Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] 24.12.2020 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Голованівської селищної ради від 07.07.2016 №80, [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Позивач зазначив, що у домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: власник - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 22.06.1998; син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 22.12.1992; онук - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 08.02.2002; онук - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 14.09.2010. Відповідач не проживає в даному домоволодінні з 2014 року. При обстеженні місця проживання позивача встановлено, що відповідач дійсно зареєстрований у будинку, однак в будинку не проживає на протязі 6 років, перешкод в користуванні житловим будинком йому не чинились. Позивач вказав, що з 2014 року з відповідачем не спілкується, місце його перебування йому не відомо, зв`язків не підтримує. Реєстрація місця проживання відповідача порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження приватною власністю. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] у зв`язку з тривалою відсутністю понад шість років за місцем реєстрації. Крім того, відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 16, 316-317, 319, 321, 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 64 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04 січня 2021 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позові та суду пояснив, що відповідач є його онуком, який разом з батьками проживав разом з ним. Син [PERSON] розірвав шлюб з дружиною, онук залишився проживати разом з ним, однак приблизно в жовтні 2015 року бувша дружина сина [PERSON] забрала онука та виїхала. Відповідач не проживає у його домоволодінні 6 років. Він бажає виписати його з домоволодіння, оскільки не може оформити субсидію. Просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про вручення 14.01.2021 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 37), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, покази свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом №155, виданого 19.05.2011 Державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області та договору дарування №2561, виданого 26.10.2006 Голованівською державною нотаріальною конторою, про що внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.01.2019 за №29846723 державним реєстратором реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області Топольник О.М. (а.с. 5). Як вбачається з копії домової книги житлового будинку [ADDRESS] , місце проживання відповідача зареєстроване за цією адресою з 08.02.2002 (а.с. 8-15). Згідно копії акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , складеного 25.08.2020 комісією в складі: депутата Голованівської селищної ради [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , а також копій письмових пояснень цих сусідів від 05.09.2020, в домоволодінні за адресою по [ADDRESS] проживають [PERSON] із сином [PERSON] та онуком [PERSON] , а його онук [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак тривалий час не проживає (а.с. 16-18). Відповідно довідки Голованівської селищної ради Кіровоградської області від 17.11.2020 за №1762 та довідки від 28.12.2020 №685, позивач зареєстрований по [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: син [PERSON] , онук [PERSON] та онук [PERSON] (а.с. 19, 29). Як вбачається з копії рішення Голованівської селищної ради Кіровоградської області №80 від 07.07.2016 «Про затвердження переліку вулиць смт. Голованівськ та селище Голованівськ», [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с 20-22). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що добре знає сім`ю позивача, проживає по сусідству. Разом з позивачем проживає онук [PERSON] , а його другий онук [PERSON] не проживає з позивачем приблизно з 2014 року, оскільки батьки його розійшлися. Батьком [PERSON] є син позивача [PERSON] . Чому відповідач не проживає разом з позивачем йому невідомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає по сусідству з позивачем, з 2014 року не бачив відповідача. Відповідач по справі є онуком позивача і проживав разом з позивачем до 2014 року. До того як відповідач перестав проживати з позивачем, бачив його (відповідача) майже кожен день. Позивач проживає по [ADDRESS] один. Чому відповідач не проживає разом з позивачем йому невідомо. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР). Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судом встановлено, що відповідач, який доводиться позивачу онуком та з яким припиненні сімейні відносини, у житловому будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу, більше року (з жовтня 2015 року) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад один рік суду не повідомив, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує позивача у розпорядженні належним йому будинком. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1838306939.1 від 17.09.2020 (а.с. 4), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved