Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав, відносно її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 23 квітня 2013 року, між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №9. Від шлюбу у сторін народилось дві дитини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 01.03.2018 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із позивачем. При цьому, після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. Спочатку сторони проживали у батьків [PERSON], проте відповідач не змогла знайти спільну мову із своїми батьками. У 2014 році батьки позивача подарували [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, після чого вони переїхали проживати у с.Гончарівка Монастириського району. За час відсутності позивача, коли він перебував на сезонних роботах у м.Києві, відповідач [PERSON] часто залишала дітей на тривалий час без нагляду, не виконувала належним чином батьківські обов'язки, агресивно ставилась до дітей. Траплялись випадки, коли відповідач на тривалий час залишала дітей одних, діти плакали, протягом двох тижнів відповідача розшукувала поліція. Протягом останнього року відповідач [PERSON] не спілкується з дітьми, не надає допомоги на їх утримання, таким чином самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. 23.04.2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №9. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 06.11.2013 року виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, актовий запис №8), та дочка [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 27.01.2015 року Гончарівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №02). Згідно заочного рішення Монастириського районного суду від 01.03.2018 року, шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем [PERSON] в с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні осіб №293 від 02.05.2018 року. Заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області вирішено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 всіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 квітня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказаним рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, діти проживають з позивачем [PERSON] та перебувають на його утриманні. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.Зокрема, у ч. 2 зазначеної статті Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Згідно ст. 152 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною другою статті 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного Кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Як слідує з приписів вищевказаних нормативно-правових актів та правових позицій Верховного Суду України, для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню дітей. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов'язки. Відповідно до постанов Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 23.12.2015 року та 17.12.2015 року, [PERSON] двічі притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та ч.2 ст.184 КУпАП. Зі змісту зазначених постанов вбачається, що [PERSON] в період з 15.10.2015 року по 17.10.2015 року, а також з 05.11.2015 року по 11.11.2015 року залишила дітей без догляду, оскільки у вказаний час займалась особистими справами. Зі змісту висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації №1 від 08 червня 2018 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] Зазначений висновок мотивований тим, що мати не цікавиться життям та здоров'ям своїх малолітніх дітей, самоусунулась від їх виховання та утримання. У вказаному висновку також зазначено, що у своїх письмових заявах сусіди, жителі с.Гончарівка: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказали, що [PERSON] протягом року не навідується до дітей, не спілкується з ними, не займається їх вихованням та утриманням. Щодо заперечень відповідача [PERSON], які надійшли до суду у формі електронного звернення від 29.01.2019 року, у яких остання зазначає що заперечує стосовно позбавлення її батьківських прав, оскільки має намір допомагати дітям, однак позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, суд зазначає наступне. Згідно повідомленя Служби у справах дітей Монастириської РДА №12-01-18/153 від 02.08.2018 року, [PERSON] з приводу перешкод у спілкуванні з дітьми з боку її колишнього чоловіка - [PERSON], а також з приводу визначення її участі у спілкуванні та вихованні з дітьми [PERSON] та [PERSON] до органу опіки і піклування в період з 2013 року по 02.08.2018 року не зверталась. Відповідно до відповіді Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області №2858/111/01/2018 від 31.07.2018 року, [PERSON] в період з 2013 року по 31.07.2018 року з приводу створення перешкод у спілкуванні з її дітьми зі сторони колишнього чоловіка [PERSON] до Монастириського відділення поліції не зверталась. Таким чином, доводи відповідача щодо створення їй перешкод у спілкуванні з дітьми з боку позивача [PERSON], суд оцінює критично. Також суд враховує, що незважаючи на неодноразові виклики відповідача [PERSON] в судове засідання, остання для дачі пояснень чи заперечень щодо позбавлення батьківських прав, жодного разу до суду не з'явилась. Крім того, зі змісту висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації №1 від 08 червня 2018 року вбачається, що службою у справах дітей повідомлено [PERSON] про порушення відносно неї справи про позбавлення батьківських прав та запрошено до служби у справах дітей, однак на вказане запрошення остання жодним чином не відреагувала. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON], а саме: не виконує обов'язку щодо виховання дітей, свідомо нехтує ними, не спілкуються з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не надає матеріальної допомоги на їх утримання та не створює умов для їх фізичного, духовного, морального розвитку. При цьому суд бере до уваги, що спірні правовідносини між сторонами існують уже тривалий час за який у відповідача була можливість змінити своє ставлення до виховання дітей. Однак цього вона не зробила, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України вбачається, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON], згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved