Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

21.12.2018 р. позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з подальшим уточненням просять позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], призначити позивачів опікунами онуки [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивачів аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення донькою повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилаються на наступне. Позивачі є батьками відповідача, яка має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачами, які опікуються нею, купують їй необхідні речі, продукти харчування, іграшки. Мати дитини свої батьківські обов'язки не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не проявляє інтересу до здоров'я дитини, не відвідує поліклініку, та дитячий садок. Відповідач перебуває на обліку в Туберкульозному диспансері м. Харкова, оскільки хворіє на туберкульоз, а стан здоров'я позивачів є задовільним. За вказаних обставин позивачі змушені звернутись до суду за захистом свого права. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивачі в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, та просить розглянути справу без її присутності. Представник третьої особи ДССД ХМР Оганова В.В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити, та надала висновки щодо розв'язання спору. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та за наявними в справі доказами. 21.12.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 26.12.2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачам 10-денного строку для усунення недоліків, які було усунуто позивачами. 30.01.2019 року надано запит до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернувся до суду 30.01.2019 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Судом встановлено, що позивачі є батьками відповідача. Відповідач має малолітню доньку [PERSON], [INFO] Позивачі разом з [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, дитина проживає разом з ними, відповідач за вказаною адресою з'являється епізодично. Дитина знаходиться під наглядом позивачів, які опікуються нею, дитина відвідує дитячий садок, та перебуває під фахівців КЗОЗ «ХМДП №23», та позивачі відвідують батьківські збори та активно приймають участь у вихованні онуки, а матір дитини не цікавиться своєю дитиною, її здоров'ям. Позивачі є пенсіонерами, отримують пенсію, мають задовільний стан здоров'я, на психіатричному та наркотичному обліках не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувались. Позивачами були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання. (а.с. 59). Натомість відповідач хворіє на туберкульоз, та перебуває на обліку в Туберкульозному диспансері м. Харкова. Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку від 20.02.2019 року № 173, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з донькою у обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд враховує, те, що відповідач є працездатною жінкою, інших аліментних зобов'язань немає, а тому за таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей від 20.02.2018 року №176, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити опіку над малолітньою [PERSON], та призначити [PERSON] та [PERSON] її опікунами. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є бабусею та дідусем малолітньої [PERSON], [INFO] Згідно ст. 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно з ч.1 ст.58 Цивільного кодексу України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст.63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачі за станом свого здоров'я та матеріальним становищем можуть виконувати обов'язки опікунів, мають можливість і бажають реально виконувати обов'язки опікунів, а тому враховуючи висновки органу опіки та піклування, визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачів судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 1409 грн. 60 коп. кожному за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, та встановлення опіки. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved