Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту смерті її батька [PERSON], [INFO], який помер 02 серпня 2017 року в місті Донецьку Донецької області. В обґрунтування вимог, посилається на те, що 02 серпня 2017 року помер її батько, [PERSON] у м.Донецьку Донецької області, причина смерті: рак стравоходу. Заявник звернулась до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть, на що отримала письмову відмову, у звязку з тим, що факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 02 серпня 2017 року в місті Донецьк Донецької області для того, щоб отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку та оформити спадщину. В судовому засіданні заявник пояснила, що вона є донькою [PERSON], який помер 02 серпня 2017 року у м. Донецьку Донецької області. Останні три роки її покійний батько хворів на рак стравоходу, що і стало причиною його смерті . Встановлення факту смерті батька їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення права на спадщину, просила задовольнити її заяву. Представник заінтересованої особи - Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Заслухавши заявника, який був допитаний як свідок, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 157-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. Як вбачається з заяви, заявник [PERSON] проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 09 жовтня 2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] (а.с.5) Згідно приписів п.8 ч.1\~ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як розяснив \~ Пленум Верховного Суду України у п. 132 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта серії ВК 937781, виданого 02 жовтня 2012 року Кіровським РВ м.Донецька ГУ ДМС в Донецькій області (а.с.3), проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 09 жовтня 2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] (а.с.5) Згідно свідоцтва про народження серії V-HO № 357928, виданого 03 листопада 1982 року Кіровським відділом РАЦС м.Донецька, [PERSON] доводиться батьком [PERSON], [INFO]. (а.с.6) Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО № 300214, виданого 21 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м.Донецьку, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, після реєстрації якого заявник взяла прізвище [PERSON]. (а.с.7) Тобто, [PERSON], [INFO], дійсно є донькою померлого 02 серпня 2017 року [PERSON]. Згідно довідки про причину смерті від 03 серпня 2017 року, яка видана Комунальним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6 міста Донецька» Донецької Народної Республіки, [PERSON]., [INFO], помер 02 серпня 2017 року, причина смерті рак нижньої третини стравоходу. (а.с.10) З копії свідоцтва про смерть серії ДНР №076543, яке видано 03 серпня 2017 року Кіровським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], помер 02 серпня 2017 року\~ в\~ Кіровському районі міста Донецька Донецької Народної Республіки. (а.с.12) Як вбачається з відмови у проведені державної реєстрації смерті від 09 жовтня 2017 року вихідний № 15.32-1783, Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]\~ було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 02 серпня 2017 року, так як останньою пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній\~наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». (а.с.11) Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Факт сметрі [PERSON] підтвердив також допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], який пояснив, що є чоловіком заявниці та ствердив, що покійний останні три роки хворів на рак стравоходу, лікувався в онкодиспансері в м.Донецьку. На день смерті [PERSON] перебував в м.Донецьк, де і поховали. Суд вважає, що заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер 02 серпня 2017 року в місті Донецьку Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved