Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Агротех», в якому зазначив, що відповідно до Державного акту від 01 листопада 2001 року серії І-МК №018946 його батько - [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 8,29 га, розташовану в межах території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, якою користувалося ПП «Агротех» без договору оренди цієї земельної ділянки. Після смерті батька, що мало місце 22.04.2004 року, [PERSON], як спадкоємець за законом, в серпні 2005 року отримав Свідоцтво про право на спадщину на згадану вище земельну ділянку та 16.01.2012 року отримав Державний акт на успадковану земельну ділянку і попередив ПП «Агротех» про безпідставність використання ним цієї ділянки. На його звернення до відповідача з попередженням про наміри самостійно обробляти успадковану земельну ділянку останній повідомив його про наявність існуючого договору оренди землі, укладеного його батьком [PERSON] та обов'язковість виконання ним умов договору. Посилаючись на те, що батько договору оренди ні усно ні письмово не укладав, просив визнати спірний договір оренди землі від 15.04.2003 року недійсним та стягнути з відповідача судові витрати У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги і зазначив, що про існування договору оренди землі від 15.04.2003 року йому стало відомо в 2012 році коли повідомив відповідача про свої наміри в подальшому самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, але ні відповідач, а ні відділ Держземагенства в Казанківському районі примірника договору оренди землі не надали. Згодом від своєї матері дізнався, що саме вона вчинила підпис в договорі оренди від імені батька, оскільки він хворів і постійно знаходився в лікарні. Просив задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Глазков А.С. заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що між ПП «Агротех» та власником земельної ділянки [PERSON] 15.04.2003 року був укладений договір оренди належної останній земельної ділянки площею 8,29 га строком на 10 років, який був зареєстрований 26.02.2007 року за №040701600638. Умови договору були узгодженні при його підписанні, виплата орендної плати здійснюється своєчасно, заборгованості не існує, просив відмовити в задоволенні позову, так як позивачем [PERSON] без поважних причин пропущено строк звернення до суду. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.2 ст.792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що громадянин [PERSON] відповідно до Державного акту серії І-МК №018946 від 01.11.2001 року, є власником земельної ділянки площею 8,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно договору оренди земельної ділянки від 15.04.2003 року, зареєстрованого 26 лютого 2007 року у Миколаївській регіональній філії Центру ДЗК за №040701600638, власник земельної ділянки [PERSON] передав її в оренду ПП «Агротех» строком на 10 років. [INFO] [PERSON] помер. 30 серпня 2005 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що він успадкував вищезазначену земельну ділянку, яка належала його батькові. 12 січня 2012 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на успадковану земельну ділянку. В судовому засіданні доведено, що вищевказаний договір власник земельної ділянки [PERSON], як сторона в договорі, не підписував і не знайомився з умовами договору щодо об'єкту оренди, строку його дії, розміру орендної плати та порядку її виплати, інших істотних умов, зазначених в тексті договору, а сам спірний договір був підписаний його дружиною [PERSON] у відсутності [PERSON] як орендодавця, що знайшло своє підтвердження в показаннях свідка [PERSON] Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 13.01.2015 року №1272, підпис від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки, укладеному 15 квітня 2003 року між [PERSON] та приватним підприємством "Агротех", виконаний не самим [PERSON], а іншою особою. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Отже, підпис від імені [PERSON] на спірному договорі вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244, 245 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Отримання дружиною покійного [PERSON] орендної плати за землю, після оформлення договору, не може бути достатнім доказом того, що саме [PERSON] погодився укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання спірного договору, текст договору було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору недійсним. При вчиненні спірного правочину волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], як учасника правочину, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, що вказує на недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. Доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності суд вважає невірними. Відповідно ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг строку позовної давності починається не з часу, коли спадкоємцем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом та отримання останнім коштів, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права. Як вказував позивач, про порушення свого майнового права йому стало відомо у 2012 році після звернення до відповідача та відділу Держземагенства у Казанківському районі, а з позовом до суду [PERSON] звернувся 17 червня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Інших доказів, які б спростовували вказані обставини, матеріали справи не містять. Таким чином, законні права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України, були порушені і потребують захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання спірного договору оренди землі недійсним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] суд стягує понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 2014 грн. 80 коп. (243 грн. 60 коп. - судовий збір та 1771 грн. 20 коп.- оплата витрат пов'язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи).

Outcome: approved