Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 18.12.2012, та залишити на утриманні позивача сина [PERSON], [INFO] (далі - позовна заява або позов). Позов позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 18.12.2012 укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. З різних побутових та особистих причин відносини не склалися, позивач та відповідач мають різні характери, звички та уподобання, з цих підстав встановились ненормальні відносини, виникли сварки. Подальше спільне життя в шлюбі стало неможливе. Шлюб носить формальний характер і його подальше збереження суперечить інтересам позивача, так як фактично сім'я розпалася. Спільно нажитого в шлюбі майна не мають. Після розірвання шлюбу позивач далі просила іменуватись прізвищем "[PERSON]". В судове засідання 31.07.2015 позивач не з'явилася, подала до суду заяву від 31.07.2015 (а.с. 32), в якій просила справу розглядати без її участі, повідомила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, а також, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання 31.07.2015 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 22, 27). Заперечень проти позову не надав. Представник органу опіки та піклування в судове засідання 31.07.2015 не з'явився, направив на адресу суду заяву від 21.07.2015 № 464 (а.с. 30), в якій просив справу розглянути у їх відсутність. Ухвалою суду від 31.07.2015 було поставлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 18.12.2012, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 18.12.2012 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі - Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач заперечень проти позову до суду не подав, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.10.2013 (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Черняхівської селищної ради про умови проживання та виховання дитини - [PERSON], [INFO], від 21.07.2015 (далі - висновок органу опіки і піклування) (а.с. 31) [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON] і батьком - [PERSON], в будинку створені належні умови для проживання та виховання дитини, а тому на думку органу опіки і піклування [PERSON] може і повинен проживати з матір'ю, при цьому батько може зустрічатись з сином, спілкуватись, брати участь в його утриманні та вихованні. Підстав не погодитися з висновком органу опіки і піклування згідно з ч. 6 ст. 19 СК України судом не виявлено. Згідно з актом обстеження умов проживання від 10.07.2015 (а.с. 29) [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю - [PERSON] і батьком - [PERSON] Оскільки позивач просить [PERSON] залишити на її вихованні, відповідач заперечень на позов не подав, орган опіки і піклування надав висновок, що [PERSON] повинен проживати з матір'ю, суд приходить до висновку, що позов в частині залишення [PERSON] на вихованні позивача також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією від 02.04.2015 (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. А тому судові витрати також підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved