Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

26 червня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Нововолинського міського суду від 30 вересня 2016 року було розірвано шлюб між ним та відповідачем. Від спільного проживання в подружжя є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. В шлюбі подружжям була набута шляхом дольової участі у будівництві житлового будинку у приватну власність трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], за їх взаємною згодою договір дольової участі з ТзОВ "Житлобуд -2" був укладений від імені [PERSON] На виконання цього договору вартість вказаної квартири було сплачено в повному обсязі. 14 червня 2007 року виконавчий комітет Нововолинської міської ради видав свідоцтво про право власності на дане житло на імя відповідача, у подальшому була здійснена реєстрація права власності даного обєкта нерухомого майна у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». [PERSON] звертався до відповідача із проханням визначити нотаріально частки спірної квартири, яка є спільним майном подружжя, проте [PERSON] не погоджується вирішити даний спір у позасудовому порядку, що унеможливлює позивачу вільне розпорядження своєю часткою квартири. Просить визначити, що йому належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина квартири [ADDRESS], а також стягнути судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в частині стягнення з неї судових витрат по справі, пояснила, що вона не оспорює право власності позивача на 1/2 частину спірної квартири та згідна нотаріально визначити частки кожного у даному житлі, проте позивач відмовляється вирішувати спір в позасудовому порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 01 листопада 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №012862 (а.с.4). Рішенням Нововолинського міського суду від 30.09.2016 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 01 листопада 1998 року у Нововолинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис №315, розірвано (а.с.16). Як слідує із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14 червня 2007 року виконавчим комітетом Нововолинської міської ради, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.9). Згідно із висновком про вартість майна, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] складає 150304,00 грн. (а.с.17). Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст.ст.60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та встановити, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина квартири [ADDRESS]. У пункті 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Таким чином, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають понесені ним судові витрати, а саме: витрати по оплаті судового збору в розмірі 751,52 грн., що підтверджується документально (а.с.1) та 1900,00 грн. витрат на правову допомогу адвокатом (а.с.19).

Outcome: approved