Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

26 квітня 2016 року позивач [PERSON] районна у місті ради в особі органу опіки та піклування звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа управління-служба у справах дітей м. Дніпропетровськ про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що 14 лютого 2016 року народилася [PERSON]. Згідно інформації Бабушкінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 23.02.2016 року, матір'ю дитини вказано [PERSON]. Відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 23 лютого 2016 року мати дитини [PERSON] написала заяву голові Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради з проханням влаштувати її дитину до будинку дитини до виповнення нею трьох років, в зв'язку з тим, що вона виховує ще двох дітей, не має місця постійної роботи та проживання. 26 лютого 2016 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради було прийнято рішення № 43 «Про влаштування дитини [PERSON], [INFO], до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування на повне державне забезпечення». Дитина була переведена з пологового будинку № 1 до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини імені проф. Руднєва М.Ф.» ДОР. Мати дитини жодного разу не з'явилася до лікарні, не відвідували дитину, не цікавилась її здоров'ям та розвитком навіть у телефонному режимі. 17 березня 2016 року було складено акт охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я. Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради 25 березня 2016 року було прийнято рішення № 73 «Про влаштування дитини [PERSON], [INFO], до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування на повне державне забезпечення». З 14 квітня 2016 року та до теперішнього часу дівчинка перебуває в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР. Відповідачка жодного разу з дня народження доньки не цікавилась її розвитком, не відвідувала її, навіть не бачила. На підставі чого, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її дитини [PERSON], [INFO]. Стягнути аліменти з [PERSON] у розмірі 1/4 долі зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь державного закладу, опікуна, прийомних батьків чи батьків-вихователів, де буде виховуватися дитина. Позивач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, в тому числі відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України шляхом публікації відповідного оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» № 66 (1765) від 01.09.2016 року, причину неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 4). 23 лютого 2016 року [PERSON] написала заяву голові Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради з проханням влаштувати її дитину до будинку дитини до виповнення нею трьох років, в зв'язку з тим, що вона виховує ще двох дітей, не має місця постійної роботи та проживання (а.с. 5). 26 лютого 2016 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради було прийнято рішення № 43 «Про влаштування дитини [PERSON], [INFO], до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування на повне державне забезпечення» (а.с. 6). Дитина була переведена з пологового будинку № 1 до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини імені проф. Руднєва М.Ф.» ДОР. 17 березня 2016 року було складено акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я, з якого вбачається, що дитина поступила до закладу охорони здоров'я 25 лютого 2016 року. З моменту надходження дитини у відділення мати дівчинку не відвідувала (а.с. 10). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка жодного разу не з'явилася до лікарні, не відвідувала дитину, не цікавилась її здоров'ям та розвитком навіть у телефонному режимі. Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради 25 березня 2016 року було прийнято рішення № 73 «Про влаштування дитини [PERSON], [INFO], до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування на повне державне забезпечення» (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 25 березня 2016 року № 79 дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 7). Відповідно до висновку № 13/15-196 від 22.04.2016 року, [PERSON] районна у місті рада як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 3). У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Викладені обставини дають суду підстави задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських справ, оскільки відповідач тривалий час ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини, з нею постійно не спілкується, не проявляє відносно неї належної батьківської турботи, і позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, визначення аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначеного, зважаючи на необхідність всебічного захисту інтересів дитини [PERSON], суд прийшов до висновку про можливість задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved