Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов [PERSON] аргументує тим, що за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08.11.2012 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання доньки у розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця, до досягнення донькою повноліття. Раніше він сплачував аліменти, однак на теперішній час він залишився без роботи, та не має доходу і можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Також, зазначає, що він здійснює догляд за своїми батьками, з якими проживає разом, які є пенсіонерами, а мати є особою з інвалідністю, у зв"язку з чим він останнім надає матеріальну допомогу. На теперішній час законодавством передбачено стягнення аліментів в розмірі ј частини заробітку, а не 1/3, як він сплачує. На підставі викладеного просить суд зменшити розмір аліментів присуджених на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] до 1/4 частини всіх видів його доходу. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін. Відповідач скористався своїм правом на відзив, але ухвалою суду вд 02.12.2021 року відзив відповідача від 30.11.2021 року судом було залишено без розгляду, оскільки його було подано з порушенням встановлених строків і клопотання про продовження строку його подання відповідачем не подавалось. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, також просив відкликати виконавчий лист про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку. Відповідач в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи по суті відповідач надала до суду заяву від 02.12.2021 року про розгляд справи у її відсутність. Крім того з зазначеної заяви вбачається, що відповідачка позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08.11.2012 року позивач [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2017 року вбачається, що [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги про зменшення стягнення з нього аліментів з 1/3 на 1/4 частку вказує на погіршення його матеріального стану, відсутніть офіційної роботи, перебування на його утримання батьків. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зі змісту заяви відповідача від 02.12.2021 року вбачається, що вона позовні вимоги визнає в повному обсязі, що свідчить про те, що обставини, зазначені позивачем в позові вона не оспорює і їх визнає. Враховуючи наведене обставини зазначені позивачем в позові, а саме погіршення матеріального стану позивача, відсутніть у нього офіційної роботи, перебування на його утримання батьків, на підставі ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки відповідач їх визнав. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Згідно ч.ч.1-2 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За вимогами ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. № 789-ХІІ та ч.8 ст.7 СК України передбачають, що в усіх діях щодо дітей суд повинен виходити з того, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини та максимально можливим їх урахуванням. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, слід зазначити, що норми Сімейного кодексу України передбачають, що обов`язки з матеріального утримання своїх неповнолітніх дітей повинні нести обидва батьки. Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача. Враховуючи наведене, інтереси неповнолітньої дитини, позицію відповідача, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а зменшення розміру аліментів до 1/4 частки доходів позивача не суперечить інтересам дитини та буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного його розвитку, враховуючи те, що утримувати дитину зобов"язаний кожний із батьків. Крім того стягнення аліментів з позивача в розмірі 1/4 частки його заробітку відповідає вимогам сімейного законодавства. З урахуванням таких обставин справи, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача, на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/3 частини доходу може бути зменшено до 1/4 частини усіх видів доходів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того судом, враховуючи те, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2012 року в рамках цивільної справи ЄУНСС 0514/5200/2012 (провадження 2/0514/939/2012) про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця, перебуває на примусовому виконанні у Добропільському ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ (м. Харків) (виконавче провадження № 35563680), що підтверджується інформацією АСВП в мережі інтеренет (https://asvpweb.minjust.gov.ua/), суд вважає за необхідне, після набрання даним рішенням законної сили, відкликати вказаний лист з примусового виконання після погашення заборгованості по ньому (в разі її наявності). Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов повністю, тому суд вважає, що позивачу підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 454,00 грн.

Outcome: approved