Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В своїй позовній заяві [PERSON], прохає суд винести рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно - житловий будинок літера «А» загальною площею 108 кв.м, прибудова літера «а» площею 18,8 кв.м., погріб літера «Б» площею 16,0 кв.м., сарай літера «Г» площею 13,3 кв.м, сарай літера «Д» площею 29,6 кв.м, сарай літера «Е» площею 10,2 кв.м, сарай літера «Ж» площею 8.3 кв.м, вбиральня літера «З», вимощення літера «І», огорожа №1, ворота №2, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції від 24 листопада 2015 року. Після його смерті залишилась спадщина, у вигляді житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця, у першу чергу права на спадкування за законом має його син [PERSON]. Однак після звернення позивача до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правових документів на вказаний будинок. У зв'язку з цим, [PERSON] вимушений звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON], в порядку спадкування за законом. В судове засідання [PERSON] та його представник адвокат Єрмоленко Л.В. не з'явилися, надавши до суду заяву, в якій прохали суд розглянути справу без їх участі, вони підтримують заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, прохали позов задовольнити. Представник відповідача Більмацької селищної ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій повідомив про визнання позову, прохав розглянути справу без його участі та повідомити їх про результати розгляду справи у письмовій формі. Представник третьої особи відділу з архівної справи та з питань державної реєстрації Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав клопотання, в якій прохав розглянути справу без його участі. Представник нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори, проти позову не заперечував. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкодавець за життя на законних підставах отримав дозвіл на будівництво нового індивідуального житлового будинку та збудував житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] Так, на підставі рішення загальних зборів членів колгоспу «Таврія» від 30 грудня 1989 року, спадкодавцю виділено земельну ділянку площею 0,08 га для будівлі житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.13). Рішеннями виконавчого комітету Куйбишевської селищної ради народних депутатів № 7 від 11 січня 1990 року та виконавчого комітету Куйбишевської районної ради народних депутатів Запорізької області №36 від 15 лютого 1990 року спадкодавцю надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 0,08 га по [ADDRESS] (а.с.14,15). 21 лютого 1990 року спадкодавцю був виданий будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.18). На даний час будинок повністю збудований, що підтверджується копією технічного паспорту і його дійсна вартість складає 145 614, 00 гривень (а.с.10-12). Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно застосовується законодавство, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житловою будинку (1992 рік) регулювалося постановою КМУ від 5 серпня 1992 р. N 449 " Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення", який передбачав після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію для отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності на нерухомий об'єкт. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції від 24 листопада 2015 року. (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, господарські будівлі та споруди. [PERSON] закінчивши у 1992 році будівництво житлового будинку, не провів процедуру введення його в експлуатацію, не отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок та не зареєстрував за собою право власності на нерухоме майно. За правилами ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що будинок належав спадкодавцю [PERSON] на законних підставах. Однак, [PERSON] не оформивши право власності на житловий будинок, хоча фактично був його власником, створив спадкоємцю умови, за яких він не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою Куйбишевською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 25 липня 2016 року. Зволікання з виконанням зобов'язання, передбаченого ч.1 ст.182 ЦК України, щодо державної реєстрації права власності на нерухому річ, або його невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У цивільному законодавстві не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу певних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 28 липня 1986 року Розівською селищною радою Куйбишевськогот району Запорізької області, тобто є спадкоємцем першої черги (а.с.7). Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про відмову від спадщини у встановлений строк не звертався. Він вступив в управління спадковим майном і подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не вчинив дій щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно . Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5. якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 р. № 868 (далі - Порядок № 868). для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно. Згідно з пп. 10 п. 37 Порядку № 868 самостійною підставою для державної реєстрації за спадкоємцями речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У відповідності зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення судів, що набрали законної сили. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Отже, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом не може вплинути на права та інтереси інших осіб. Питання розподілу судових витрат позивачем не підіймалося.

Outcome: approved