Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] є спадкоємцем на житловий будинок, який належав померлій, а [PERSON] - на земельну ділянку (пай). Спадкоємцем по закону є дочка померлої - [PERSON] Позивач прийняв спадщину належним чином, так як проживав разом з померлої на час відкриття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, так як за життя [PERSON] не оформила належним чином право власності на колгоспний двір, який є предметом позовних вимог. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: А - житловий будинок, А під - погріб, а - веранда, а1 - ганок, Б - літня кухня, Б1 - сарай, Т - вбиральня, К - колодязь, 1,2,3 - огорожа, розташований в [ADDRESS] загальна площа 44,5 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а справу слухати без її участі. Відповідачі, так само не з'явившись в судове засідання, надали письмові заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] року померла [PERSON], що вказано у свідоцтві про смерть (а.с.4). Відповідно до довідки Сумівської сільської ради № 380 від 12.07.2016 року, спадкоємцями на майно померлого за законом є дочка - [PERSON] та за заповітом - [PERSON] та [PERSON]. На день смерті спадкодавиці [PERSON] проживав разом з нею та прийняв спадкове майно. За життя [PERSON] вчинила розпорядження - заповіт від 18.01.2002 року (а.с.5), яким в разі своєї смерті заповіла [PERSON], належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] та заповіла [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай). Постановою завідувача Бершадської держаної нотаріальної контори №585/02-31 від 11.08.2016 року (а.с.14) у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачеві було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Так вказаний будинок, згідно з випискою з погосподарської книги №5 (а.с.7), відносився до категорії колгоспних дворів, до складу якого станом на 15.04.1991 року входила [PERSON]. Аналогічні відомості вбачаються з копії технічного паспорту (а.с.8-13). Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 101 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору , а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи , що станом на 15.04.1991 року членом колгоспного двору, який є предметом позову була лише [PERSON], а тому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй на праві власності. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення із зазначених підстав.

Outcome: approved