Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року у цивільній справі №569/5176/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] про визнання правочину недійсним. Вказує, що просив суд визнати недійсним договір поруки №СL23185 від 05 березня 2008 року укладений між ним та ВАТ «Універсал Банк» з підстав того, що він вказаний правочин не підписував. Додатково вказував, що волевиявлення на укладення спірного правочину не виявляв, про його існування нічого не знав. Однак, на сьогодні йому стало відомо проте, що 21 січня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області в кримінальній справі №569/17040/15-к з розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12015180010003301 стосовно [PERSON] за ч. 3 ст. 358 КК України виніс ухвалу якою звільнив останнього від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, а таке кримінальне провадження закрив. Відповідно йому стало відомо проте, що спірний правочин безпосередньо підписав [PERSON] Дані обставини на момент звернення із позовом до суду йому відомі не були і не могли бути відомі, хоча вони реально впливали на законність прийнятого рішення суду. Згідно вказаної ухвали суду вбачається, що саме [PERSON] 05 березня 2008 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні Рівненського відділення ВАТ «Універсал Банк», діючи умисно, з метою укладення кредитного договору, використав подавши в дане відділення банку офіційний документ, а саме підроблений договір поруки №CL23185 від 05 березня 2008 року з неправдивими відомостями, про те, що поручитель [PERSON] уклав даний договір поруки з ВАТ «Універсал Банк». В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просив переглянути рішення суду, скасувати його та відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний - задовольнити. Представник ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] до суду не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Пунктом 1 ч.2 ст.361 ЦПК України передбачено, що підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (надалі постанова Пленуму) нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно із п.7 постанови Пленуму обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року в цивільній справі № 569/5176/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] про визнання правочину недійсним: позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON]\~про стягнення заборгованості задоволено повністю; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість\~\~по кредитному договору № СL23185 від 05 березня 2008 року на підставі договору\~поруки № СL23185\~від 05 березня 2008\~\~року в сумі 161\~014 грн. 77\~\~коп.; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] про визнання правочину недійсним відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 23 лютого 2015 року. Підставами для ухвалення вказаного рішення стало те, що 05 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL23185. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дня між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № CL23185. Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту [PERSON] не виконав, і оскільки зобов'язання не виконані, відповідно до умов вказаного договору поруки, відповідач [PERSON] відповідає солідарно перед кредитором (банком) у повному обсязі. В\~\~судовому засіданні встановлено, що договір поруки № CL23185 від 05 березня 2008 року містить всі суттєві умови, зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також у договорі стоїть особистий підпис [PERSON] В судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договір поруки був підписаний не [PERSON], а іншою особою. Зі сторони відповідача не доведено та не надано доказів на підтвердження наявності ідеальної сукупності умов передбачених ст.ст. 215, 216 ЦК України, як на підставу визнання договору поруки недійсним. В судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів того, що волевиявлення [PERSON] при укладенні договору не відповідало його внутрішній волі. В звязку з чим судом першої інстанції був зроблений висновок, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено, оскільки його\~\~вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише\~\~письмовими\~\~поясненнями, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в судовому засіданні\~\~та ґрунтуються\~\~лише на припущеннях. Разом з тим, ухвалою Рівненського міського суду від 21 січня 2016 року в справі №569/17040/15-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 358 (Закону який діяв на момент вчинення злочину, згідно ч.2 ст. 4) КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12015180010003301 відносно [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 358 КК України закрито. Як слідує з вказаної ухвали 05 березня 2008 року [PERSON] вчинено злочин, а саме: у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні Рівненського відділення ВАТ «Універсал банк» за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 17, діючи умисно, з метою укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, [PERSON] використав, подавши в дане відділення банку офіційний документ, а саме підроблений договір поруки №CL23185 від 05 березня 2008 року з неправдивими відомостями, про те, що поручитель [PERSON] уклав даний договір поруки з ВАТ «Універсал Банк». На підставі даного договору, [PERSON] уклав з ВАТ «Універсал Банк» кредитний договір №CL23185 від 05 березня 2008 року та отримав грошові кошти в сумі 17 400 доларів США. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наведені заявником доводи про те, що є спірний правочин безпосередньо підписав [PERSON] і про дану обставину на момент звернення із позовом до суду йому відомо не було і не могло бути відомо, хоча вона впливала на законність прийнятого рішення суду є підставами для перегляду рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року у звязку з нововиявленими обставинами та скасування рішення. Як встановлено судом, 05 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL23185 (а.с.4-10). Відповідно до умов кредитного договору №CL23185 від 05 березня 2008 року позивач надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 17\~400 доларів США зі сплатою за користування кредитом 24 % річних, строком до 20 лютого 2015 року, а [PERSON] зобов'язувався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах визначених договором та п. 1 додатку 1 та додатком 2 до договору, якщо не настали обставини передбачені п. 2.3.2. договору, або пунктом 2 додатку 1 та додатком 3 до цього договору, якщо настали обставини, передбачені пунктом 2.3.2. цього договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредиту [PERSON]\~не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів на загальну суму 161 014 грн. 77 коп. Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CL23185 від 05 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № CL23185 (а.с.11-12), відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №CL23185 від 05 березня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Частинами першою та другою статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, як слідує з зустрічної позовної заяви відповідач [PERSON] посилається на те, що вказаний договір поруки не підписував, та просить визнати його недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема з договорів. Згідно з ч. 1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонами визначати умови такого договору. Відповідно до ч. 2,3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Як слідує з матеріалів кримінального провадження №12015180010003301 відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, які були оглянуті і досліджені в судовому засіданні, за постановою про призначення почеркознавчої експертизи, винесеної 29 жовтня 2015 року слідчим СВ Рівненського МВ [PERSON] у даному провадженні проведено експертизу. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №1.1-195/15 від 11 листопада 2015 року підписи розміщені в графах: «Поручитель» на першому (лицева та зворотна сторони) та другому аркушах договору №СL23185 від 05 березня 2008 року, виконані, не [PERSON], а іншою особою. Як слідує з ухвали Рівненського міського суду від 21 січня 2016 року в справі №569/17040/15-к [PERSON] вчинено злочин, а саме: у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні Рівненського відділення ВАТ «Універсал банк» за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 17, діючи умисно, з метою укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, [PERSON] використав, подавши в дане відділення банку офіційний документ, а саме підроблений договір поруки №CL23185 від 05 березня 2008 року з неправдивими відомостями, про те, що поручитель [PERSON] уклав даний договір поруки з ВАТ «Універсал Банк». Таким чином, встановлено, що в порушення вимог ч. 2 ст. 207, 208 ЦК України правочин саме з [PERSON] не був вчинений у письмовій формі, оскільки не підписаний ним, а іншою особою. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Крім того, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача [PERSON] вбачається, що [PERSON] не виявляв свою волю на укладення даного правочину та не підписував його, тобто в момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що порушення закону щодо укладення правочину в письмовій формі, є підставою для визнання його недійсним, коли це прямо передбачено законом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам розяснено, що висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Як вбачається з матеріалів справи, висновок експерта [PERSON] №1.1-195/15 від 11 листопада 2015 року, який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення почеркознавчої експертизи (свідоцтво №10539, видане ЕКК МВС України 15 квітня 2011 року), складено у відповідності до вимог п. 3 ст. 147 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування зустрічних позовних вимог [PERSON] та доказів, які б спростовували висновок експерта, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №СL23185 від 05 березня 2008 року у розмірі 161\~014 грн. 77 коп., та задоволення зустрічного позову про визнання договору поруки №СL23185 від 05 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON], недійсним. У відповідності до ст.88 ЦПК України з врахуванням відмови в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову в повному обсязі, з ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у розмірі 259 грн. 60 коп. з кожного ((243 грн. 60 коп. (сплачений судовий збір при зверненні із зустрічним позовом) + 275 грн. 60 коп. (сплачений судовий збір при зверненні із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами)/2 = 259 грн. 60 коп.).

Outcome: approved