSON] з роботи сума заборгованості із заробітної плати становила 23769,87 грн., що підтверджується копією листа ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 19.03.2018 року №01/ПП-64. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року (звідповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Враховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Аналізуючи вищенаведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода бездіяльністю відповідача, яка полягала у невиплаті йому належних сум заробітної плати. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування з ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» моральної шкоди в розмірі 5000 грн. підлягає задоволенню, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало у невиплаті заробітної плати в порядку і строки, встановлені чинним законодавством, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер порушення прав позивача, значне погіршення його матеріального стану, тяжкість і істотність вимушених змін у його житті після невиплати заробітної плати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved