Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

26 січня 2021 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області звернулась [PERSON] (надалі також - [PERSON] , заявник), заінтересована особа: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області (надалі також - заінтересована особа-1, ДПП в особі УПП в Полтавській області), Головне управління національної поліції в Полтавській області (надалі також - заінтересована особа-2, ГУ НП в Полтавській області), [PERSON] (надалі також - заінтересована особа-3, [PERSON] ,) із заявою, в якій просила встановити факти: - спільного проживання та перебування на утриманні покійної [PERSON] станом на [INFO] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - спільного проживання і перебування на утриманні бабусі [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього внука [PERSON] , [INFO] , починаючи з 03.10.2019. Ухвалою Новосанжарського районного суду від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , вирішено розглядати цивільну справі в порядку окремого провадження (а.с. 24). 26 лютого 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області своєї ухвалою відклав розгляд справи та вирішив повідомити заінтересовану особу-3 - [PERSON] про розгляд справи шляхом поміщення на веб-сайті «Судова влада України» оголошення про призначення справи до розгляду (а.с. 38). Аргументи учасників справи В обґрунтування заяви, [PERSON] зазначала, що [INFO] загинула її донька [PERSON] , яка була співробітником Управління патрульної поліції в Полтавській області. На момент смерті [PERSON] її син - [PERSON] - проживав з нею та перебував на її утриманні. З 03.10.2019, після смерті [PERSON] , [PERSON] проживає однією сім`єю з його бабусею - [PERSON] , внук перебуває на її утриманні. З метою отримання непрацездатним сином [PERSON] пенсії по втраті годувальника, заявниця звернулась із відповідною заявою до ГУНП в Полтавській області, де їй повідомили, що для отримання відповідної пенсії необхідно, зокрема, рішення суду про перебування неповнолітнього на утриманні загиблого годувальника. Зважаючи на викладене, з метою встановлення відповідного факту в судовому порядку, а також того факту, що після смерті матері, її онук проживає з нею та перебуває на її утриманні, [PERSON] звернулась до суду із відповідною заявою в порядку окремого провадження. 24 лютого 2021 року від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшла заява про проведення судових засідань у відповідній справі без участі представника ДПП, у заяві було зазначено, що при вирішенні даної справи така заінтересована особа покладається на розсуд суду (а.с. 31). 26 лютого 2021 року від ГУ НП в Полтавській області надійшла заява про проведення судового засідання без участі його уповноваженого представника, при прийнятті рішення ГУНП в Полтавській області просило врахувати норми чинного законодавства (а.с. 36). 06 квітня 2021 року від зацікавленої особи-3 [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення щодо заяви [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення (а.с. 61-63), за змістом яких він проти задоволення заяви заперечував з огляду на наступне. Ним зазначено, що він з [PERSON] перебував у шлюбі з 2008 року по [INFO] . Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з [PERSON] . Після смерті [PERSON] в 2019 році, бабуся [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні його сина, не надає можливості бачитись з сином, переховує місце проживання сина. Син [PERSON] фактично до смерті [PERSON] проживав разом з нею, він як батько сплачував аліменти на утримання сина, після смерті колишньої дружини він відразу звернувся до [PERSON] щодо відібрання свого сина, оскільки він являється його законним опікуном, рідним батьком і бажає, щоб дитина проживала з ним, але остання фактично переховує його дитину. Вважає, що він являється єдиним законним опікуном сина [PERSON] , проживання його сина з [PERSON] не є постійним, крім того остання не має постійного доходу для утримання [PERSON] , не має житла та проживає в орендованій квартирі. З огляду на викладене, [PERSON] просив відмовити у задоволенні заяві [PERSON] [PERSON] в судове засідання, яке відбулося 11 травня 2021 року, не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 89). В судовому засіданні, що проводилось 09.04.2021 підтримала заявлені вимоги, просила заяву задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у такій заяві. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 90), надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, вказавши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовільнити (а.с. 112). В судовому засіданні, що проводилось 09.04.2021, представник заявника підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Заінтересована особа-1 та заінтересована особа-2 не забезпечили явку своїх уповноважених представників, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (а.с. 109,110). Клопотань про відкладення судового засідання не надсилали, раніше зазначили в поданих до суду заявах про розгляд справи за відсутності їх представників. Заінтересована особа-3, [PERSON] , в судовому засіданні разом його представником заперечували проти задоволення заявлених вимог в підстав, що є аналогічними, викладеним у поясненнях. Додатково пояснено, що проти встановленню факту проживання [PERSON] з матір`ю до її смерті та проживання його з бабусею після смерті [PERSON] вони не заперечують. [PERSON] та його представником вказано, що вони мають заперечення проти встановлення факту перебування сина [PERSON] на повному утриманні матері та після її смерті - бабусі, оскільки ним до смерті [PERSON] здійснювалась оплата аліментів на утримання сина, а після смерті матері він також сплачує аліменти, хоча бабуся, з якою син проживає, ухиляється щодо отримання від нього коштів, а сама не має постійного заробітку. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника у судовому засіданні 09 квітня 2021 року, а також [PERSON] та його представника, заслухавши пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 09.04.2021 та свідка [PERSON] у судовому засіданні 11.05.2021, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи серія [NUMBER] (а.с. 13 - зі звороту). Його батьками записані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Батьки [PERSON] перебували у шлюбі (дошлюбне прізвище [PERSON] - [PERSON] ), однак шлюб було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 04 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] , померла [INFO] , про що зроблено відповідний запис № 55 (а.с. 13). В свою чергу, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 липня 1984 року [PERSON] була донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). З довідки про склад сім`ї, яка видна Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради від 16.12.2020 № 1368, вбачається, що [PERSON] з онуком [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування про відібрання малолітньої дитини. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Супрунівської сільської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав задоволено повністю. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с. 8-12), в іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2020 року - залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання непрацездатною дитиною пенсії по втраті годувальника [PERSON] звернулась із відповідною заявою до ГУ НП в Полтавській області. Своїм листом від 14.01.2021 за № Ф-1/о/п ГУ НП в Полтавській області повідомило, що з метою оформлення пенсії на неповнолітнього [PERSON] , необхідно надати до сектора з питань пенсійного забезпечення ГУ НП в Полтавській області документи, що підтверджують статус опікуна або піклувальника. Вказано на необхідність надання для призначення такої пенсії документів, до переліку який, крім іншого, включені довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні. Таким чином, факт проживання [PERSON] з матір`ю та перебування його на утриманні померлої, а також факт проживання після смерті матері [PERSON] з бабусею та перебування на її утриманні, має значення для призначення пенсії неповнолітньому по втраті годувальника. Норми права, які підлягають застосуванню Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2статті293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в частині 1 статті 315 ЦПК України та не є вичерпним, зокрема, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України). При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Згідно зі статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Згідно з пунктом 10 Постанови правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"», для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим-дев`ятим пункту 7 цього Порядку. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, визначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм законодавства, суд виходить з наступного. Учасники справи, в тому числі й заінтересована особа [PERSON] , в судовому засіданні не заперечували того факту, що неповнолітній [PERSON] станом на дату смерті його матері - [PERSON] - [INFO] проживав разом з нею. Також, під час розгляду справи в судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] з його представником на заперечували й проти того факту, що після смерті матері [PERSON] . [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] . Але ними зосереджено увагу суду на тому, що [PERSON] постійно змінює адресу свого проживання, з огляду на що дійсне місце її проживання встановити неможливо. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] станом на дату її смерті та з бабусею [PERSON] після смерті матері, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] ( [PERSON] ) з [PERSON] їх малолітній син залишився проживати разом із матір`ю. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 червня 2011 року у справі № 2-492/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідне підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови Полтавського апеляційного суду від 09.12.2020 у справі № 554/9586/19, де вказано про відповідну обставину (а.с. 8-12). В судовому засіданні встановлено, що на момент смерті [PERSON] вона проживала разом із сином, своєю матір`ю та гр. [PERSON] у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтвердила заявник [PERSON] та допитаний в якості свідка в судовому засіданні гр. [PERSON] , з яким [PERSON] проживала однією сім`єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Про те, що [PERSON] проживав до смерті із матір`ю, підтвердив також співробітник померлої [PERSON] , з яким вона проходила службу в патрульній поліції, - гр. [PERSON] , який в якості свідка був допитаний в суді. Враховуючи викладені обставини, за відсутності доказів, що б могли вказувати на проживання сина [PERSON] окремо від [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність визнання факту спільного проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , до дня її смерті - [INFO] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , продовжив проживати спільно із своєю бабусею - [PERSON] . Відповідних висновків дійшов також і суд апеляційної інстанції у своїй постанові від 09 грудня 2020 року під час розгляду справи № 554/9586/19 про відібрання малолітньої дитини (за первісним позовом) та позбавлення батьківських прав (за зустрічним позовом). Так, за змістом постанови від 09 грудня 2020 року у справі № 554/9586/19 суд апеляційної інстанції встановив, що після смерті [PERSON] з дитиною - [PERSON] стала проживати його бабуся - [PERSON] , яка опікується його вихованням та утриманням (а.с. 10). За наслідками вирішення позовних вимог [PERSON] про відібрання дитини у баби [PERSON] , колегія суддів апеляційного суду під час вирішення справи № 554/9586/19, зазначила, що відібрання малолітнього [PERSON] у баби [PERSON] не відповідає інтересам дитини, зважаючи на вік дитини, відносини, які склались з бабусею, а також те, що зміна місця проживання та звичайної обстановки й оточення може негативно вплинути на його психологічний стан (а.с. 11). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що після смерті [INFO] [PERSON] її син - залишився проживати з бабусею [PERSON] . Факт спільного проживання малолітнього [PERSON] з бабусею [PERSON] також підтверджується показами допитаних в якості свідків гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , які зазначили, що періодично відвідують [PERSON] за його місцем проживання з бабусею [PERSON] , намагаючись підтримати дитину та надати допомогу у її вихованні та розвитку. З наданих до суду матеріалів вбачається, що хоч [PERSON] з онуком [PERSON] , [INFO] , і зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично вони проживають у [ADDRESS] , що також підтверджується й листом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 13.05.2020 № 05-17/504 (а.с. 100), складеним на підставі акта обстеження умов проживання від 13 травня 2020 року (а.с. 105). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що факт спільного проживання [PERSON] з його матір`ю [PERSON] до її смерті (до [INFO] ), та факт спільного проживання [PERSON] з бабусею [PERSON] після смерті [PERSON] (з 03.10.2019) є такими, що доведені. Надаючи оцінку вимогам заявниці встановити факти перебування [PERSON] на утриманні його матері до її смерті, та перебування [PERSON] на її утриманні після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного. Як пояснила заявник у судовому засіданні, її донька [PERSON] до своєї смерті забезпечувала себе та свого сина усім необхідним для життя, забезпечувала харчуванням сина, купувала сезонний одяг для дитини, необхідні для навчання шкільні речі та предмети, проводила з ним дозвілля. Батько дитини - [PERSON] , на якого було рішенням суду покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, сплачував їх нерегулярно, окрім аліментів за життя матері, іншої допомоги сину не надавав. Після смерті [PERSON] . [PERSON] свого сина [PERSON] не утримує. В свою чергу, заінтересована особа [PERSON] зазначив, що на утримання сина за життя [PERSON] він сплачував аліменти відповідно до рішення суду, на підтвердження чого до суду надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в рахунок сплати аліментів від 08.12.2020 № 109577 (а.с. 69) та копії квитанції про перерахування коштів за неповний 2018 рік й кілька місяців 2019 року (а.с. 72-74). В подальшому, [PERSON] зазначено, що після смерті [PERSON] він припинив перерахування коштів, оскільки йому не було відомо на користь кого він повинен такі аліменти сплачувати. Також ним вказано про те, що [PERSON] ухилялась щодо отримання від нього матеріальної допомоги сину, не дає змоги йому спілкуватись з дитиною, і лише з січня 2021 року він почав перераховувати аліменти на утримання [PERSON] , на підтвердження чого до суду надані копії квитанцій про оплату аліментів у січні 2021 року та у лютому 2021 року (а.с. 68). Отже, на думку заінтересованої особи [PERSON] не можна вважати, що його син [PERSON] одноособово утримувався матір`ю до її смерті, оскільки він приймав участь в його утриманні, а також не можна вважати, що після смерті [PERSON] син перебуває на повному утриманні бабусі [PERSON] , оскільки він також перераховує аліменти, а бабуся [PERSON] переховує дитину. З матеріалів справи, пояснень учасників справи та пояснень допитаних під час розгляду справи свідків, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали окремо на час смерті [PERSON] [PERSON] на підставі рішення суду був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON] . Відповідно до наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що, зокрема, станом на 01.03.2018 [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 8832 грн 50 коп. (а.с. 69), що свідчить про порушення ним обов`язку щомісячно у встановленому рішенням суду розмірі сплачувати такі аліменти на утримання дитини. У період з березня 2018 року по жовтень 2019 року розмір заборгованості зі сплати аліментів внаслідок її поступового погашення зменшився до 876 грн 73 коп. Після смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] не здійснював перерахування коштів в рахунок сплати аліментів на дитину до січня 2021 року. Доказів іншого - ним до суду не надано. В обґрунтування такої поведінки [PERSON] зазначено, що він не знав на чию користь після смерті матері дитини він повинен перераховувати такі аліменти. На підтвердження того, що він намагався отримати інформацію про отримувача аліментів, [PERSON] до суду подана копія скарги на ім`я начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 04.03.2021. Проаналізувавши викладені аргументи учасників справи та встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що проживаючи зі своєю матір`ю [PERSON] до її смерті, [PERSON] перебував на її утриманні, незважаючи на те, що батько дитини і сплачував аліменти. Судом встановлено, що маючи обов`язок зі сплати аліментів, [PERSON] їх сплачував з порушенням строків сплати, маючи при цьому заборгованість. Також, враховуючи суми коштів, які перераховувались на утримання дитини - малолітнього [PERSON] , виходячи із загальних міркувань про необхідний та достатній рівень забезпечення потреб дитини, сплачувані аліменти не можуть вважатись такими, що в повній мірі забезпечують утримання дитини. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] проживав разом із матір`ю до її смерті, яка була працевлаштованою особою, проходила службу в Управлінні патрульної поліції в Полтавській області, та отримувала за це заробітну плату, то саме вона забезпечувала сина всім необхідним для життя, хоча фінансове утримання матір`ю не було єдиним джерелом забезпечення дитини, оскільки батько сплачував аліменти, проте це джерело було постійним і основним засобом до існування дитини, оскільки батько аліменти вплачував нерегулярно. Суд оцінює критично твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не може вважатись особою, яка одноособово утримує дитину. Аргумент [PERSON] про те, що [PERSON] ухилялась від отримання допомоги від нього на утримання дитини, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді, оскільки належних і допустимих доказів, які б могли підтвердити вказану обставину до суду не надано, окрім свідчень допитаного в судовому засіданні спільного знайомого померлої та [PERSON] - гр. [PERSON] , яким пояснено, що [PERSON] приймав участь в утриманні дитини, а [PERSON] ухиляється від отримання допомоги від [PERSON] . Конкретних відомостей про характер утримання, що надавались [PERSON] його сину - не вказано, обставин, які б з достовірністю свідчили про ухилення [PERSON] від отримання допомоги від [PERSON] не повідомлено. З матеріалів справи вбачається, що лише у січні 2021 року та у лютому 2021 року [PERSON] перерахував аліменти на користь [PERSON] (а.с. 68) по 1224 грн за січень та лютий 2021 року. Твердження про те, що [PERSON] не знав на чию користь він має сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому їх не перераховував, оцінюються критично, оскільки як вбачається зі скарги на ім`я начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), з відповідною він звернувся лише 04.03.2021, тобто під час розгляду зазначеної справи в суді. Інших доказів про те, що він намагався отримати інформацію про належного отримувача аліментів, до суду не надано. Натомість, судом встановлено, що [PERSON] , проживаючи разом з [PERSON] після смерті матері, знаходився на її утриманні, отримувана заявником заробітна плата, як особи, яка працює в Полтавському міському центрі комплексної реабілітації осіб з інвалідністю з 01.07.2020 (а.с. 103), є основним джерелом засобів для існування та проживання бабусі з онуком, хоча і не єдиним, оскільки батьком у січні та лютому 2021 року були перераховані аліменти. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебував на утриманні своєї матері [PERSON] , [INFO] , по день її смерті, яка померла [INFO] , та станом на [INFO] вони спільно проживали, а також [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні своєї бабусі [PERSON] , [INFO] , та вони спільно проживають з 03 жовтня 2019 року. За таких обставин, оскільки встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії її онуку у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання та перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , померлої [INFO] , а також факт спільного проживання та перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] з 03 жовтня 2019 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги доведені та підтверджені належними доказами, а відтак заява про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні, підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved