Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, посилаючись на те, що [PERSON] кредит не отримував, банк не виконав свої зобов`язань, оскільки заяву про видачу кредиту [PERSON] не підписував і грошей не отримував. По факту\~зловживання та\~шахрайства внесені\~відомості до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за №12015240010004547.\~20\~квітня 2015\~року між\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» та\~Публічним акціонерним\~товариством «УкрСиббанк»\~укладено Договір\~факторингу №17,\~відповідно до\~якого право\~грошової вимоги\~за кредитним\~договором,\~укладеним між\~АТ «УкрСиббанк»\~та [PERSON] \~перейшло до\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія». а тому позивач просить його позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник публічного акціонерного\~товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Представник товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Довіра та\~гарантія» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 19 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11361529000 від 19 червня 2008 року. На момент укладення спірного договору кредиту у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору. 20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Згідно ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. З ст. 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 Цивільного кодексу законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 Цивільного кодексу, частина третя статті 533 Цивільного кодексу; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи. Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Декрету, до валютних операцій відносяться операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Декрету, до валютних цінностей відноситься іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Отже, індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст. 5 Декрету, ліцензії на право вчинення операцій з валютними цінностями, видаються лише юридичним особам. Згідно ч. 5 ст. 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Проте, у відповідача, а відтак і у позивача, на момент укладення спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня. Національний банк України у своєму листі від 02.06.2000 «Про здійснення резидентами України операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вказував, що наявність у банку генеральної ліцензії (письмового дозволу) не надає йому права на здійснення валютних операцій, які згідно ст. 5 Декрету мають проводитись виключно на підставі індивідуальної ліцензії НБУ. За приписами ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 227 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування Отже, оспорюваний Кредитний договір відповідно до ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Як вбачається з розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочину» Листа Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008, «Згідно зі статтями 215 і 216 Цивільного кодексу суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності». Окрім того, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. По факту зловживання та шахрайства внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015240010004547по факту вчинення шахрайських дій відносно АКІБ «Укрсиббанк» за ч. 2 ст. 190 КК України. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.05.2018 року по справі призначено судово - почеркознавчу експертизу. На адресу суду 15.08.2018 року надійшов висновок експерта №1.1-0097:18 від 18.08.2018 року відповідно до якого: - питання «Чи виконаний підпис [PERSON] чи іншою особою на заяві на видачу готівки 22 від 19.06.2008 в графі «підпис отримувача» (а.с. 214 кримінального провадження)?» не вирішувалось у зв`язку з виконанням підпису електрофотографічним способом (елктрофотокопія). - підпис в Заяві про видачу кредиту від 17.06.2008 року, який знаходиться ближче до правого краю аркушу біля друкованого слова «підпис» (матеріали кримінального провадження а.с. 164) виконаний не [PERSON] , а іншою особою. -\~підпис в\~Заявці/анкеті\~на отримання\~кредиту від\~17.06.2008\~року на\~а.с.\~166\~матеріалів кримінального\~провадження над\~написом «підпис\~заявника» виконаний не [PERSON] [PERSON] , а іншою особою. - підпис в Договорі купівлі-продажу від 18.06.2008 р. в графі «покупець» (матеріали кримінального провадження а.с.\~174-176)\~виконаний не\~ [PERSON] ,\~а іншою особою. - підпис в Акті приймання-передачі автомобіля від 18.06.2008 р. в графі «покупець» (матеріали кримінального провадження а.с. 178) виконаний не [PERSON] , а іншою особою. - підпис в Договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11361529000 від 19 червня 2008 року в графі «позичальник: [PERSON] » (матеріали кримінального провадження а.с. 179- 187) виконаний [PERSON] . - підпис в Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу графік погашення кредиту в графі «В.І. Блазунь» (матеріали кримінального провадження а.с. 188-190) виконаний [PERSON] . - підпис в Додатковій угоді №1 до Договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11361529000 від 19 червня 2008 року в графі « [PERSON] » (матеріали кримінального провадження а.с. 191) виконаний [PERSON] . - підпис в Додатку №2 графі платежів, визначення сукупної вартості кредиту від 19.06.2008 р. в графі « [PERSON] » (матеріали кримінального провадження а.с. 192-195) виконаний [PERSON] . - підпис в Додатку №3 «Тарифи банку» до Договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11361529000 від 19 червня 2008 року в графі «підпис (В [PERSON] )» (матеріали кримінального провадження ас. 196) виконаний [PERSON] . - підпис в Заяві [PERSON] компетентним органам від 19.06.2008 р. над друкованим написом «підпис» (матеріали кримінального провадження а.с. 198) виконаний не [PERSON] , а іншою особою. - підпис в Заяві [PERSON] про видачу готівкових коштів від 19.06.2008 р. в графі «підпис (В.І [PERSON] азунь)»\~(матеріали\~кримінального провадження а\~с.\~197)\~виконаний не\~ [PERSON] а іншою особою. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] кредит не отримував, заяву про видачу кредиту [PERSON] не підписував і грошей не отримував, банк не виконав своїх зобов`язань перед [PERSON] , тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved