Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що "24" травня 2002 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 466 . За час проживання однією сім`єю у них народилася спільна дитина - син, [PERSON] , [INFO] . Починаючи із 2014 року вони проживають окремо, кожен живе своїм життям, не намагаючись перейнятися проблемами іншого, не підтримують подружніх та сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Наведені факти призвели до того, що вони стали психологічно відчужені, втратили взаємну любов один до одного та це спричинило розпад їхньої сім`ї. Такий стан речей суперечить його особистим інтересам, а також інтересам Відповідача. У зв`язку із наведеним вважає, що їхнє спільне проживання з Відповідачем однією сім`єю та збереження шлюбу є неможливим. Просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.05.2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис № 466. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, шлюб розірвати. Не заперечив проти розгляду справи у відсутність відповідачки з постановленням заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно. Про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, її виклик в судове засідання на 16.07.2020 року здійснювався через розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (http://court.gov.ua/) від 09.06.2020 року. З заявою про розгляд справи в її відсутність не зверталася, причину неявки суду не повідомила. Письмового відзиву на позов не подала. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечив позивач . Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення. За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.05.2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис № 466. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім`єю з 2014 року та не ведуть сумісне господарство. Сторони втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння. Примирення не можливе оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані позивачем в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому суд прийшов до висновку про необхідність шлюб розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved