Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

18.12.2019 до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 362,50 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 31.01.2019 вона звернулася в Київський районний суд м. Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що [INFO] у них з відповідачем народився син, [PERSON] , при цьому, з грудня 2018 року всі витрати по забезпеченню малолітнього [PERSON] покладені виключно на позивача, оскільки відповідач відмовляється в позасудовому порядку вирішувати будь-які питання щодо утримання дитини, жодної участі у житті дитини, в його розвитку, розвитку його здібностей відповідач не приймає, нагальними проблемами, інтересами сина не цікавиться, фінансово не забезпечує. За результатами розгляду даної цивільної справи 24.04.2019 Київським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04.09.2019, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково та вирішено стягнути з відповідача самий мінімальний розмір аліментів, а саме: у розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В основу судового рішення було покладено фіктивну довідку відповідача [PERSON] про отримання ним мінімального доходу за місцем роботи та пенсії по інвалідності, голослівні та нічим не підтверджені доводи про, нібито, утримання відповідачем інших дітей, і призначено аліменти у самому мінімальному розмірі, який взагалі можливий. 25.09.2019 Київським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист по цивільній справі № 640/2261/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] 08.10.2019 стягувач [PERSON] звернулась до Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 15.10.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка, відповідно до норми ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», були направлені державним виконавцем на адресу боржника та стягувача. Однак, жодних дій, направлених на виконання своїх обов`язків з утримання власного сина відповідач так і не виконав, не сплативши навіть ті копійки, які йому було призначено за рішенням суду. За таких обставин, стягувач [PERSON] звернулась засобами телефонного зв`язку до боржника [PERSON] з наполегливим проханням щодо погашення існуючої заборгованості по сплаті періодичних платежів. У відповідь на своє звернення боржник запевнив стягувана [PERSON] , що жодних коштів на утримання дитини він не сплачував та сплачувати не збирається та жоден суд не примусить його це робити. При цьому, боржник [PERSON] заявив, що його не турбує, за які кошти існує дитина. Не отримавши жодної обґрунтованої відповіді на питання, як і коли боржником буде сплачено борг за виконавчим листом № 640/2261/19, стягувач була змушена звернутися засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого та фактичного проживання боржника із заявою, в якій вона просила усунути заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітнього [PERSON] . Однак, відповідач проігнорував надходження на його поштові відділення цінних листів із повідомленням про існуючу заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з чим цінні листи були повернуті позивачу із відміткою про причини такого повернення - «за закінченням терміну зберігання». 02.12.2019 на заяву стягувача [PERSON] старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. було складено розрахунок заборгованості по виплаті аліментів, яка складає 10 362 грн. 50 коп. Позивачем було зроблено розрахунок пені за несплату аліментів, сума якої складає 15 602 грн. Але відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, пеня на заборгованість по аліментах не може перевищувати розміру заборгованості, за таких обставин, розмір пені складе 10 362 грн. 50 коп. [PERSON] зазначає, також, що у відповідача є у власності нерухоме майно, оренда якого при бажанні може принести відповідачу дохід, здатний повною мірою забезпечити реальні потреби малолітньої дитини в повному обсязі. Однак, відповідач не здавав та не здає в оренду жодний з об`єктів нерухомого майна, ані в Харкові, ані за його межами, що вкотре свідчить про те, що останній не має нагальної потреби додаткового підробітку до своєї мізерної заробітної плати, довідки про яку він так старанно збирав при розгляді справи про стягнення з нього аліментів. За таких обставин, позивач переконана в тому, у відповідача об`єктивно є всі можливості для сплати як аліментів, так і пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2019 справу передано для розгляду судді Сенаторову В.М. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 23.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленям сторін. Відповідно до ст..275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 07.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є. Відповідно до абзацу 2 ч.12 ст.33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена, 05.06.2020 та 09.06.2020 до суду надійшли заяви [PERSON] про розгляд та вирішення справи протягом розумного строку, що розцінюється судом як можливість розгляду справи у її відсутності. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 12.06.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народився [PERSON] , про що 11.11.2010 складено відповідний актовий запис № 1062. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.04.2019 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.01.2019 (а.с.7-9). Постановою Харківського апеляційного суду від 04.09.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м.Харкова від 24.04.2019 залишено без змін (а.с.10-11). 25.09.2019 на виконання рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №640/2261/19 було видано виконавчий лист (а.с.12). 08.10.2019 [PERSON] звернулась до Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.13). 15.10.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60283193 на підставі виконавчого листа №640/2261/19 (а.с.14). 31.10.2019 [PERSON] було направлено повідомлення про існуючу заборгованість по сплаті аліментів боржнику [PERSON] (а.с.18-19). 15.11.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. в рамках ВП №60283193 було складено розрахунок заборгованості по виплаті аліментів [PERSON] , згідно якого заборгованість станом на 01.12.2019 становить 10 362,50 грн. (а.с.23). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не надано. Тому суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача і вона повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Хp=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: Хp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно ч. 1 ст. 196 ЦПК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачем надано свій розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, з яким суд погоджується, так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.. Розмір неустойки (пені) по аліментах розраховувався наступним чином: лютий 2019 року: 1013 грн.*1%*290 днів = 2 937 грн. (з 01.03.2019 по 16.12.2019), -березень 2019 року: 1013 грн.*1%*259 днів = 2 623 грн. (з 01.04.2019 по 16.12.2019), -квітень 2019 року: 1013 грн.*1%*229 днів = 2 319 грн. (з 01.05.2019 по 16.12.2019 ), -травень 2019 року: 1013 грн.*1%*198 днів = 2 005 грн. (з 01.06.2019 по 16.12.2019), -червень 2019 року: 1013 грн.*1%*168 днів = 1 701 грн. (з 01.07.2019 по 16.12.2019), -липень 2019 року: 1059 грн.*1%*137 днів = 1 450 грн. (з 01.08.2019 по 16.12.2019), -серпень 2019 року: 1059 грн.*1%*106 днів = 1 122 грн. (з 01.09.2019 по 16.12.2019), -вересень 2019 року: 1059 грн.*1%*76 днів = 804 грн. (з 01.10.2019 по 16.12.2019), -жовтень 2019 року: 1059 грн.*1%*45 днів = 476 грн. (з 01.11.2019 по 16.12.2019), -листопад 2019 року: 1059 грн.*1%*15 днів = 158 грн. (з 01.12.2019 по 16.12.2019). Отже, загальна сума неустойки (пені) за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань становить 15 602 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України, з [PERSON] не може бути стягнута неустойка (пеня) в розмірі більше 100 відсотків заборгованості, тобто більше ніж 10 362,50 грн. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що в ході судового розгляду відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин, які слугували б поважною причиною невиконання покладених на нього зобов`язань за судовим рішенням. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи з викладеного, враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, встановивши правовідносини, які випливають із з`ясованих обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 362,50 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved