Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

20 вересня 2018р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У данному житловому будинку крім неї зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] . Однак [PERSON] за вказаною адресою не проживає більше 20 років без будь-яких причин, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки він в будинку тривалий час не проживає, комунальні послуги не сплачує, жодних витрат по утриманню будинку не несе, тому вона звернулася до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання згідно вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, який, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] є приватизованим і згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 08.06.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №89145373 від 08.06.2017р., вона [PERSON] являється його власницею . Згідно довідки №522 від 08.08.2018 про склад сім`ї виданої, виконавчим комітетом Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району, Львівської областів, [PERSON] про те, що за адресою: житловий будинок [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] Актами перевірки житлового будиноку [ADDRESS] від 14.03.2018р., 06.06.2018р., 01.08.2018р. встановлено, що в даному житловому будинку відповідач [PERSON] не проживає більше одного року, комунальні послуги не сплачує, жодних витрат по утриманню будинку не несе. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у житловому будиноку [ADDRESS] , що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, з врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

Outcome: approved