Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

29.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла її мати [PERSON] , про що 29 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 1766 та свідчить свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Її мати на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Маловільшанською сільською радою від 06.04.2015 року за № 415. Вона є спадкоємцем за законом після матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Факт родинних відносин позивача з спадкодавцем підтверджується копією повторного свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м; погріб окремо збудований, зазначений літерою «В», прибудова, зазначена літерою «а», сарай, зазначений літерою «Б», колодязь питний, зазначений «№1». Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно дост.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вона звернулася до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом заведена спадкова справа № 57322062 (номер у нотаріуса 148/2015) до майна померлої [INFO] [PERSON] , але постановою державного нотаріуса від 19 січня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що залишився після смерті її матері [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на нього. Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 14.11.2012 року, який було виготовлено на вище вказаний житловий будинок, рік побудови житлового будинку - 2000, загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м; погріб окремо збудований, зазначений літерою «В», прибудова, зазначена літерою «а», сарай, зазначений літерою «Б», колодязь питний, зазначений «№1», самочинне будівництво та перепланування відсутні, що стверджується технічним паспортом на будинок. Згідно довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 07.03.2018 року № 621, право власності на старий житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2-1164 від 22.05.1996 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга № 2 реєстровий № 394). Станом на останню дату технічної інвентаризації 23.11.2012 року старий житловий будинок знесений та побудований новий житловий будинок згідно рішення Виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради від 09.12.1997 року та дозволу на виконання будівельних робіт № 379 від 14.04.1998 року. Станом на 01.01.2013 року, право власності на новий житловий будинок не зареєстровано. Згідно рішення виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради від 11 грудня 2012 року № 67 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних осіб» та на підставі записів в погосподарській книзі за № 6 визнано право власності на житловий будинок за [ADDRESS] за гр. [PERSON] . Білоцерківському МБТІ оформити право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею - 45,1 кв.м., житловою площею - 26,6 кв.м за гр. [PERSON] . Земельна ділянка, розміром 0,32 га, на якій розташовано житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що успадковується, не приватизована, що стверджується копією довідки від 24.01.2019 року № 97, яка видана Маловільшанською сільською радою. [PERSON] була постійною жителькою села Мала Вільшанка, проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - до дня смерті. Вона прийняла спадщину на протязі 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч. 1ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць (п.1.3). А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А, згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Мінюсту Української PCP від 19.01.1976 року № 1/5 та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, яка була діючою на час виникнення спірних правовідносин, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року, та Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56, передбачали обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, померла [PERSON] , набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м; погріб окремо збудований, зазначений літерою «В», прибудова, зазначена літерою «а», сарай, зазначений літерою «Б», колодязь питний, зазначений «№1». Оскільки, вона прийняла спадщину після смерті матері, то до неї перейшло право на спадкування зазначеного житлового будинку, але вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Просила суд прийняти цей позов до судового розгляду, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м; погріб окремо збудований, зазначений літерою «В», прибудова, зазначена літерою «а», сарай, зазначений літерою «Б», колодязь питний, зазначений «№1», в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] , [PERSON] , витребувати від Білоцерківської районної державної нотаріальної контори (вул. Павлюченко,65а , м. Біла Церква, Київської області, 09100 ) спадкову справу № 148/2015, відкриту після смерті [PERSON] ( а. с. 3-8 ). Ухвалою судді від 04 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 07 березня 2019 року ( а. с. 29-30 ). Ухвалою суду від 07 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а. с. 42-43 ). Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року витребувано з Білоцерківської районної державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи № 148/2015, яка відкрилась після померлої [INFO] [PERSON] ( а. с. 49-50 ). 05 червня 2019 року на виконання ухвали суду від 10.04.2019 року судом за вх. № 20332 отримано належним чином завірену копію спадкової справи за № 148/2015 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, отримана судом 10.04.2019 року за вх. № 13476, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи ( а. с. 47 ). Відповідач Маловільшанська сільська рада Білоцерківського району Київської області в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, 22.02.2019 року за вих. № 02-14/57 за підписом сільського голови суду надано лист, в якому виконавчий комітет просить справу розглядати без представника сільської ради, позов визнають ( а. с. 37 ). Третя особа Білоцерківська районна державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, по час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 29 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 1766 та свідчить свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, померла була матір`ю позивача по справі [PERSON] Померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Маловільшанською сільською радою від 06.04.2015 року за № 415. Позивача [PERSON] є спадкоємцем за законом після матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Факт родинних відносин позивача з спадкодавцем підтверджується копією повторного свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м; погріб окремо збудований, зазначений літерою «В», прибудова, зазначена літерою «а», сарай, зазначений літерою «Б», колодязь питний, зазначений «№1». Встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державним нотаріусом заведена спадкова справа № 57322062 (номер у нотаріуса 148/2015) до майна померлої [INFO] [PERSON] , але постановою державного нотаріуса від 19 січня 2019 року останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що залишився після смерті її матері [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на нього. Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 14.11.2012 року, який було виготовлено на вище вказаний житловий будинок, рік побудови житлового будинку - 2000, загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м; погріб окремо збудований, зазначений літерою «В», прибудова, зазначена літерою «а», сарай, зазначений літерою «Б», колодязь питний, зазначений «№1», самочинне будівництво та перепланування відсутні, що стверджується технічним паспортом на будинок. Згідно довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 07.03.2018 року № 621, право власності на старий житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2-1164 від 22.05.1996 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга № 2 реєстровий № 394). Станом на останню дату технічної інвентаризації 23.11.2012 року старий житловий будинок знесений та побудований новий житловий будинок згідно рішення Виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради від 09.12.1997 року та дозволу на виконання будівельних робіт № 379 від 14.04.1998 року. Станом на 01.01.2013 року, право власності на новий житловий будинок не зареєстровано. Згідно рішення виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради від 11 грудня 2012 року № 67 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних осіб» та на підставі записів в погосподарській книзі за № 6 визнано право власності на житловий будинок за [ADDRESS] за гр. [PERSON] . Білоцерківському МБТІ оформити право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею - 45,1 кв.м., житловою площею - 26,6 кв.м за гр. [PERSON] . Земельна ділянка, розміром 0,32 га, на якій розташовано житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що успадковується, не приватизована, що стверджується копією довідки від 24.01.2019 року № 97, яка видана Маловільшанською сільською радою. Отже, [PERSON] була постійною жителькою села Мала Вільшанка, проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - до дня смерті. Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою, позивач [PERSON] наголошує на тому, що у разі відмови нотаріуса в оформлені свідоцтва про право на спадщину, право на спадкове майно визнається у судовому порядку. В судовому порядку повинно бути захищено її право. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його бабка та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Постановою державного нотаріуса від 19 січня 2019 року останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що залишився після смерті її матері [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п.3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про внесення права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до ч.4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства , що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селещах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Отже, з матеріалів справи та доданих з боку позивача документів в якості доказів вбачається, що дійсно померлій [INFO] [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м, жилою площею 26,6 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради від 11 грудня 2012 року № 67 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних осіб» та на підставі записів в погосподарській книзі за № 6 визнано право власності на житловий будинок за [ADDRESS] за гр. [PERSON] . Білоцерківському МБТІ оформити право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею - 45,1 кв.м., житловою площею - 26,6 кв.м за гр. [PERSON] , однак за життя останньої не було зроблено реєстрації та отримано правовстановлюючий документ. Крім того, звертаючись до суду з заявою про розгляд справи без представника сільської ради, за підписом сільського голови, виконавчий комітет позовні вимоги позивача [PERSON] визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦП України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після померлої [INFO] [PERSON] . У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved