Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

30.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила визнати [PERSON][INFO] втратившим право користуватись жилим приміщенням - житловим будинком , розташованим по [ADDRESS] та анулювати його реєстрацію як мешкаючого за цією адресою. Позивач в судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги та просила визнати [PERSON] [INFO] втратившим право користуватись жилим приміщенням - житловим будинком , розташованим по [ADDRESS], просила позов задовольнити та судові пояснила що реєстрація відповідача в її будинку заважає їй ним володіти розпорядитись на власний розсуд і те що його реєстрація в її будинку змушує її нести додаткові витрати по його утриманню. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв не подав, і судом було прийняте рішення розглянути справу за його відсутністю в заочному порядку. Свідок [PERSON]судові пояснила, що з 2005 року [PERSON]по [ADDRESS] постійно не мешкає, іноді навідувався до будинку але будинок не придатний до проживання і той мешкає десь за іншою адресою. Свідок [PERSON]судові пояснила, що останній раз бачила [PERSON]по [ADDRESS] в лютому 2014 року, будинок не придатний до проживання і відповідач не проявляв ніяких намірів в ньому мешкати. Судом при досліджені письмових доказів по справі встановлено, що: [PERSON] на праві власності належить житловий будинк , розташований по [ADDRESS] ( а.с.3-4,6-7). Відповідач зареєстрований за місцем проживання в будинку по [ADDRESS] ( а.с.8-10), але там з лютого 2010 року не мешкає , його речей там немає ( а.с.11) . Суд, заслухавши позивача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У суду не викликають сумніву надані позивачем письмові докази, оскільки ці документи надані та складені повноважними особами. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.4 ст.156 СК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права цих осіб користуватись займаним приміщенням .У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім*ї про безоплатне користування жилим приміщенням зазначене користування здійснюється за плату. Згідно з ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне проживання до іншого населеного пункту договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно з ч.3 ст.168 ЖК України - договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення , займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім*ї.У цьому випадку власник будинку ( квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до ч.4 ст.168 ЖК України- договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач своїми діями робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку , що належить громадянинові на праві приватної власності , наймач і особи,які проживають разом з ним , зобов*язані звільнити житлове приміщення ,а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Крім того до спірних правовідносин слід застосовувати також норми передбачені ЦК України. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України , а також ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання ,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб . Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 п.15 постанови Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, у зв*язку з тим, що відповідач не є членом сім*ї позивача , між ними не було укладено договору найму житла, відповідач будучі зареєстрованим як мешкаючим в будинку що належить позивачу на праві власності ,створює умови які зобов*язують позивача нести додаткові витрати по його утриманню, який потрібен їй самій , впродовж значного часу не мешкав в будинку розташованого по [ADDRESS] , там його речей немає, то він є таким, що з цих підстав втратив право користуватись жилим приміщенням - житловим будинком , розташованим по [ADDRESS], бо право позивача на володіння , користування та розпорядження своїм майном,яке належить йому на праві власності підлягає захисту, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved