Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, щомісячно, починаючи від дня звернення до суду та до досягнення дитиною трьох років. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 02 листопада 2017 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позивач у позові вказувала на те, що з 06 серпня 2016 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від цього шлюбу вони мають спільну дитину доньку [PERSON], яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, і у звязку з тим, що вона не може працювати оскільки займається доглядом дитини, і не має інших доходів, а відповідач ухиляється від її утримання, вона має право на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON] [INFO], та відповідач, [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб (а.с.3,5). Позивач та відповідач є батьками дитини: [PERSON], яка народилась 10 грудня 2016 року, про що Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про народження серії І-ЕД № 376847 (а.с.6). Дитина, [PERSON], проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.3,7). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, виник спір щодо утримання чоловіком своєї дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трьох років. Для вирішення спору щодо утримання дружини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади регулювання шлюбу та сім`ї. Так, з огляду на положення частини першої статті 1 Сімейного кодексу України (надалі за текстом СК України), саме цей кодекс визначає особисті немайнові та майнові права і обовязки подружжя. Згідно положень частин перших статті 75 і 77 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, у натуральній формі або грошовій за їхньою згодою. Застосовуючи метод системного аналізу норм права, з огляду на положення глави 9 СК України, суд вважає, що саме норма статті 84 цієї глави встановлює умови виникнення права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зокрема, положеннями частини 2 статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, згідно з частинами 4 і 6 цієї ж статті, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища чи розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, зважаючи на зміст вказаних норм матеріального права та те, що спільна дитина позивача і відповідача на дату розгляду справи не досягла повних трьох років і проживає разом із матір`ю, яка є дружиною відповідача, і який є дієздатним (оскільки зворотнього судом не встановлено) і може забезпечувати себе роботою самостійно, а тому може надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що відповідач не вчиняючи дій з утримання своєї дружини у грошовій та/або натуральній формі, порушує її право на утримання до досягнення дитиною, яка проживає разом із нею, трьох років. Тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача на утримання (аліменти), як матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частин 2 статті 77, частин перших статей 79 і 80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються, як правило, у грошовій формі (у частці від доходу і/або у твердій грошовій сумі) від дня подання позовної заяви та підлягають сплаті щомісячно. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно з дня предявлення позову до суду (тобто з 05 вересня 2017 року) і до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення статей 80-81 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя відповідача, або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, розмір якого за подання двох вимог майнового характеру, виходячи з положень Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік та частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" складав 640 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved