Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

17 жовтня 2018 року до суду звернулися позивачі з вказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначають, що на підставі ордеру № 50 від 29.06.2006р. [PERSON] та [PERSON] було надано в постійне користування жиле приміщення в секції №4 будинку № 2 по вул. Семашка в м. Кривому Розі. Вказана квартира була частиною блоку, який складається з шести кімнат, розподілених у два суміжних жилих приміщення: двокімнатне, яке займала сім'я [PERSON], та трикімнатне, яке займали позивачі. В 2006 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] скористалися своїм право на приватизацію державного житлового фонду та отримали у приватну спільну сумісну власність 56/100 частин від загальної площі квартири. Вказане право власності було зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ». Згодом на реєстраційний облік у жилому приміщенні, наданому в користування [PERSON] та [PERSON], 15.09.2006 р. були взяті їх невістка - [PERSON] та на той час їх неповнолітня онука [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]Л.), а 06.10.2006 р. їх син - [PERSON], які досі перебувають на обліку у вказаній квартирі. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2007 р. за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачами [PERSON], [PERSON] було визнано переважне право щодо надання в користування на умовах найму ізольованого жилого приміщення №6, жилою площею 9,6 кв.м, що звільнилося в спірній квартирі [ADDRESS], та зобовязано виконавчий комітет Дзержинського районної ради м. Кривого Рогу видати їм ордер на вказане жиле приміщення. Так позивачам на сімю з пяти осіб був виданий ордер №6 від 09.10.2018 р. на право зайняття жилого приміщення жилою площею 9,6 кв.м, що складається з однієї кімнати в квартирі [ADDRESS]. Таким чином, сімя позивачів, яка складається з пяти чоловік, на сьогодні фактично займає жиле приміщення в секції №4 будинку № 2 по вул. в м. Кривому Розі, яке складається з чотирьох кімнат, жилою площею 50,6 кв.м. Однак, на запит адвоката, виконком повідомив, що документи на право користування приміщеннями житловою площею 9,6 кв. м, 12,2 кв. м та 9,5 кв. м на імя [PERSON] та [PERSON] виконкомом районної у місті ради не видавалися; ордер на кімнату № 6 житловою площею 9,6 кв.м в вищевказаній квартирі на сімю [PERSON] у складі 5-ти осіб виконкомом районної у місті ради не видавався; станом на 01.06.2018 сімя [PERSON] на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем проживання у виконкомі Металургійної районної у місті ради не перебуває. Крім того, виконком Металургійної районної у місті ради додатково повідомив у відповідь на адвокатський запит, що згідно з тимчасовим ордером № 4 від 24.06.2003 р. за адресою [ADDRESS], був зареєстрований [PERSON] [INFO] з 04.07.2003р. по 13.07.2007 р. та займав кімнату площею 21,7 кв.м; також за адресою [ADDRESS], згідно тимчасового ордеру № 71 від 18.07.2006 р. була зареєстрована [PERSON] [INFO] з 25.07.2006р. по 10.08.2008 р. займала кімнату площею 9,6 кв.м. Також позивачі додатково звернулися до виконкому Металургійної районної у місті ради з заявою про надання в користування кімнат №№ 2, 3 в квартирі № 4 будинку № 2 на вул. Медичній. Відповідно до рішення житлово-побутової комісії виконкому Металургійної районної у місті ради, оформленого Протоколом засідання комісії № 9 від 11.09.2018 р. з питання користування кімнатами №№ 2, 3 в квартирі № 4 будинку № 2 на вул. Медичній, було ухвалено відмовити у наданні кімнат №№ 2,3 в квартирі № 4 будинку № 2 на вул. Медичній у м. Кривому Розі в користування сімї [PERSON] у складі 5-ти осіб. З таким рішенням позивачі не згодні, оскільки норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Таким чином, норма надання жилої площі на їх родину у складі пяти чоловік позивачів становить 13,65 кв.м х 5 чол. = 68,25 кв.м, тоді як фактично останні користуються житловою площею 50,6 кв.м., тому просять суд визнати за позивачами право спільної сумісної власності на кімнату №2, жилою площею 9,5 м.кв. та кімнату №3, жилою площею 12,2 м2, що становить 21/100 частин від загальної площі квартири [ADDRESS] В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Судом встановлено, що у 2006 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали у приватну спільну сумісну власність 56/100 частин від загальної площі квартири, розташованої, за адресою [ADDRESS], загальною площею квартири 58,07 кв. м, що складається з трьох кімнат жилою площею 41,0 кв.м, в т.ч. 12,5 кв.м, 16,4 кв.м, 12,1 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності № Дз 376 від 29.08.2006 р., виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради, згідно з розпорядженням за №Дз 306 від 07.08.2006 р. (а.с.17). Вказане право власності було зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» на підставі Витягу про реєстрацію права власності № 11775359 від 08.09.2006 р., реєстраційний номер 15981611, про що в книзі: 247П-128 зроблено запис № 128 (а.с.18). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2007 р. у цивільній справі №2п-1833/2007 р. за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачами [PERSON], [PERSON] було визнано переважне право щодо надання в користування на умовах найму ізольованого жилого приміщення №6, жилою площею 9,6 кв.м, що звільнилося в спірній квартирі [ADDRESS], та зобовязано виконавчий комітет Дзержинського районної ради м. Кривого Рогу видати їм ордер на вказане жиле приміщення. Як вбачається, з матеріалів справи, на реєстраційний облік у жилому приміщенні, наданому в користування [PERSON] та [PERSON], 15.09.2006 р. були взяті їх невістка - [PERSON] та на той час їх неповнолітня онука - [PERSON], а 06.10.2006 р. їх син - [PERSON], які досі перебувають на обліку у вказаній квартирі, що підтверджується Листом відділу реєстрації місця проживання громадян від 11.06.2018 № 1396, відповідно до інформації якого стосовно осіб, зареєстрованих у квартирі № 4 в будинку № 2 на вул. Медичній у м. Кривому Розі за вказаною адресою зареєстровані пять осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивачам 09 жовтня 2018 року, на сімю з пяти осіб був виданий ордер №6 від 09.10.2018 р. на підставі рішення виконкому Металургійної районної у м. Кривому Розі ради від 18.07.2018 №248 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 9,6 кв.м, що складається з однієї кімнати в квартирі [ADDRESS] (а.с.16). \~ \~ \~ \~Між тим, виконком Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу, 05 червня 2018 р. у відповідь на адвокатський запит повідомив, що документи на право користування приміщеннями житловою площею 9,6 кв. м, 12,2 кв. м та 9,5 кв. м на імя [PERSON] та [PERSON] виконкомом районної у місті ради не видавалися; ордер на кімнату № 6 житловою площею 9,6 кв.м в вищевказаній квартирі на сімю [PERSON] у складі 5-ти осіб виконкомом районної у місті ради не видавався; станом на 01.06.2018 сімя [PERSON] на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем проживання у виконкомі Металургійної районної у місті ради не перебуває (а.с. 24-25). Крім того, виконком Металургійної районної у місті ради додатково повідомив у відповідь на адвокатський запит, що згідно з тимчасовим ордером № 4 від 24.06.2003 р. за адресою [ADDRESS], був зареєстрований [PERSON] [INFO] з 04.07.2003р. по 13.07.2007 р. та займав кімнату площею 21,7 кв.м; також за адресою [ADDRESS], згідно тимчасового ордеру № 71 від 18.07.2006 р. була зареєстрована [PERSON] [INFO] з 25.07.2006р. по 10.08.2008 р. та займала кімнату площею 9,6 кв.м. (а.с.25). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення житлово-побутової комісії виконкому Металургійної районної у місті ради, оформленого Протоколом засідання комісії № 9 від 11.09.2018 р. з питання користування кімнатами №№ 2, 3 в квартирі № 4 будинку № 2 на вул. Медичній, було ухвалено відмовити у наданні кімнат №№ 2,3 в квартирі № 4 будинку № 2 на вул. Медичній у м. Кривому Розі в користування сімї [PERSON] у складі 5-ти осіб. (а.с.26) Мотивуючи прийняте рішення, житлово-побутова комісія виконкому виходила з того, що члени сімї заявника не потребують поліпшення житлових умов, оскільки вказана квартира складається з 6-ти кімнат, загальною площею 102,4 м , житловою площею 72,3 м2. Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.08.2006 № Дз376 [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 56/100 частки вказаної квартири з 6-ти кімнат, що складається з 3-х кімнат №№ 6, 10, 11 житловою площею 41,0 м (12,1 м.кв., 16,4 м.кв. та 12,5 м.кв.), загальною площею 58,07 м.кв. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.02.2007 у цивільній справі № 2п-1833/2007 за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано переважне право користування жилим приміщенням (кімната № 5) житловою площею 9,6 м2 у вказаній квартирі. Квартира № 4 в будинку № 2 на вул. Медичній ще містить дві кімнати №№ 2, 3 житловою площею 9,5 та 12,2 м2. Вказані кімнати юридично вільні та підлягають розподілу. Оскільки в користуванні сімї [PERSON] у складі 5-ти осіб вже перебувають 4 кімнати житловою площею 50,6 м2 (по 10,12 м2 на кожного члена сімї) у вказаній квартирі, члени сімї заявника не потребують поліпшення житлових умов (а.с. 26) З таким рішенням та висновками комісії не можна погодитися, оскільки відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Таким чином, норма надання жилої площі на родину Позивачів у складі пяти чоловік становить: 13,65 кв.м х 5 чол. = 68,25 кв.м, тоді як фактично останні користуються житловою площею 50,6 кв.м., отже на сьогодні сімя Позивачів залишається такою, що потребує поліпшення житлових умов. Крім того, факт відкритого володіння і користування позивачами кімнатами №№ 2,3 в квартирі № 4 будинку № 2 на вул. Медичній у м. Кривому Розі є підставою для застосування до спірних правовідносин положень закону про набувальну давність та визнання за ними права власності на спірні кімнати. Поміж тим, згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на [PERSON]. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статі 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом зазначеної норми для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно, як-то із правочину чи як безхазяйна річ. Набувальна давність не стосується випадків заволодіння чужим майном обманним або злочинним шляхом. Мова йде про ситуації, коли власник майна не заявляє про своє право уже тривалий час, тобто фактично відмовляється від цього майна. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Наявність у володільця, наприклад, договору оренди, наймання,зберігання тощо виключає застосування інституту набувальної давності. З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Ураховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, зважаючи на безтитульність на момент заволодіння спірним нерухомим майном, добросовісність заволодіння ним позивачами, відкритість, добросовісність та безперервність володіння ним протягом строку, що перевищує 10 років, суд приходить до висновку, що право власності на нього підлягає визнанню за позивачами за рішенням суду. Статтею 8 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення його основних прав, наданих їй конституцією або законом. В силу статті 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноосібно, так і спільно з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що право користування, а згодом володіння спірним майном у Позивачів виникло правомірно. З обставин справи вбачається, що починаючи з 13.07.2007 р. кімнати загальної жилою площею 21,7 кв.м (тобто кімнати №№ 2, 3 житловою площею 9,5 та 12,2 м2) звільнилися і станом на дату рішення житлово-побутової комісії виконкому Металургійної районної у місті ради, оформленого Протоколом засідання комісії № 9 від 11.09.2018 р., вказані кімнати є юридично вільними. З цього часу вказаними кімнатами відкрито володіють та користуються позивачі, які протягом усього вказаного періоду добросовісно сплачували за них усі комунальні платежі. Отже, відкрито заволодівши частиною спірної квартири, а саме двома кімнатами №№ 2, 3 житловою площею 9,5 та 12,2 м2 позивачі, починаючи з 14.07.2007 р. добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються чужим майном, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягає ст. 344 ЦК України, з визнанням за позивачами права власності на спірну частину квартири за рішенням суду за набувальною давністю. Факт проживання позивачів в спірній квартирі, в т.ч. володіння та користування спірною часткою підтверджується як правовстановлюючими документами на решту квартири, так і відомостями довідками з місця проживання. А факт сплати за комунальні послуги в т.ч. за спірні кімнати підтверджується квитанціями за весь період з 14.07.2007 р. та відсутністю заборгованості по всім особовим рахункам у спірній квартирі. З урахуванням сукупності вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачі, які з 2007 року добросовісно заволоділи нерухомим майном - квартири [ADDRESS] і продовжують відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном протягом десяти років, набули права власності на це майно, у зв'язку з чим їх позов підлягає задоволенню. Виходячи зі змісту\~ч. 1 статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved