Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

20 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД, [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 2-6, т. 1) 10 березня 2015 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було об'єднано в одне провадження цивільна справа № 203/299/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД, [PERSON] про стягнення заборгованості та цивільна справа № 203/517/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД, [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв'язку з чим об'єднаній цивільній справі було присвоєно номер № 203/299/15-ц. (а.с. 168, т. - 2) 30 березня 2015 року представником відповідача під час проведення судового засідання були подані на адресу суду зустрічні позовні заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс», [PERSON] про визнання договорів поруки недійсними, які ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати були прийняті до спільного розгляду в рамках даної цивільної справи. (а.с. 151, т. - 3) Також, 30 березня 2015 року представником позивача за первісним позовом була подана до суду заява про зменшення заявлених позовних вимог, яка була прийнята судом до спільного розгляду в рамках даної справи. (а,с. 133-134, 151, т. -3) Позивач у позовних заявах з урахуванням заявлених зменшень позовних вимог та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог за первісними позовами посилались на те, що між ТОВ «Атлантіс» та ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, було укладено Договір поставки від 31.03.2014 №1131/к. Відповідно до положень п.1.1 Договору №1131/к, ТОВ «Атлантіс» постачає і передає у власність ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД приймає та оплачує товари згідно з замовленнями ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД та товаросупровідною документацією. Позивач систематично здійснював поставки продукції власного виробництва, а саме алкогольних напоїв, відповідно до Замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД. На виконання умов Договору ТОВ «Атлантіс» було поставлено товар відповідно до прийнятих та підтверджених замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а також одночасно з товаром ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД передано документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до п.2.3 Договору №1131/к. В свою чергу відповідачем ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД було частково сплачено заборгованість за поставлений товар у розмірі 1 193 266 грн. 63 коп. за договором від 31.03.2014 року та проведено повернення товару на суму 170 881 грн. 14 коп. Таким чином заборгованість за договором від 31.03.2014 року станом на 30.03.2015 рік відсутня. Однак у відповідача ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД внаслідок безпідставного користування чужими грошовими коштами впродовж періоду з 26.09.2014 року по 05.01.2015 рік виникла заборгованість у вигляді 3 відсотків річних нарахованих на заборгованість, яка була сплачена відповідачем під час розгляду справи та складає 6 987 грн. 31 коп., а також сума інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 26 313 грн. 44 коп. Також, в забезпечення виконання ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД зобов'язання за Договором №1131/к, між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON], як поручитель за Договором, поручилася перед ТОВ «Атлантіс» за виконання обов'язку TOB ВКФ «ЛІА» ЛТД щодо оплати наданих послуг за договором, укладеним між Кредитором та Боржником. Враховуючи вищевикладене представник позивача звернулась до суду та просила суд стягнути з ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД на користь ТОВ «Атлантіс» у рахунок повернення заборгованості за договором поставки № 1131/к від 31.03.2014 року суму у розмірі 33 300 грн. 75 коп., яка складається з 3 відсотків річних - 6 987 грн. 31 коп. та інфляції - 26 313 грн. 44 коп. Окрім вищевикладеного, представник позивача в обґрунтування заявленого другого первісного позову, посилалась на те, що між ТОВ «Атлантіс» та ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, було укладено Договір від 03.03.2013 №05-2013 ОП. Відповідно до положень п.1.1 Договору №05-2013 ОП, ТОВ «Атлантіс» надає Дистриб'ютору - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД право офіційного представництва (не виключне) на договірній території м. Луганськ, Луганська область, у відношенні алкогольної продукції , асортимент якої вказаної у Додатку №1. Відповідно до положень п.3.1 Договору №05-2013 ОП, ТОВ «Атлантіс» зобов'язується поставити продукцію, а Дистриб'ютор - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД зобов'язується прийняти та оплатити зазначену продукцію. На виконання умов Договору ТОВ «Атлантіс» було поставлено Продукцію відповідно до прийнятих та підтверджених замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а також одночасно з товаром ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД передано документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до п.3.15 та п.3.16 Договору №05-2013 ОП. В свою чергу на час розгляду справи, відповідачем ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД не сплачено суму заборгованості за поставлений товар відповідно до видаткових накладних. Таким чином, внаслідок порушень з боку відповідача умов договору та вимог чинного законодавства, позивачем була нарахована сума заборгованості у розмірі 4 535 596 грн. 16 коп., яка складається з заборгованості за поставлений товар - 3 357 191 грн. 08 коп., 3 відсотків річних - 62 210 грн. 46 коп., інфляції - 353 719 грн. 11 коп., пені - 408 756 грн. 40 коп. та штрафу - 357 719 грн. 11 коп. Також, в забезпечення виконання ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД зобов'язання за Договором №05-2013 ОП, між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON], як Поручитель за Договором, поручилася перед ТОВ «Атлантіс» за виконання обов'язку ТОВ ВКФ «J1IA» ЛТД щодо оплати наданих послуг за Договором, укладеним між Кредитором та Боржником. Не зважаючи на порушення свого зобов'язання, ТОВ ВКФ «J1IA» ЛТД не вживає жодних заходів щодо врегулювання питання по сплаті позивачу заборгованості за поставлений товар. ТОВ ВКФ «J1IA» ЛТД не було надано жодних пояснень з приводу причин неправомірних дій ТОВ ВКФ «J1IA» ЛТД, будь-яка реакція повноважних представників ТОВ ВКФ «J1IA» ЛТД на усні вимоги позивача по сплаті заборгованості відсутня, тому позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД на користь ТОВ «Атлантіс» заборгованість у розмірі 4 534 596,16 грн. та з [PERSON] на користь ТОВ «Атлантіс» суму у розмірі 1 000,00 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог. (а.с. 2-6, т. 1; а.с. 1-5, т. - 2) Позивач у зустрічних позовних заявах та його представник у судовому засіданні в обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог посилались на те, що між ТОВ «Атлантіс» та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було укладено договір поруки № 03/09/14 від 03 вересня 2014 року з метою забезпечення виконання відповідачем ТОВ ВКФ «ЛIA» ЛТД укладеного з ТОВ «Атлантіс» договору поставки № 1131/К, відповідно до предмету якого ТОВ «Атлантіс» зобов'язався постачати та передавати у власність ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД приймати та оплачувати товари згідно з замовленням ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД та товаросупровідною документацією. Крім того, між ТОВ «Атлантіс» та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було укладено договір поруки № 10/06/14 від 10 червня 2014 року з метою забезпечення виконання відповідачем ТОВ ВКФ «ЛIA» ЛТД укладеного з ТОВ «Атлантіс» договору поставки № 05-2013 ОП, відповідно до предмету якого ТОВ «Атлантіс» зобов'язався надати Дистриб'ютору - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД право офіційного представництва на території Луганська та Луганської області у відношенні товару (алкогольна продукція) та постачати її, а Дистриб'ютор - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД зобов'язався забезпечити рекламу, придбавати та розповсюджувати товар у відповідності до умов Договору. Представник позивача за зустрічним позовом в обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог про визнання договорів поруки недійсними посилався на те, що жоден з пунктів основних договорів, тобто договору №1131/К від 31.03.2014 року та договору №05-2013 ОП від 03.03.2013 року, не передбачають умови щодо способу забезпечення зобов'язання порукою. Тобто сторони відповідно до ст.ст. 628, 638, ЦКУ та 180 ГКУ таких суттєвих умов договору №1131/К та договору №05-2013 ОП щодо забезпечення зобов'язання - порукою не узгоджували, не домовлялись і не встановлювали. Розмір відповідальності поручителя, визначений п.3.1. спірних договорів поруки обмежений лише 1 000 грн., що свідчить про його укладання без мети реального настання правових наслідків, що обумовлені ним та визначені ст.ст.553-559 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, представник позивача за зустрічними позовами посилався на те, що договір поруки №03/09/14 від 03.09.2014 року та договір поруки № 10/06/14 від 10.06.2014 року були укладені без мети реального настання правових наслідків, що обумовлені ними, та визначені ст.ст. 553-559 ЦКУ, а були здійснені лише в результаті зловмисної угоди представника ТОВ «Атлантіс» з [PERSON] для зміни підсудності спору підвідомчому суду, тому представник позивача за зустрічним позовом просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги та визнати укладені договори поруки недійсними, які здійснені в результаті зловмисної угоди представника однієї сторони з іншою стороною. (а.с. 186-191, т. 2; а.с. 14-21, т. - 3) У судовому засіданні представник позивача за первісними позовами заявлені позовні вимоги з урахуванням їх зменшень підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, однак просила суд відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог в повному обсязі, оскільки укладаючи договори поруки сторони мали на меті отримання результату, який визначений у ЦК України, а саме забезпечення виконання зобов'язання, крім того, відсутність згоди основного боржника не порушує умови дійсності договору поруки та не є підставами для визнання їх недійсними. Також, представник позивача за первісними позовами посилалась на те, що для визнання правочинів недійсними на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника, однак договори поруки були укладені між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON], без участі представників, а також з метою настання наслідків, які породжуються укладанням, зазначених договорів, що свідчить про необхідність в відмові в задоволені зустрічних позовів. (а.с. 154-157, 232, т. - 3) Представник позивача за зустрічними позовами у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив, однак в наданих раніше на адресу суду письмових заперечень просив суд згідно до зустрічних позовів визнати недійсними договір поруки № 10/06/14 від 10.06.2014 року та договір поруки № 03/09/14 від 03.09.2014 року, які здійснені в результаті зловмисної угоди представника однієї сторони з іншою стороною, у зв'язку з чим провадження у даній цивільній справі закрити. (а.с. 174-184, т. - 2; а.с. 1-12, т. - 3) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини не явки суд не повідомила. (а.с. 136, т. - 1; а.с. 150, 158-159, 168-168-б, т. - 3) Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 31 березня 2014 року між ТОВ «Атлантіс» та ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД було укладено договір поставки № 1131/к, за умовами якого ТОВ «Атлантіс» постачає і передає у власність ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД приймає та оплачує товари згідно з замовленнями ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД та товаросупровідною документацією. При цьому, ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД не бере на себе зобов'язання за період дії даного договору купити у ТОВ «Атлантіс» певну конкретну кількість товарів. Відповідно до п. 2.3. договору ТОВ «Атлантіс» поставляє товари разом з усією відповідною документацією (товарні, товарно-транспортні, видаткові накладні та податкові накладні, сертифікати якості, ветеринарні сертифікати, сертифікати відповідності тощо), які вимагаються відповідно до законодавства України для роздрібної реалізації товару. Згідно п. 3.1. договору ціна товару визначається на підставі узгодженої та підписаної сторонами специфікації товару, що є невід'ємною частиною даного договору, і може бути замінена за попереднім узгодженням сторін шляхом підписання нової редакції специфікації. Крім того, ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД здійснює вчасний розрахунок за товари, оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок ТОВ «Атлантіс». Пунктом 4.1. договору сторонами було визначено, що за порушення умов даного договору вина сторона відшкодовує своєму контрагенту, заподіяні ним прямі збитки, у порядку, передбаченому чинним законодавством України та несе іншу відповідальність, передбачену цим договором, що підтверджується копією договору поставки від 31.03.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 95-106, т. -1) Також судом встановлено, що позивач ТОВ «Атлантіс» систематично здійснював поставки продукції власного виробництва, а саме алкогольних напоїв, відповідно до замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД. Крім того, на виконання умов договору від 31.03.2014 року позивачем ТОВ «Атлантіс» було поставлено товар відповідно до прийнятих та підтверджених замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а також одночасно з товаром ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД передавались документи, що стосуються товару та підлягали переданню разом із товаром відповідно до п. 2.3. договору № 1131/к, викладені обставини підтверджуються копіями первинних документів, наявних в матеріалах справи. (а.с. 12-94, т. -1) Судом встановлено, що 03 вересня 2014 року між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON], як поручителем, було укладено договір поруки № 03/09/2014, за умовами якого [PERSON] поручилась перед ТОВ «Атлантіс» за виконання обов'язку ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД щодо зобов'язань згідно договору, укладеного між ТОВ «Атлантіс» та ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД. Відповідно до умов укладеного договору поруки під основним договором розуміється договір № 1131/к від 31.03.2014 року. Відповідно до п.п. 3.1.,3.2. договору поруки, обсяг відповідальності поручителя передбачений цим договором перед ТОВ «Атлантіс» обмежується сплатою суми у розмірі 1 000 грн., поручитель не відповідає за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язання по основному договору, що підтверджується копією договору поруки від 03.09.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 107-108, т. - 1) Також судом було встановлено, що 22.10.2014 року та 25.12.2014 року позивачем ТОВ «Атлантіс» на адресу відповідача [PERSON] направлялись вимоги про сплату виниклої у ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД заборгованості перед ТОВ «Атлантіс» за договором № 1131/к від 31.03.2014 року, яка не була погашена ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД протягом 10 днів з моменту її виникнення, тому ТОВ «Атлантіс» просив відповідача [PERSON] виконати умови договору від 03.09.2014 № 03/09/2014 та погасити заборгованість боржника в межах п. 3.1., а саме в розмірі 1 000 грн., що підтверджується копією листа-вимоги від 22.10.2014 року та копією листа-вимоги від 25.12.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 109-110, т. - 1) З матеріалів справи судом було встановлено, що ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД була частково сплачена заборгованість за договором поставки № 1131/к від 31.03.2014 року за поставлений товар у розмірі 1 193 266 грн. 63 коп. та проведено повернення товару на суму 170 881 грн. 14 коп., однак у відповідача перед позивачем ТОВ «Атлантіс» залишилась заборгованість у розмірі 33 300 грн. 75 коп., яка складається з 3 відсотків річних нарахованих на заборгованість у сумі 6 987 грн. 31 коп. та суми інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 26 313 грн. 44 коп., що підтверджується копіями банківських виписок від 19.01.2015 року та від 31.01.2015 року, копіями платіжних доручень та розрахунком суми грошових коштів, які підлягають стягненню з ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД за порушення зобов'язань за договором від 31.03.2014 року № 1131/к станом на 15.05.2015 рік, наявними в матеріалах справи. (а.с. 243-252, т. - 2; а.с. 144-150, 170-173, т. - 3) Встановлено, що 03 березня 2013 року між ТОВ «Атлантіс» та ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД було укладено договір № 05-2013 ОП, за умовами якого ТОВ «Атлантіс» надала Дистриб'ютору - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД право офіційного представництва (не виключне) на договірній території м. Луганськ, Луганська область, у відношенні алкогольної продукції, асортимент якої вказаної у Додатку №1. Відповідно до положень п.3.1 Договору №05-2013 ОП, ТОВ «Атлантіс» зобов'язується поставити продукцію, а Дистриб'ютор - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД зобов'язується прийняти та оплатити зазначену продукцію. Відповідно до положень п.3.15 Договору №05-2013 ОП, право власності на продукцію, ризик її випадкового знищення чи пошкодження переходить від ТОВ «Атлантіс» до Дистриб'ютора - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД з моменту підписання сторонами належним чином оформленої накладної. Відповідно до положень п.3.21 Договору №05-2013 ОП, Дистриб'ютор - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД зобов'язаний оплатити поставлену продукцію протягом 28 календарних днів з моменту поставки продукції. Крім того, відповідно до п.4.3 Договору №05-2013 ОП, у випадку порушення строків сплати Дистриб'ютор - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД сплачує ТОВ «Атлантіс» пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення до повного погашення заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення платежу, а відповідно до п.4.3 Договору №05-2013 ОП, у випадку прострочення платежу на десять та більше банківських днів Дистриб'ютор - ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД сплачує ТОВ «Атлантіс» штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, а також інші умови погоджені сторонами та передбачені даним договором, що підтверджується копією договору № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року та копією протоколу розбіжностей до договору № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 76-83, т. - 2) Також судом встановлено, що позивач ТОВ «Атлантіс» систематично здійснював поставки продукції власного виробництва, а саме алкогольних напоїв, відповідно до замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД. Крім того, на виконання умов договору від 03.03.2013 року позивачем ТОВ «Атлантіс» було поставлено продукцію відповідно до прийнятих та підтверджених замовлень ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а також одночасно з товаром ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД передавались документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до п. 3.15. та п. 3.16. договору № 05-2013 ОП, викладені обставини підтверджуються копіями первинних документів, наявними в матеріалах справи. (а.с. 14-75, т. - 2) Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON], як поручителем, було укладено договір поруки № 10/06/2014, за умовами якого [PERSON] поручилась перед ТОВ «Атлантіс» за виконання обов'язку ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД щодо зобов'язань згідно договору, укладеного між ТОВ «Атлантіс» та ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД. Відповідно до умов укладеного договору поруки під основним договором розуміється договір № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року. Відповідно до п.п. 3.1.,3.2. договору поруки, обсяг відповідальності поручителя передбачений цим договором перед ТОВ «Атлантіс» обмежується сплатою суми у розмірі 1 000 грн., крім того, поручитель не відповідає за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язання по основному договору, що підтверджується копією договору поруки від 10.06.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 84-85, т. - 2) Також судом було встановлено, що 10.08.2014 року та 25.12.2014 року позивачем ТОВ «Атлантіс» на адресу відповідача [PERSON] направлялись вимоги про сплату виниклої у ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД заборгованості перед ТОВ «Атлантіс» за договором № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року, яка не була погашена ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД протягом 10 днів з моменту її виникнення, тому ТОВ «Атлантіс» просив відповідача [PERSON] виконати умови договору № 10/06/2014 від 10.06.2014 року та погасити заборгованість боржника в межах п. 3.1., а саме в розмірі 1 000 грн., що підтверджується копією листа-вимоги від 10.08.2014 року та копією листа-вимоги від 25.12.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 86-87, т. - 2) З матеріалів справи судом було встановлено, що у ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД виникла заборгованість за порушення зобов'язань за договором № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року у розмірі 4 535 596 грн. 16 коп., яка складається з заборгованості за поставлений товар - 3 357 191 грн. 08 коп., 3 відсотків річних - 62 210 грн. 46 коп., інфляції - 353 719 грн. 11 коп., пені - 408 756 грн. 40 коп. та штрафу - 357 719 грн. 11 коп., що підтверджується розрахунком суми грошових коштів, які підлягають стягненню з ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД за порушення зобов'язань за договором від 03.03.2013 року № 05-2013 ОП станом на 15.05.2015 рік, наявним в матеріалах справи. (а.с. 174-178, т. - 3) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України та іншими нормативно-правовими актами. Так, відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями п.2.7 Договору №1131/к передбачено, що Постачальник буде вважатись таким, який виконав зобов'язання поставки Товару, якщо він поставив товари до супермаркету «Абсолют», зазначеному у замовленні Покупця, з усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором. Факт проведення суб'єктом підприємницької діяльності господарських операцій, що стосуються виконання ним зобов'язань відповідно до правочинів, укладених цим суб'єктом з іншими суб'єктами господарювання, повинні підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Мінфіну від 24.05.1995 N 88 закріплено дефініція поняття «первинні документи» - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Відповідно до положень п.2.6 Договору № 1131 /к, право власності і ризик випадкового загибелі або пошкодження товарів переходить від Постачальника до Покупця з моменту, коли товари поставлено Покупцю вивантаженими на приймальну платформу магазину і сторони підписали (транспортну) видаткову накладну, що засвідчує те, що товари були отримані Покупцем, а також передачі всієї супровідної документації. Стаття 664 ЦК України передбачає, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. В силу статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше е встановлене договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Положеннями ст.664 ЦК України передбачає, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. В силу статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 3.1 Договорів поруки передбачений Договором обов'язок Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми 1 000 (оду тисячу) гривень. Відповідно до п. 3.2 Договорів поруки Поручитель не відповідає за сплату Боржником процентів, за відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язання по основному договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до положень ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного судочинства є свобода договору. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Пунктом 22 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Суд вирішуючи заявлені зустрічні позовні вимоги щодо визнання договорів поруки недійсними, виходив з того, що між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON] був укладений договір поруки № 10/06/2014 від 10.06.2014 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручилась перед ТОВ «Атлантіс» за виконання ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД його зобов'язань перед ТОВ «Атлантіс» за договором від 03.03.2013 року № 05-2013 ОП, укладеним між ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД та ТОВ «Атлантіс». Також, суд приймає до уваги, що між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON] був укладений договір поруки № 03/09/2014 від 03.09.2014 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручилась перед ТОВ «Атлантіс» за виконання ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД його зобов'язань перед ТОВ «Атлантіс» за договором № 1131/к від 31.03.2014 року, укладеним між ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД та ТОВ «Атлантіс». Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що укладаючи вищезазначені договори поруки сторонами були додержані вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що свідчить про те, що укладені між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON] договір поруки № 10/06/2014 від 10.06.2014 року та договір поруки № 03/09/2014 від 03.09.2014 року були здійснені з метою забезпечення виконання зобов'язань у розмірі 1 000 грн., відповідно до п. 3.1. договорів поруки. Крім того, суд вирішуючи заявлені зустрічні позовні вимоги приймає до уваги, що ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД не є стороною договору поруки, а є лише учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою, а отже відповідно до законодавства України відсутній обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД на укладення таких договорів, що випливають зі змісту правовідносин поруки, що свідчить про те, що відсутність зазначеної згоди не порушує умов дійсності договорів поруки та не є підставою для визнання їх недійсними. Також суд вважає неможливим застосувати до даних правовідносин норму ст. 232 ЦК України на яку посилається представник позивача за зустрічними позовами в обґрунтування заявлених зустрічних вимог, оскільки договори поруки були укладені між ТОВ «Атлантіс» та [PERSON], без участі представників, а також з метою настання наслідків, які породжуються укладенням зазначених договорів, внаслідок чого, суд вважає необхідним відмовити ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД у задоволенні зустрічних позовних заяв до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс», [PERSON] про визнання договорів поруки недійсними. При вирішенні заявлених позовних вимог за первісним позовом, суд приймає до уваги, що відповідачем ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД не був вчасно оплачений товар, який був поставлений на його адресу позивачем відповідно до видаткових та товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв, що призвело до порушень з боку відповідача ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД умов договору № 1131/К від 31.03.2014 року та вимог чинного законодавства. Крім того, відповідач ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД безпідставно користувався чужими грошовими коштами у період з 26.09.2014 року по 05.01.2015 рік, що призвело до нарахувань з боку позивача відповідно до ст. 625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості. Відповідно до вищевикладеного, враховуючи, що в ході судового розгляду відповідачем ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД була частково сплачена сума заборгованості за поставлений товар відповідно до договору від 31.03.2014 року та проведено повернення товару позивачу відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15.05.2015 рік, однак у відповідача залишилась заборгованість по сплаті 3 відсотків річних та суми інфляційного збільшення за час наявної простроченої заборгованості за договором № 1131/к від 31.03.2014 року, суд вважає необхідним стягнути з ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД на користь ТОВ «Атлантіс» у рахунок повернення заборгованості за договором поставки № 1131/к від 31.03.2014 року суму у розмірі 33 300 грн. 75 коп., яка складається з 3 відсотків річних - 6 987 грн. 31 коп. та інфляції - 26 313 грн. 44 коп. Вирішуючи заявлені позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення заборгованості за договором № 05-2013 від 03.03.2013 року, суд приймає до уваги, що позивач систематично здійснював поставки продукції власного виробництва, а саме алкогольних напоїв, відповідно до замовлень відповідача ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, а відповідач ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД своїм підписом та печаткою підтверджував своє погодження із отриманою кількістю, асортиментом та ціною товару, а також засвідчував сам факт прийняття товару та перехід права власності на нього, однак відповідачем ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД не було сплачено суму заборгованості за поставлений товар відповідно до видаткових накладних, що є порушенням умов договору № 05-2013 від 03.03.2013 року та вимог чинного законодавства. Також суд враховує, що відповідач ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД прострочив виконання свого зобов'язання по оплаті продукції відповідно до п.3.21 Договору №05-2013 ОП, а саме 28 календарних днів з моменту поставки товару, крім того відповідач не зважаючи на порушення свого зобов'язання не вживав жодних заходів щодо врегулювання питання по сплаті позивачу заборгованості за поставлений товар, не надав жодних пояснень з приводу виниклої заборгованості, що призвело до неодноразового порушення з боку ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД норм законодавства, що регулює взаємовідносини між господарюючими суб'єктами, порушення ним своїх зобов'язань та укладених домовленостей. З огляду на вищевикладене, враховуючи умови договору поруки № 10/06/14 від 10.06.2014 року укладеному між позивачем ТОВ «Атлантіс» та відповідачем [PERSON], якими сторонами було погоджено обов'язок поручителя [PERSON]С перед ТОВ «Атлантіс» за виконання обов'язку ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, щодо оплати наданих послуг за договором №05-2013 ОП від 03.03.2013 року та встановлено обсяг відповідальності поручителя сплатою суми у розмірі 1 000 грн., суд вважає необхідним стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» у рахунок повернення заборгованості за договором № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року та за договором поруки № 10/06/14 від 10.06.2014 року суму у розмірі 1 000 грн. Крім того, оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт не виконання відповідачем вищезазначеного обов'язку, і, як наслідок, факт виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за договором № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року, розмір заборгованості станом на 15 травня 2015 року становить 4 534 596 грн. 16 коп. На підставі цього, враховуючи пояснення сторін у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та вважає за можливе стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» у рахунок повернення заборгованості за договором № 05-2013 ОП від 03.03.2013 року суму у розмірі 4 534 596 грн. 16 коп., яка складається з заборгованості за поставлений товар - 3 357 191 грн. 08 коп., 3 відсотків річних - 62 210 грн. 46 коп., інфляції - 353 719 грн. 11 коп., пені - 408 756 грн. 40 коп. та штрафу - 357 719 грн. 11 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховує результат вирішення справи, та вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved