Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] , звернувся з позовом до [PERSON] , про стягнення збитків та втраченого заробітку: а саме: 23 103,80 грн. інфляційних збитків та 5977,35 грн. 3% річних від простроченої суми боргу, 95186,79 грн. втраченого заробітку за період з 27.04.2009 по 30.04.2021 рік, а починаючи з 01.05.2021 року і довічно - у розмірі 30 відсотків мінімальної заробітної плати. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 25.05.2021 року. 28.05.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 29.07.2021 року представником відповідача подано відзив на позов. Розпорядженням керівника апарату Володимирецького районного суду дана справа була передана на повторний автоматизований розподіл та 29.09.2021 року надійшла до провадження судді Володимирецького районного суду Іванків О.В. 29.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник підтримали позов, надали пояснення в межах позову. Відповідач [PERSON] , та його представник заперечили позов з мотивів, викладених у відзиві та визнали його частково в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми боргу, в решті позов не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення строін та їх представників, дослідивши письмові заяви по суті справи, та письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 вересня 2009 року, справа № 1-103/09 [PERSON] засуджено за ч.1 ст.121 КК України за заподіяння потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, і цим же вироком з [PERSON] , на користь [PERSON] , було стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7466,76 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а всього вирішено стягнути 17466,76 грн. Вказаний вирок набрав законної сили 08 жовтня 2009 року. Як вбачається зі ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що дії відповідача по заподіянню тілесних ушкоджень позивачу були встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а тому, відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України ці обставини про правові наслідки дій [PERSON] , не підлягають доказуванню та є обов`язковими для суду, що розглядає справи. Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення [PERSON] , кримінального правопорушення та отриманням [PERSON] , тілесних ушкоджень, які мали місце 26.04.2009 року в с.Каноничі Володимирецького (на даний час Вараського) району, Рівненської області та його вина є доведеною у вчиненні даного діяння. 8 жовтня 2009 року було видано виконавчий лист щодо виконання вироку в частині стягнення шкоди за цивільним позовом. 11.12.2009 року державним виконавцем відділу ДВС Володимирецького РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1-103, виданого Володимирецьким районним судом про стягнення з відповідача боргу в сумі 17466,76 грн. У вищевказаній постанові визначено добровільний термін сплати боргу до 18.12.2009 року. Однак відповідач не сплатив борг ні в цей, ні в інший термін, про відстрочення чи розстрочення боргу не клопотав. В послідуючому виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, однак виконаний не був. Так, остання постанова про відкриття виконавчого провадження датується 14 жовтня 2020 року, виконавче провадження на сьогоднішній день є відкритим, вирок суду в частині стягнення коштів не виконане. Згідно статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином позивач [PERSON] , який отримав ушкодження здоров`я внаслідок завдання йому умисних тяжких тілесних ушкоджень має право на відшкодування за рахунок винної особи втраченого заробітку (доходу), а також інфляційних збитків, 3% річних від простроченої суми боргу, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду тощо. З приводу відшкодування втраченого позивачем заробітку судом встановлено наступне. У відповідності до ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Як вбачається зі ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Для визначення розміру відшкодування у разі професійного захворювання може братися до уваги за бажанням потерпілого середньомісячний заробіток (дохід) за дванадцять або за три останні календарні місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к (провадження № 61-20082св19), зазначено, що «відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженоїнаказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності. Згідно довідки МСЕК серія РВН № 138896 [PERSON] , була встановлена третя група інвалідності довічно. Згідно листа Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи № 311/01-12/21 від 17.05.2021 року при встановленні групи інвалідності [PERSON] відсоток втрати працездатності не визначався. Відтак, розрахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності визначається нами по нижній можливій межі для 3 групи - 30 відсотків. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , внаслідок ушкодження здоров`я втратив загальну працездатність на 30%, він має право на відшкодування втраченого заробітку (доходу) за рахунок винної особи. Крім того, відповідно до ст. 536 та 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, позов в цій частині повністю визнаний відповідачем, таке визнання зроблено [PERSON] в межах його процесуальних прав, не порушує прав та інтересів інших осіб. З врахуванням вимог ч.2 ст.1197 ЦК України, суд погоджується з розрахунком розміру відшкодування втраченого заробітку, який навели позивач та його представник, починаючи з 27 вересня 2009 року. При цьому суд також погоджується з тим, що такий розрахунок проведено, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої у відповідні періоди, оскільки його середньомісячний заробіток (дохід) у періоди, що передували аварії, є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідач та його представник у відзиві та поясненнях до позову не спростували розрахунку, проведеного позивачем і не вказали, які саме складові не повинні враховуватись при проведенні розрахунку. Враховуючи, що розрахунок проведено позивачем, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, дане заперечення не спростовує висновків суду. Що стосується тверджень відповідача та його представника про те, що [PERSON] , офіційно не працює з 2006 року, має третю групу інвалідності яка є робочою, та має змогу працевлаштуватись, то вказані твердження не спростовують висновків суду з приводу позовних вимог. Зокрема, як це вбачається з ч.3 ст.1195 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. З огляду на це, факт роботи позивача та дохід, який він міг би отримувати, на думку суду, не впливає на розмір відшкодування. Таким чином, приймаючи до уваги розмір мінімальної заробітної плати, який встановлюється Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік, починаючи з 27 квітня 2009 року стягненню з відповідача підлягають такі кошти відповідно до разрахунку: З 27.04.2009 по 30.06.2009 рік: (625 грн.:30днівХ4 дні=83,33 грн.)+(625 грн.*2 міс = 1250грнрт 1333,33 грн.*30%=399,99 грн. З 01.07.2009 по 31.09.2009 рік: 630 грн*3 міс.=2520 грн. *30%=756 грн. 3 01.10.2009 по 31.10.2009 рік: 650 грн*1міс.=650 грн.*30%=195 грн. З 01.11.2009 по 31.12.2009 рік: 744*2міс=1488*30%=446,4 грн. З 01.01.2010 по 31.03.2010 рік: 869*3міс=2607*30%=782,10 грн. З 01.04.2010 по 30.06.2010 рік: 884*3міс=2652 грн.*30%=795,6 грн. З 01.07.2010 по 30.09.2010 рік: 888*3 міс=2664 грн.*30%=799,2 грн. З 01.10.2010 по 30.11.2010 рік: 907*2міс=1814 грн*30%=544,2 грн. З 01.12.2010 по 31.12.2010 рік: 922* 1 міс=922*30%=276,6 грн. 3 01.01.2011 по 31.03.2011 рік: 941 *3 міс=2823*30%=846,9 грн. 3 01.04.2011 по 30.09.2011 рік: 960*6 міс=5760*30%=1728грн. 3 01.10.2011 по 30.11.2011 рік: 985*2міс=1970*30%=591 грн. 3 01.12.2011 по 31.12.2011 рік: 1004* 1 міс= 1004*30%=301,2грн. З 01.01.2012 по 31.03.2012 рік: 1073*3 міс=3219*30%=965,7грн. 3 01.04.2012 по 30.06.2012 рік: 1094*3міс=3282*30%=984,6грн. З 01.07.2012 по 30.09.2012 рік: 1102*3 міс=3306*30%=991,8грн. 3 01.10.2012 по 30.11.2012 рік: 1118*2 міс=2 236*30%=670,8 грн. З 01.12.2012 по 31.12.2012 рік: 1134*1 міс+1134*30%=340,2 грн. З 01.01.2013 по ЗО. 11.2013 рік: 1147*11 міс=12617*30%=3785,1 грн. 3 01.12.2013 по 31.12.2013 рік: 1218*1 міс=1218*30%=365,4 грн. З 01.01.2014 по 3 1.12.2014 рік: 1218*12 міс=14616*30%=4384,8 грн. З 01.01.2015 по 31.08.2015 рік: 1218*8 міс=9744*30%=2923,2 грн. З 01.09.2015 по 31.12.2015 рік: 1378*4міс=5512*30%= 1653,6 грн. З 01.01.2016 по 30.04.2016 рік: 1378*4 міс=5512*30%=1653,6 грн. З 01.05.2016 по 30.1 1.2016 рік: 1450*7 міс=10150*30%=3045 грн. ЗОЇ. 12.2016 по 31.12.2016 рік: 1600* 1 міс=1600*30%=480 грн. З 01.01.20! 7 по 3 1.12.2017 рік: 3200* 12міс=38400*30%=11 520 грн. З 01.01.2018 по 31.12.2018 рік: 3723* 12міс=44676*30%=13402,8 грн. З 01.01.2019 по 31.12.2019 рік: 4173*12міс=50076*30%=15022,80 грн. З 01.01.2020 по 31.08.2020 рік: 4723*8 міс=37784*30%=11335,20 грн. З 01.09.2020 по 31.12.2020 рік: 5000*4міс=20000*30%=6000 грн. 3 01.01.2021 по 30.04.2021 рік: 6000*4міс=24000*30%=7200 грн. Всього 95186,79 грн. Правильність розрахунку відповідачем та його представником не оспорюється, а відтак такий розрахунок є належним доказом. Крім того, враховуючи, що позивач просить визначити йому щомісячні виплати з 01 травня 2021 року і довічно - у розмірі 30 відсотків мінімальної заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку з 01 травня 2021 року у розмірі 30 відсотків мінімальної заробітної плати довічно або до зміни обставин. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем та його представником надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання майнової шкоди, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] , на користь позивача 23103,80 грн.,- інфляційних збитків, 5977,35 грн., - 3% річних від простроченої суми боргу, 95186,79 грн. - втраченого заробітку за період з 27.04.2009 по 30.04.2021 рік, а починаючи з 01.05.2021 року і довічно - у розмірі 30 відсотків мінімальної заробітної плати. З приводу стягнення судового збору суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до п.п.2,6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, із змінами та доповненнями, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, та позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.2) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі, встановленому законом, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved