Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

22.05.2018р. позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та змінити прізвище дитини на « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.12.2014 вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 року. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.02.2017 присуджено стягнення аліментів на утримання дитини, однак відповідач аліменти не сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зазначає, що відповідач фактично відмежувався від виконання своїх батьківських обов*язків, контакт з дитиною не підтримує, не цікавиться розвитком та вихованням доньки, її здоров*ям. З боку відповідача прослідковується повне та систематичне ігнорування і свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, а тому з метою захисту прав дитини позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2018 року позовна заява залишена без руху. 20.09.2018р. позивачем направлена до суду уточнена позовна заява. 03.12.2018р. ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Позивач в судове засідання надав суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.09.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Представник відділу опіки та піклування Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання надав заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника відділу та надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2014р., який розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 року, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.02.2017р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач працює в поліклініці ДУ «ТМО ГУМВС України по Харківській області» з 2009року по теперішній час на посаді дільничного лікаря-терапевта, характеризується задовільно, що підтверджується характеристикою з місця роботи від 15.10.2018р. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно акту обстеження умов проживання від 30.10.2018 року, складеного працівниками служби у справах дітей по Основ*янському району за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 35/2, 27 також убачається, що за вказаною адресою позивач проживає разом з дитиною, умови проживання задовільні, квартира обладнана всім необхідним, в дитини є власна кімната з усім необхідним, в квартирі зроблений ремонт, кімнати облаштовані сучасними меблями та побутовою технікою. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров*ям дитини, її утриманням займається матір [PERSON] Станом на 01.11.2018р. відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 1306,84грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця. Згідно відповіді комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради» від 03.01.2019р. № 6, зі слів дитячого педіатра, до лікувального закладу [PERSON] супроводжує матір, яка піклується про її стан здоров*я, виконує рекомендації лікарів, при відвідуванні лікарем дитини на дому за викликом, дівчинка знаходиться під наглядом бабусі та матері, батько дитини лікувальний заклад не відвідував, станом здоров*я дитини не цікавився. [PERSON] , [INFO] відвідує ДУ «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) № 69 (м. Харків) Національної поліції України», стосовно батька дитини у адміністрації дошкільного закладу інформація відсутня, що підтверджується довідкою № 01-24/5 від 14.01.2019р. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.02.2019 за № 125 вбачається, що департамент вирішив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не надав жодних доказів та пояснень. Статтею 164 СК України врегульовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008p; позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п. 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів у цій справі судом, в їх сукупності встановлено, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні дитини батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 148 Сімейного кодексу України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінено за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Враховуючи те, що судом встановлено факт ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також враховуючи неможливість зміни прізвища за згодою батьків, суд вважає за можливе змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] , на прізвище матері « [PERSON] » та внести зміни до актового запису № 1354 Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зробленого 26.12.2015 року про народження [PERSON] , змінити прізвище дитини на « [PERSON] ». В силу ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. В силу статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача у розмірі 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved