Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

21.06.2019 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Вказана заява обґрунтована тим, що [INFO] року бабуся заявника - [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] земельну ділянку на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. При цьому, вірним прізвищем спадкоємця є « [PERSON] ». Після смерті бабусі [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, яка під час вивчення наданих заявником документів виявила розбіжність в написанні прізвища та в усній формі порекомендувала з даного приводу до суду. З огляду на викладене, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання заявник та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності [PERSON] , в якій зазначив, що вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Заінтересована особа 1 до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник заінтересованої особи 2 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до п.6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, суд може встановлювати факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до листа Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012 р., коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.08.1991 року серії [NUMBER] , актовий запис №36. 24.08.1979 року між [PERSON] , 1953 року народження, та [PERSON] , 1956 року народження, зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №13. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.11.1980 року серії [NUMBER] , актовий запис №1468. Отже, судом встановлено, що заявник у справі є внуком [PERSON] , [INFO] . 23.10.2001 року [PERSON] , [INFO] , складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-2105, за змістом якого земельну ділянку площею 3,26 га, розташовану на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1474, виданого Московською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 22.12.2000 року, остання заповіла [PERSON] . Із змісту заяви слідує, що [PERSON] , [INFO] , померла. Проте, як свідчать матеріали справи, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] до теперішнього часу не має можливості через наявність різного написання прізвища спадкоємця у заповіті та паспорті громадянина України. Так, відповідно до заповіту, складеного [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-2105, прізвище спадкоємця вказано, як « [PERSON] ». При цьому, згідно з паспортом громадянина України від 30.11.2018 року №002632043, довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 07.12.2018 року №43831-2018, паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 23.01.2019 року серії [NUMBER] , посвідчення водія та картки платника податків прізвище заявника зазначено « [PERSON] ». Встановлення факту належності [PERSON] заповіту має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки та надає заявнику можливість оформити спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Дослідивши всі наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заповіт, складений [PERSON] , 23.01.1930 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-2105, належить [PERSON] , [INFO] , а тому заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольняється судом.

Outcome: approved