Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON], звернувшись до [PERSON] з позовною заявою, просить розірвати шлюб, укладений 26.09.1998 року, в якому народилося троє дітей, з яких син [PERSON], [INFO] досяг повнолітття, а син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] є неповнолітніми. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя між ними погіршилося із-за неправомірної поведінки відповідача, який влаштовував сварки та бійки, поводив себе агресивно по відношенню до неї та дітей, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що більше двох років проживають окремо, вважає, що примирення є не можливим, а тому шлюб слід розірвати, неповнолітніх дітей залишити на проживанні з нею. В підготовче засідання позивач не зявилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. (а.с.21). Такі дії позивача не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 16.02.2018 року позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON] залишено без розгляду. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог (а.с.26). Зокрема, зазначив, що вони не проживають разом з квітня 2016 року а, відтак, збереження шлюбу є неможливим. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" та змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оглянувши заяву та вислухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами 26.09.1998 року укладений шлюб у виконавчому комітеті Поляницької сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис №5 (а.с.3). Від даного шлюбу народилося троє дітей : син [PERSON], [INFO], який досяг повноліття та неповнолітні: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та не проживають разом з квітня 2016 року, поновлювати наміру їх не мають. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб\~створює сім'ю, а\~ слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює\~ його добровільний характер. Шлюб\~ґрунтується на\~вільній згоді жінки\~та\~чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~ За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок\~його розірвання. Розірвання\~шлюбу засвідчує стійкий розлад\~подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може\~бути пред'явлений одним\~із\~подружжя. Позивач\~скористалася\~даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння та тривалий час не проживають разом. Збереження\~ шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною\~основою\~шлюбу, а позивач не має наміру зберігати\~ шлюб\~з відповідачем, який теж наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сімї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обовязок збереження сімї при наявності їх категоричного заперечення цього. Як зазначено в ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідач не заперечував щодо того, щоб малолітня дочка [PERSON] проживала з позивачем. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дитини, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, малолітню дочку залишити на проживанні з матір'ю. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд відновлює їй дошлюбне прізвище - Барабаш. Питання судових витрат, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 705грн. , суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп. На підставі наведеного, ст. 55,56, 112, 160 СК,

Outcome: approved