Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

19.01.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення збитків та безпідставно набутого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та [PERSON]., матір'ю відповідачки [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 32/100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Вартість продажу склала 28497,86 грн. Дану суму їй необхідно було сплатити в строк до 2018 року щомісячно до 10 числа протягом 12 років, за її підрахунком по 170 грн. Після підписання договору вона з чоловіком вселилася у будинок. Продавець запропонувала в подальшому вносити платежі на рахунок банку за кредитом її доньки [PERSON] Після повної сплати продавець пообіцяла надати розписку про повний розрахунок. Виконуючи дані умови позивачка вносила кошти в рахунок погашення боргу за валютним кредитним договором №236-23 укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] від 26.08.2005 року, в подальшому цей договір став мати номер [NUMBER]. Крім того, позивачка сплачувала страховку квартири відповідачки. На її прохання у січні 2012 року надати розписку про повний розрахунок за договором купівлі-продажу відповідачка пояснила, що її мати - продавець будинку, померла у січні 2011 року, і оскільки позивачка не сплатила вартість будинку вона як спадкоємець має намір розірвати договір купівлі-продажу будинку та виселити позивачку з будинку. Після чого позивачка продовжила вносити кошти за кредитним договором [PERSON] та сплачувати страховку її квартири. Фактично за час дії договору купівлі-продажу позивачка сплатила [PERSON] та її матері 5805,95 доларів США, 3077 грн. на її рахунок, різницю у придбанні валюти та 863,55 грн. страховки. Після консультації нотаріуса у жовтні 2014 року вона направила Лист продавцю та відповідачці, як доньки померлого продавця, в якому просила надати розписку про повне виконання свого зобов'язання ще фактично за життя продавця. Проте відповідачка надіслала їй лист-попередження, в якому зазначила, що якщо позивачка не сплатить їй 28497 грн., то вона звернеться до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу. Після цього позивачка внесла 28497,86 грн. на депозитний рахунок нотаріуса, про що повідомила відповідачку [PERSON] Позивачка вважає, що виконала умови договору купівлі-продажу повністю розрахувавшись за придбаний будинок. Внесені грошові кошти в сумі 5805,95 доларів США за кредитним договором №236-23 укладеним між відповідачами ПАТ «Укрсиббанком» та [PERSON] вважає безпідставно отриманим майном з боку відповідача ПАТ «Укрсиббанку», які просить стягнути на її користь з ПАТ «Укрсиббанку». Кошти, сплачені на особистий рахунок [PERSON], сплата страховки, різниця вартості придбання валюти відповідного курсу - вважає безпідставно отриманим майном з боку відповідачки [PERSON] в сумі 3940,55 грн.; вартість послуг нотаріуса, комісії банку позивачка вважає понесеними збитками, в сумі 3406,08 грн., а судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 4634,08 грн.- фактичними витратами, які вона просить стягнути на її користь з [PERSON] Крім того, позивачка просить стягнути на її користь з відповідачки [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 грн., мотивуючи цю вимогу тим, що нею були виконані умови договору купівлі-продажу будинку, проте відповідачка [PERSON] з січня 2011 року по даний час шантажує її та погрожує виселенням, не приймає виконання договору, що стало наслідком психічного розладу, постійним страхом за свою сім'ю, яка може залишитися без житла. 25.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, 05.03.2015 року свої вимоги збільшила та уточнила, просила розірвати договір купівлі-продажу нерухомого майна, скасувати рішення державного реєстратора та визнати недійсним витягу про реєстрацію права власності, визнати право власності в порядку спадкування на нерухоме майно та усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення. Свої збільшені та уточнені позовні вимоги мотивувала тим, що 31.05.2006 року було укладено договір купівлі-продажу 32/100 частини домоволодіння [ADDRESS] між її матір'ю [PERSON]. та відповідачкою [PERSON] відповідно до п.3 Договору продаж вчинено за - 28497,86 грн., які покупець зобов'язується сплачувати щомісячно до 10 числа протягом 12 років, тобто до 2018 року починаючи з дати посвідчення цього договору. Кінцевий розрахунок повинен бути здійснений за місцем знаходження майна, про що складається відповідна заява продавця або його представника, яка засвідчується нотаріально. Тобто покупець-відповідачка за умовами договору зобов'язувалася протягом 12 років сплачувати щомісячно до 10 числа грошову суму у розмірі 28497,86 грн. [INFO] мати позивачки [PERSON]. померла. Після смерті матері вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. На виконання умов договору купівлі-продажу частини будинку відповідачкою було сплачено кошти в сумі 28497,86 грн. в грудні 2014 року. Незважаючи на систематичне порушення по сплаті щомісячних платежів відповідачкою ні вона, ні її мати не зверталися до суду через досягнуті домовленості з відповідачкою щодо погашення останньою отриманого позивачкою кредиту за валютним кредитним договором №236-23 від 26.08.2005 року в АКІБ «Укрсиббанк». Так станом на серпень 2014 року відповідачкою було сплачено кошти загальною сумою 1281 долар США, 363,60 грн. страховки. Починаючи з серпня 2014 року відповідачка в розмові з позивачкою повідомила останній, що відмовляється сплачувати кошти за договором купівлі-продажу. Тобто відповідачка не виконала умови договору купівлі-продажу, хоча з травня 2006 року спірне нерухоме майно перебуває в її володінні й користуванні. На момент звернення до суду з врахуванням сплачених відповідачкою коштів в сумі 70841.80 грн., борг за договором купівлі-продажу від 31.05.2006 року, який позивачка зобов'язувалася сплатити складає 28655001,08 грн. На сьогоднішній день, в зв'язку у зв'язку із значною девальвацією гривні та грубим невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу нерухомого майна перед матір'ю позивачки, а після її смерті перед позивачкою, як перед спадкоємицею, позивачка втратила зацікавленість в продажу частини домоволодіння [ADDRESS]. тому просить розірвати договір купівлі-продажу. Крім того, відповідачка неправомірно зареєструвала право власності на нерухоме майно, про що позивачка дізналася після звернення відповідачки з позовом до неї. Так, пункт 3 договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року передбачає, що кінцевий розрахунок повинен бути здійснений за місцем знаходження майна, про що складається відповідна заява продавця або його представника, яка засвідчується нотаріально. Пунктом 9 договору передбачено, що право власності на предмет договору у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору у порядку передбаченому ст.ст.182,210,334,640,657 ЦК України, а також після проведення повного розрахунку. Не зважаючи на те, що відповідачкою не було здійснено повний розрахунок за нерухоме майно за договором купівлі-продажу, вона незаконно зареєструвала домоволодіння в Херсонському ДБТІ 09.08.2006 року. Через те, що відповідачкою було здійснено реєстрацію нерухомого майна у 2006 році, після смерті матері позивачки це нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] не війшло до складу спадщини після смерті матері позивачки [PERSON]., а тому позивачка не має можливості оформити право власності на спірну частину будинку за собою в порядку спадкування через нотаріуса та змушена звернутися до суду з вимогою про визнання за нею право власності в порядку спадкування. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.02.2015 року обидва позови були об'єднані в одне провадження. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.04.2015 року було залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Л.А. В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, позовні вимоги [PERSON] не визнала. Додатково пояснила, що дійсно між нею та [PERSON]. 31.05.2006 року був укладений договір купівлі-продажу частини будинку [ADDRESS] за 28497,86 грн. Оскільки вона не мала повної суми коштів і отримати кредит в банку вона не змогла, між ними була домовленість про те, що вона буде сплачувати за будинок щомісячно, по її розрахунку по 200 грн. На той час у доньки продавця, [PERSON] був валютний кредит в ПАТ «Укрсиббанку», і вона з [PERSON]. домовилася щомісячно погашати кредит [PERSON] в рахунок оплати за будинок за договором купівлі-продажу. Також вона оплачувала страховку квартири [PERSON] Оплату за валютним кредитом [PERSON] вона здійснювала з липня 2006 року по серпень 2014 року. Коли підрахувала сплачені кошти, зрозуміла, що вже сплатила вартість будинку і попросила [PERSON] надати їй розписку про повний розрахунок. Але остання відмовилася та почала погрожувати виселенням та розірванням договору купівлі-продажу. Тоді після консультації юриста, в грудні 2014 року вона внесла на депозитний рахунок нотаріуса 28497,86 грн., про що повідомила [PERSON] тому вважає, що свої зобов'язання по розрахунку за договором купівлі-продажу частини будинку вона виконала, а сплачені кошти за кредитним договором [PERSON] просила стягнути на її користь, як безпідставно отримані банком. В серпні 2006 року вона дійсно зареєструвала на себе право власності на будинок з усного дозволу продавця будинку, хоча на той час повного розрахунку не здійснила. Представник позивачки-відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові, не визнав позов [PERSON], просив відмовити в його задоволенні. В судових дебатах заявив клопотання про застосування строку позовної давності до вимог щодо скасування рішення державного реєстратора та визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності, оскільки реєстрація відбулася правомірно у 2006 році, про що було відомо [PERSON]. та її матері. Крім того, заявив, що [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини тільки у 2014 році, тоді як спадщина відкрилася у січні 2011 року. Тобто [PERSON] пропустила шестимісячний строк встановлений законом. Також зазначив, що на момент відкриття спадщини спірний будинок не входив до маси спадкового майна, а тому на його думку не може бути задоволена позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування за [PERSON] на спірний будинок. Представник відповідача ПАТ «Укрсиббанк» не визнав позов [PERSON] про стягнення з банку безпідставно набутого майна, а саме грошей в сумі 5805,95 доларів США, просив відмовити, надав суду письмові заперечення, які зводяться до наступного. Між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 236-23 від 26.08.2005 року, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 6000 доларів США на строк до 26.02.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом, комісій, штрафів. За умов кредитного договору не вбачається прямої заборони виконання зобов'язання іншою особою, а саме внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості. Такої заборони немає і в законі. [PERSON] добровільно та обізнано вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON], про що свідчить її підпис на квитанціях банку. В свою чергу ПАТ «Укрсиббанк» приймав грошові кошти на підставі існуючих договірних зобов'язань згідно з кредитним договором №236-23 від 26.08.2005 року, а тому твердження позивача про безпідставно отримані грошові кошти ПАТ «Укрсиббанком» є надуманими. Відповідач-позивачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволені, свої позовні вимоги, збільшені та уточнені, підтримала, просила задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові та заяві про збільшення та уточнення позовних вимог. Додатково пояснила, що її мати продала [PERSON] частину будинку [ADDRESS] 31.05.2006 році. Після чого мати проживала з нею в квартирі по [ADDRESS], а [PERSON] заселилася в будинку. Їй не відомо про яку суму продажу будинку домовилися сторони договору, але з умов договору їй зрозуміло, що [PERSON] повинна була щомісячно до 2018 року сплачувати 28497,86 грн. Крім того, їй відомо, що [PERSON] погодилася щомісячно погашати її валютний кредит в ПАТ «Укрсиббанку» в рахунок оплати за будинок, що вона і робила з 2006 року по серпень 2014 року. Вона визнає той факт, що [PERSON] сплатила 70841,80 грн., але на даний час ще залишився борг за договором купівлі-продажу будинку, який [PERSON] відмовляється погашати. Оскільки мати померла у 2011 році, і вона як спадкоємиця після її смерті запропонувала [PERSON] погасити борг за договором купівлі-продажу, але [PERSON] відмовляється. На даний час вона втратила інтерес до продажу будинку, тому просить розірвати договір купівлі-продажу, оскільки покупець [PERSON] не виконує умови договору. Представник відповідача-позивача адвокат Марухненко І.П. позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволені як необґрунтовані, позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Крім того, просила стягнути з відповідачки понесені судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу. Третя особа приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонсь кої області Негра Л.А. в судовому засіданні пояснила, що посвідчувала договір купівлі-продажу від.31.05.2006 року укладений між [PERSON]. та [PERSON] Сторони узгодили між собою всі істотні умови договору, в тому числі і ціну, домовилися про щомісячну оплату до 10 числа протягом 12 років, тобто до 2018 року. Після кінцевого розрахунку мала складатися відповідна заява продавця або його представника, яка засвідчується нотаріально. 04.12.2014 року [PERSON] звернулася до неї для того, щоб внести на депозитний рахунок кошти в рахунок виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу. Крім того, договором сторони передбачили, що право власності на нерухоме мано у покупця виникає після повного розрахунку, тому [PERSON] не могла зареєструвати право власності на будинок у 2006 році. Оскільки на той час не було здійснено повний розрахунок. Крім того, пояснила, що [PERSON] проживаючи спільно з матір'ю на день смерті останньої фактично прийняла спадщину. До неї як до нотаріуса [PERSON] звернулася із заявою у 2014 році, тоді ж і була заведена спадкова справа. При вирішенні позову [PERSON] до [PERSON], покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи та показання свідка, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 травня 2006 року було укладено договір купівлі-продажу частини домоволодіння між [PERSON].(продавець) та [PERSON] (покупець). Предметом договору є частина домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Виходцевою Л.А. 31.05.2006 року та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] (Т.1 а.с.53). [INFO] [PERSON]. померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т.1 а.с.118). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON]. відкрилася спадщина. [PERSON], яка є донькою померлої на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею, прийняла спадщину фактично та згодом звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва та прийняття спадщини згідно зі ст..1268 ЦК України. На підставі поданої нею заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 63/2014, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та листом нотаріуса (Т.1 а.с.119, 120). Відомості про інших спадкоємців у нотаріуса відсутні. Тобто [PERSON] є спадкоємицею по закону після смерті матері [PERSON]. і до неї як до спадкоємця перейшли права та обов'язки спадкодавця, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що [PERSON] є належним позивачем у справі за її позовом про розірвання договору купівлі-продажу. З рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.09.2013 року вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]».(т.2 а.с.59 ) Відповідно до пункту 3 Договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року продаж будинку вчинено за - 28 497,86 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста дев'яносто сім грн.. 86 коп.), які Покупець зобов'язується сплачувати щомісячно до 10 числа протягом 12 (дванадцяти) років, тобто до 2018 (дві тисячі вісімнадцятого) року, починаючи з дати посвідчення цього договору. Кінцевий розрахунок повинен бути здійснений за місцем знаходження майна, про що складається відповідна заява продавця або його представника, яка засвідчується нотаріально. Тобто, буквальне тлумачення цього пункту Договору щодо ціни предмету договору свідчить, [PERSON] за умовами договору купівлі-продажу зобов'язувалась протягом 12 років сплачувати щомісячно до 10 числа грошову суму у розмірі 28497,86 грн. Буквальне тлумачення цього пункту Договору щодо ціни предмету договору свідчить, що загальна сума ціни предмету договору склала 4103591,84 грн. (28497,86 грн. х 12 місяців х 12 років =4103591,84 грн.) Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року [PERSON] було сплачено кошти в сумі 28 497,86 грн. в грудні 2014 року, шляхом внесення на депозитний рахунок нотаріуса, що підтверджується квитанцією № 9589185-1 від 04.12.2014 року (Т.1 а.с.54). Судом також встановлено, що між сторонами договору купівлі-продажу від 31.05.2015 року [PERSON]. та [PERSON] існувала усна домовленість, відповідно до якої [PERSON] зобов'язалася погашати отриманий [PERSON] кредит за валютним кредитним договором №236-23 від 26.08.2005 року в АКІБ «УкрСиббанку» (нині ПАТ «Укрсиббанк»). (Т.2 а.с.53-55). Даний факт підтвердили сторони в справі. Про таку домовленість та її виконання вказує також наявність у [PERSON] оригіналів банківських квитанцій з її підписом як платника, відповідно до яких [PERSON] починаючи з липня 2006 року по серпень 2014 року щомісяця вносила кошти як погашення кредиту відповідно до кредитного договору №236-23 від 26.08.2005 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] (Т.1 а.с.60-95). Крім того, судом встановлено, що на виконання зазначених вище домовленостей між [PERSON] та [PERSON]., в період з 2009 по 2013 рік [PERSON] сплачувала страхові внески за договорами страхування майна [PERSON], що підтверджується договорами страхування, заявами-анкетами та квитанціями (Т.1 а.с.14-50). Даний факт визнається відповідачкою-позивачкою [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що станом на серпень 2014 року [PERSON] на виконання договору купівлі-продажу будинку від 31.05.2006 року було сплачено кошти загальною сумою 42343,94 грн. Починаючи з серпня 2014 року [PERSON] припинила сплачувати кошти за договором купівлі - продажу від 31.05.2006 року, що підтвердили обидві сторони в судовому засіданні. І тільки у грудні 2014 року [PERSON] сплатила ще 28497,86 грн., поклавши їх на депозитний рахунок нотаріуса. Тобто загалом сплатила 70841,80 грн. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала умови договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року щодо розрахунку, оскільки на момент звернення [PERSON] до суду з врахуванням сплачених відповідачкою коштів, борг за договором купівлі-продажу від 31.05.2006 року складає 4032850,04 грн. (4103591,84 грн.(ціна будинку) - 70841,80 грн.(сплачені кошти) = 4032850,04 грн.(борг)) Суд не приймає до уваги твердження позивачки-відповідачки [PERSON] та її представника про те, що спірний будинок продано за 28497,86 грн. та про те, що [PERSON] виконала умови договору купівлі-продажу повністю розрахувавшись з продавцем 04.12.2014 року, оскільки це спростовується самим договором купівлі-продажу від 31.05.2006 року, а саме пунктом 3 щодо ціни договору, а також діями покупця [PERSON], яка з липня 2006 по серпень 2014 рік, навіть після смерті продавця будинку у 2011 році, на виконання усних домовленостей з продавцем будинку щомісячно вносила грошові кошти в сумі від 200 до 500 грн. за кредитним договором [PERSON], сплачувала страхові внески за договорами страхування, що загалом склало більше 40000грн. та в грудні 2014 року на виконання умов договору купівлі-продажу внесла на депозитний рахунок нотаріуса ще 28497,86 грн. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема розірвання договору, як один з видів цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання За ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. У відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013, в справі № 6-75цс13, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Таким чином, суд вбачає в діях [PERSON] істотне порушення договору, а саме невиконання нею взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу щодо розрахунку. Тому вимоги відповідача-позивача [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що позивачкою-відповідачкою [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS], про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11485002 від 09.08.2006 року (т.1 а.с.55) Пункт 3 договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року, укладеного між [PERSON]. та [PERSON], передбачає, що кінцевий розрахунок повинен бути здійснений в м.Гола Пристань, за місцем знаходження майна та проживання продавця, про що складається відповідна заява продавця або його представника, яка засвідчується нотаріально. Відповідно до Пункту 9 договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року право власності на предмет договору у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору у порядку передбаченому ст..ст.182, 210, 334, 640, 657 ЦК України, а також після проведення повного розрахунку, а право на земельну ділянку переходить у порядку передбаченому ст..ст.120, 140 ЗК України, ст..377 ЦК України. Тобто, право власності на частину домоволодіння, яка є предметом договору купівлі-продажу від 31.05.2006 року позивач-відповідач [PERSON] мала право зареєструвати лише після проведення повного розрахунку. Твердження позивачки-відповідачки [PERSON] про те, що вона зареєструвала право власності на нерухоме майно до повного розрахунку 09.08.2006 року з дозволу продавця будинку судом не приймається до уваги, оскільки спростовується договором купівлі-продажу, крім того, [PERSON] не надала жодного доказу на підтвердження наявності такої домовленості. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірний будинок на [PERSON] оскільки, про наявність цієї реєстрації [PERSON] дізналася лише при зверненні [PERSON] з позовом про стягнення збитків та безпідставно набутого майна до [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», отримавши копію позову з додатками, в тому числі і витяг про реєстрацію права власності тільки у січні 2015 року. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірний будинок на [PERSON] та визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.08.2006 року за №11485002 підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] є спадкоємицею після смерті матері [PERSON]., яка прийняла спадщину, але через те, що відповідачкою незаконно було здійснено реєстрацію домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] в 2006 році, це нерухоме майно, не ввійшло до складу спадщини після смерті [PERSON]., а тому [PERSON] не мала можливості оформити право власності на спірну частину будинку за собою в порядку спадкування через нотаріуса. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON]., померлої [INFO], яка мала на праві власності будинок [ADDRESS]. На час відкриття спадщини відповідачка-позивачка [PERSON] проживала разом з померлою, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Суд вважає за можливим задовольнити позов в цій частині та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS]. Крім того, судом встановлено, що позивачка-відповідачка [PERSON] проживає у спірному будинку [ADDRESS] з 2006 року, та відповідно до відмітки в її паспорті за цією адресою зареєстроване її місце проживання з 20.07.2006 року (Т.2 а.с.60). Відповідно до вимог ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовна вимога [PERSON], як власниці будинку [ADDRESS], щодо усунення перешкод в користуванні спірним будинком шляхом виселення [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог позивачки-відповідачки [PERSON], суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повному обсязі як необґрунтовані виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Судом встановлено, що [PERSON] з липня 2006 по серпень 2014 року щомісяця вносила на рахунок АКІБ «Укрсиббанк» ( після змін у статут - ПАТ «Укрсиббанк») від імені [PERSON] грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №236-23. За умов кредитного договору №236-23 від 26.08.2005 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] вбачається, що остання отримала кредит в сумі 6000 доларів США, який зобов'язувалася повернути до 26.02.2018 року зі сплатою процентів, комісій, штрафних санкцій. З даного договору не вбачається прямої заборони виконання зобов'язання іншою особою, а саме внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості. Такої заборони немає і в законі. [PERSON] добровільно та обізнано вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON], про що свідчить її підпис на квитанціях банку. В свою чергу ПАТ «Укрсиббанк» приймав грошові кошти на підставі існуючих договірних зобов'язань згідно з кредитним договором №236-23 від 26.08.2005 року, а тому позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанку» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 5805,95 доларів США є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивачки-відповідачки [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів, сплачених на особистий рахунок [PERSON] в сумі 3940,55 грн. як безпідставно отриманого майна з боку відповідачки [PERSON], вартість послуг нотаріуса, комісії банку як понесені нею збитки в сумі 3406,08 грн., оскільки зазначені витрати були понесені позивачкою-відповідачкою [PERSON] при виконанні умов договору купівлі-продажу будинку від 31.05.2006 року щодо проведення розрахунку. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачкою-відповідачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів вини відповідачки [PERSON] у порушені прав [PERSON] , у заподіянні їй моральної шкоди та наслідків у вигляді постійного психічного розладу, страху та напрузі в сім'ї, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 5000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 84 ЦК України це витрати сторони, що вона понесла у зв'язку із оплатою правової допомоги адвоката або фахівця у галузі права. Суд вважає, що судові витрати позивачки-відповідачки [PERSON] покладаються на неї, а судові витрати відповідачки-позивачки [PERSON], а саме судовий збір та витрати на правову допомогу суд стягує з позивачки-відповідачки [PERSON], як підтверджені документально та обґрунтовані (Т.1 ст.114, Т.2 а.с.61-62).

Outcome: approved