Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

6 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], 20 березня 2015 року на тимчасово окупованій території України в Жданівській виправной колонії Донецької області. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі та має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON],[INFO]. 14 березня 2013 року [PERSON] був засуджений вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя за ст.. 15 ч.1, 3, ст.. 185 ч. 3 , 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць та відбував покарання у Макіївській виправній колонії № 32 Донецької області. Відбуваючи покарання, він вимушено залишився на тимчасово окупованій території , захворів та потрапив на лікування у Жданівську виправну колонію, де помер 20 березня 2015 року. Вона звернулася до відділу РАЦС Іллічівського району м. Маріуполя для отримання свідоцтва про смерть чоловіка, але їй було відмовлено, оскільки надані нею документи були видані так званою Донецькою Народною Республікою та не визнаються державою Україна. Їй необхідно отримати свідоцтво про смерть ,щоб оформити соціальну допомогу на дітей у звязку з втратою годувальника та для реєстрації сина [PERSON] за місцем свого проживання. Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка сталася 20 березня 2015 року. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву та викладене в ній , просила її задовольнити, додавши ,що її чоловік [PERSON], що помер 20 березня 2015 року, був похований його рідним братом [PERSON] у сел.. Олександрівка Марїнського району Донецької області , на кладовищі, де поховані їх рідні. Представник зацікавленої особа - Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, свого представника до суду не направили, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення вимог не заперечували. Суд, вислухавши заявницю, свідка [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено ,що 1 вересня 1983 року с. Кременець Марїнського району Донецької області народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії У-НО № 434422, виданим 6 серпня 1983 року.( а.с.10, 19). За довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданою 10.12.2003 року Марїнською обєднаною державною податковою інспекцією Донецької області, [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER].( а.с.11). Згідно паспорту серії ВН, № 880494, виданого 03 січня 2012 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області , останній зареєстрований в [INFO]. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-НО №213189, виданого 29.11.2003 року відділом РАЦС Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких є [PERSON] та [PERSON].( а.с.5, 6, 8). 14 березня 2013 року [PERSON] був засуджений Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць та був направлений до відбування покарання у Макіївську виправну колонію Донецької області № 32, де знаходився з 31 серпня 2013 року, початок строку з 01.08.2013 року, кінець строку 01.09.2017 р. Під час відбування покарання [PERSON] захворів, та був переведений на лікування до туберкульозної лікарні при Жданівській виправній колонії Донецької області , де 20 березня 2015 року помер. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 11 від 23 березня 2015 року, причиною смерті стала хвороба, викликана вірусом імунодефіциту людини, з проявом мікробактеріальної інфекції. [PERSON] був похований його рідним братом [PERSON] в с. Олександрівка Маріїнського району Донецької області, де поховані його родичі.( а.с.12,13, 14) Після смерті чоловіка заявниця в вересні 2015 року звернулася до Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за видачею свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У звязку із чим заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті. Як встановлено, заявниця [PERSON] має намір встановити факт смерті чоловіка, оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті та видачі свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки заявниця [PERSON] яка є громадянкою України, зареєстрована в Іллічівському районі м.Маріуполя по вул. Заозерній буд. 33 , а її чоловік [PERSON] 20 березня 2015 року помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в туберкульозній лікарні Жданівської ВК Донецької області , після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку. Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України [PERSON] суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] 20 березня 2015 року в туберкульозній лікарні Жданівської ВК Донецької області Україна .

Outcome: approved