Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

15 жовтня 2020 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останньої 2 350,21 грн. грошових коштів на утримання майна. Позов мотивує тим, що вона разом із відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідач постійно проживає в зазначеній квартирі та користується електричною енергією. Договір про користування електричною енергією укладено тільки з позивачем, яка сплачує повністю вартість комунальних послуг, тоді як відповідач не приймає участі в оплаті електричної енергії. У зв`язку із наведеним позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача сплачені кошти відповідно до частки власності [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити із наведених підстав. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим, зазначає, що доцільним є проведення оплати за використану електроенергію відповідно до потужностей електричних приладів, які використовуються сторонами. 19.10.2020 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 16.11.2020 року справу призначено до слухання по суті. 18.01.2021 року по справі ухвалено заочне рішення. 19.02.2021 року відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення суду. 17.03.2021 року заочне рішення від 18.01.2021 року скасовано, справу призначено о слухання по суті. 27.08.2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласницею 43/100 квартири загальною площею 67.9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Іншою співвласницею 57/100 квартири на праві спільної часткової власності є [PERSON] , що підтверджується копією довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №218864517 від 04.08.2020 року. Позивач та відповідач разом зареєстровані у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Відповідач постійно проживає у даній квартирі та користується електричною енергією. 07.06.2006 року укладено договір про користування електричною енергією тільки з позивачем. Рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Інші рахунки по електричній енергії за адресою: [ADDRESS] - відсутні. Відповідач не сплачує грошові кошти за користування електричною енергією. У зв`язку з зазначеним, [PERSON] з 07.06.2006 року і по теперішній час не бере жодної участі в оплаті електричної енергії, усю вартість комунальних послуг з постачання електричної енергії сплачує позивач. Позивачкою повністю оплачено усю суму за постачання електричної енергії по рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Особистого кабінету позивачки станом на 04.10.2020 року. Враховуючи строки позовної давності, за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року, відповідачем не проводилось оплати за електричну енергію. В свою чергу, позивачем за вказаний період здійснено оплату житлово- комунальних послуг за електричну енергію, що підтверджується копіями квитанцій про сплату та копією витягу з реєстру Хмельницького міського РЕМ за рахунком №12100000434154 від 10.08.2020 року з 01.10.2017 по 01.01.2019 року та копією витягу з реєстру ТОВ "Хмельницькенергозбут" за рахунком №12100000434154 від 10.08.2020 року з 01.01.2019 року по теперішній час, які долучені до матеріалів справи. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У відповідності до п. 6) ч. 1 ст. 1 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово- комунальної послуги; Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; У положенні ст. 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З аналізу наведених норм вбачається, що співвласники, які володіють майном на праві спільної часткової власності, зокрема житловим приміщенням, несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Зазначена позиція підтверджується позицією, що сформована в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року по справі №703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20), а саме: якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у пункті 33 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61- 26462св18). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі 759/2823/16-ц пр. № 61-13518св18. Однак, відповідач за період з 01.10.2017 року по 01.10.2020 року сплатила 1 142,13 грн. за електричну енергію, позивач за вказаний період сплатила 5 842,55 грн., а тому в уточнених вимогах [PERSON] просить стягнути з відповідача 2 350,21 грн. (5 842,55-1 142,13=4 700,42; 4 700,42/2=2350,21) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню кошти за житлово-комунальні послуги. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved