Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що 12 березня 2008 року між ними було укладено договір довічного утримання. Відповідно до п.1 договору [PERSON] передав [PERSON] у власність 37/100 частки житлового будинку під № 10 по вулиці Б.Хмельницького в місті Бар Вінницької області та взамін чого набувач зобов'язався забезпечувати відчужувача утримання довічно на умовах цього договору. Однак, всупереч істотних умов договору відповідач не виконує взяті на себе обов'язки,не звертає уваги на потреби позивача та стан його здоров'я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою. Просить розірвати договір довічного утримання та повернути у власність нерухоме майно. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав не заперечував щодо його задоволення. Враховуючи вимоги\~ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу. Оскільки сторони в судове засідання не зявились фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 1-1230. Відповідно до п.1.1 договору [PERSON] передав [PERSON] у власність 37/100 частки житлового будинку під № 10 по вулиці Б.Хмельницького в місті Бар Вінницької області. [PERSON] взамін чого зобов'язався забезпечувати відчужувача утримання довічно на умовах цього договору. Згідно вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання довічно утримувати позивача і мав виконувати наступні обовязки: надання побутових послуг; вологе прибирання кімнат; прання та прасування білизни; виконання різних видів ремонтних робіт; придбання для відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на його лікування; забезпечення відчужувача у разі потреби, визначеної висновком МСЕК, відповідними технічними та іншими засобами реабілітації; щотижневого забезпечення продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості; періодичного забезпечення відчужувача у разі визнання потреби у санаторному - курортному лікуванні за станом здоровя, оформленої відповідними медичними документами, путівками для санаторно-курортного лікування з оплатою витрат на їх проїзд у купейному вагоні; організації щоденного триразового харчування відчужувача, забезпечення один раз на три роки відчужувача демісезонним ти зимовим пальто, взуттям; забезпечення можливості перегляду телевізійних передач, тощо. Частиною 1\~ст. 744 ЦК України\~передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Частиною 1\~ст. 756 ЦК України\~визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляду відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ч.1\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, та те що відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009року "Про судове рішення у цивільній справі"у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Визнання позову відповідачем не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, не суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач є інвалідом І групи, тому він, згідно закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору. На підставі викладено, згідно ст. ст.\~525,\~651,\~744,\~749,755\~756 ЦК України,

Outcome: approved