Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

29 жовтня 2018 року [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до Бурилівської сільської ради Кривоозерського району про визнання права власності на земельні ділянки площею 3.47 га, 3.56 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті матір [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки в нотаріальному порядку оформлення спадщини йому відмовлено. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, надіслали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача - Бурилівської сільської ради, листом від 19 грудня 2018 року просив розглянути справу без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Бурилівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 10 грудня 2005 року(а.с.7). Спадкоємцем за законом першої черги, на спадщину після смерті [PERSON] є позивач як дитина спадкодавця, що підтверджується даними свідоцтва про народження позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївської області 22 листопада 2013 року(а.с.26). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею: 3.4661 га, кадастровий номер:[NUMBER], 3.5747 га, кадастровий номер:[NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належної на праві власності спадкодавцеві [PERSON], що підтверджується даними Державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER], [NUMBER], виданих Бурилівською сільською радою народних депутатів 03 квітня 2001 року(а.с.8-9) та даними витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4805138042018, НВ-4805137372018 від 17 вересня 2018 року(а.с.13-18). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається із спадкової справи №151/2006 (а.с.48-57), позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, подавши заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк(а.с.49). В оформленні спадщини на земельні ділянки площею 3.47 га, 3.56 га, державним нотаріусом позивачу відмовлено(а.с.25), оскільки правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки відсутні. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельні ділянки не порушує права та законні інтереси інших осіб. Суд враховує те, що дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved