Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], Одеської міської ради, в якому просять визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS], житловою площею - 39,5 кв. м., загальною площею 66,7 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого 10 липня 2015 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Київським відділом ЗАЦС м. Одеси на підставі актового запису №625 від 08.04.1977 року. Позивач [PERSON] посилається на те, що вона є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським відділом ЗАЦС м. Одеси на підставі актового запису №736 від 16.05.1978 року. [PERSON] змінена на фамілію [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб, виданим Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, на підставі актового запису №914 від 25.09.2009 року. Позивачі також вказують, що після його смерті залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Довідкою ДБК «Жовтневий -20» підтверджується, що за життя [PERSON] 15.06.1991 року сплатив пайовий внесок та паєнакопичення за квартиру в сумі 12875 руб., але не отримав свідоцтво про право власності на квартиру та не Позивачу - [PERSON], постановою від 08.04.2016 року державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Позивачу - [PERSON], постановою від 08.04.2016 року державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON],було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Підставою для відмови в видачі нотаріусом свідоцтва є відсутність правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Оскільки досудові способи захисту своїх спадкових прав вичерпані,\~позивачі змушені звернутися\~за\~захистом до суду. Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, подали до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримали та просила розглянути справу за їх відсутності. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не зявилась, про поважні причини неявки суд не повідомила. Раніше надавала пояснення щодо того, що вона проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача, Одеської міської ради, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] (з 08 квітня 1977 року), позивач [PERSON] є його донькою. Наведені обставини підтверджуються дослідженими свідоцтвами про укладення шлюбу (бланк серії І-ЖД №386784) та про народження (бланк серії ІІ-ЖД №405501). Прізвище «Доброва» [PERSON] набула у звязку з укладенням шлюбу з [PERSON], про що 31 жовтня 1985 року було видано свідоцтво про шлюб на бланку 1-ЖД №103320, копія якого долучена до матеріалів справи. 10 липня 2015 року [PERSON] помер (актовий запис про смерть №7323, що вбачається з свідоцтва про смерть на бланку І-ЖД №416714). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира є кооперативною, членом кооперативу був [PERSON], який 15.06.1991 року сплатив пайовий внесок та паєнакопичення за квартиру в сумі 12875 руб., що підтверджується довідкою ДБК «Жовтневий -20». Зі змісту технічного паспорту на квартиру на №144 у будинку №121 вул. Люстдорфська дорога у м. Одеса вбачається, що квартира має житлову площею - 39,5 кв. м., загальну площу 66,7 кв. м. За змістом\~ст. 15 Закону України «Про власність»,\~\~який був чинний на той час, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, в тому числі до 1 липня 1990 року, набуває право власності на нього. Пунктами 5 - 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року № 9\~роз'яснено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру. Згідно зі\~ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», який був чинний на той час, у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного,дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Таким чином, пай за вказану квартиру був сплачений спадкодавцем під час шлюбу, а отже квартира є спільною сумісною власністю вказаного подружжя. Виходячи з викладених обставин набуття спірної квартири у власність [PERSON], та правила щодо розміру часток співвласників у спільній сумісній власності подружжя, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] в частині щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину такого майна, як такого, що набуто нею у порядку виділу приналежної їй частки з майна подружжя. При цьому суд вказує наступне. Відповідно до п. 8\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. 10 липня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису №7323. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги спадкування до майна померлого [PERSON] є дружина [PERSON] та донька [PERSON], які своєчасно подали заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані, та постійно проживали з спадкодавцем (що вбачається з довідки, виписки з домової книги про склад родини та прописки, виданої ЖБК «Жовтневий»). Крім того, зі змісту витребуваної судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що 25 лютого 2016 року (тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку) [PERSON] та [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини до Третьої Одеської державної нотаріальної контори. Однак, [PERSON], постановою від 08.04.2016 року державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Позивачу - [PERSON], постановою від 08.04.2016 року державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON],було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Підставою для вказаних відмов в видачі нотаріусом свідоцтва є відсутність правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст.\~331\~і ч. 4 ст.\~334 ЦК\~та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване є Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»,Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат»,\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності па житлові будинки, споруди та інше нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права. Разом із тим, аналіз змісту ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року\~свідчить про те, що довідка ЖБК про виплату пайового внеску на сьогоднішній день не є правовстановлюючим документом на квартиру, а відсутність такого документу у переліку правовстановлюючих документів, яка відбулась у зв'язку із змінами у законодавстві, позбавляє позивачку у реалізації її права на спадкування квартири. Згідно\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що позивачки спадщину прийняли, оскільки мешкали разом із спадкодавцем та своєчасно подали нотаріусу заяву про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не зверталися, однак свідоцтва про право на спадщину\~\~не отримали. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268). При цьому згідно положень ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Вказане вище свідчить про те, що обсяг спадкового майна складає в цілому 1/2 частину квартири [ADDRESS], тобто по 1/4 на користь кожного з позивачів. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що відсутність реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] призвела до неможливості [PERSON] та [PERSON] оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду її право захистити неможливо. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та таким чином, зважаючи на досліджені судові докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини, наведені приписи матеріального права, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved