Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] , уточненим 22.01.2020 року, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь індексацію аліментів, присуджених у твердій грошовій сумі за період з липня 2015 року по жовтень 2019 року у розмірі 22 088,31 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 25.06.2005 року він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26.08.2016 року Московським районним судом м. Харкова справа №643/15629/15-ц. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . 09.07.2015 року дружина покинула родину та виїхала до Російської Федерації у м. Москва. Донька з 09.07.2015 року і по сьогоднішній день проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Постановою Харківського апеляційного суду з відповідачки стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. кожного місяця, починаючи з 01.07.2015 року по 06.09.2017 року та на підставі рішення Чугуївського міського суду від 05.02.2018 року стягнуто аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 2000 грн. на місяць з 06.09.2017 року та до досягнення дитиною 18 річного віку. На рішення Харківського апеляційного суду відповідачкою подано касаційну скаргу, в задоволенні якої постановою Верховного суду України від 25.11.2019 року відмовлено. 06.11.2013 року Верховним Судом України у цивільній справі №6-113цс13, встановлено, що розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Згідно зі ст. 2 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Одним із видів доходів є аліменти, визначені судом у твердій грошовій сумі. Тобто, розмір аліментів, призначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок проведення такої індексації затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Позивачем здійснено розрахунок суми індексації аліментів, присуджених в твердій грошовій сумі, за період з липня 2015 року по жовтень 2019 року, який складає 22088,31 грн. Для консультацій з сімейного права України та складання позову позивач звертався до адвоката за правовою допомогою, а тому вважає, що з відповідачки також повинні бути стягнені витрати, які він поніс в зв`язку зі зверненням за правовою допомогою. Сума витрат на правову допомогу складає 3000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені в уточненому позові. Представник позивача - адвокат Мазницький М.М. теж наполягав на зодоволенні уточненого позову в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Коваленко М.В. надав суду заяву, в якій просив відмовити позивачу в задоволенні його вимог тому, що вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність та безпідставність. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вважає можливим розглянути справу за її відсутності, враховуючи заяву її представника - адвоката Коваленка М.В. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2016 року розірвано (а.с.7). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копіє свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.02.2006 року (а.с.6). Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 20.03.2018 року місце проживання дитини визначено з батьком - [PERSON] (а.с.9-10). Згідно з актом перевірки спільного проживання від 17.02.2020 року за №07, станом на момент розгляду справи в суді, [PERSON] спільно проживає з батьком [PERSON] . За рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05.02.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., починаючи з 06.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-13). Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року вищевказане рішення суду змінене в частині періоду стягнення аліментів, з [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки за попередній період з 01.07.2015 року по 06.09.2017 року (а.с.16-20). Верховний суд своєю постановою від 25.11.2019 року залишив без задоволення касаційну скаргу [PERSON] на постанову Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року, залишивши її без змін (а.с.62-64). Позивачем наданий розрахунок коефіцієнтів та сум індексації по аліментам, відповідно до якого загальна сума розрахованої індексації за період з липня 2015 року по жовтень 2019 року складає 22 088,31 грн. (а.с.65-66). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі статті 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився. Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок). Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103». Таким чином, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться в разі перевищення 103 відсотки. Встановивши, що до 01 січня 2016 року індекс інфляції за період прострочення заборгованості становить 101 %, а з 01 січня 2016 року - 103%, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування індексу інфляції саме за період, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться в разі перевищення 103 відсотки. Суд приймає поданий позивачем розрахунок індексації по аліментах як такий, що проведений відповідно до вимог законодавства, оскільки наявні підстави для застосування індексу інфляції за період, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24.12.2015 року, з 24.12.2015 року - індексація проводиться в разі перевищення 103 відсотків, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 768,40 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн., суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надані: витяг з Договору про надання правової допомоги 19.08.2019 року, ордер серії ХВ №000044 від 19.08.2019 року та квитанція №27-НН від 19.08.2019 року про сплату позивачем 3 000 грн. за консультацію з цивільного, сімейного права, складання позову про індексацію аліментів на дитину (а.с.23-24). У позовній заяві зазначено, що для консультацій з сімейного права України та складання позову позивач звертався до адвоката за правовою допомогою, загальна сума за ці послуги склала 3 000 грн. Як вбачається з квитанція №27-НН від 19.08.2019 року адвокатом Мазницьким М.М. за Договором про надання правової допомоги від 19.08.2019 року, укладеним між ним та [PERSON] , надано консультацію з цивільного, сімейного права, складено позовну заяву про індексацію аліментів на дитину, за що позивачем сплачено 3 000 грн. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, пов`язані з даною справою, є співмірними з складністю та об`ємом виконаної роботи, підтверджені належними та допустимими доказами, яких в сукупності достатньо для підтвердження витрат на правничу допомогу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved