Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

23 березня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 25 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №79. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі майже сім років, весь цей час намагалися вести спільне господарство та будувати міцні сімейні відносини. Проте, у зв`язку різними поглядами на життя, між позивачем та відповідачем зникло взаєморозуміння, сторони не можуть як сім`я проживати разом та виконувати сімейні обов`язки. Позивач вказує, що фактично шлюбні відносини припинилися і вони не проживають як сім`я з січня 2021 року, та позивач з відповідачем не ведуть спільне господарство, та не піклуються один про одного. В позовній заяві вказує позивач, що на даний час шлюб між сторонами є формальним, почуття, що зближують подружжя, між ними втрачені, примирення вважає неможливим, оскільки позивач та відповідач не мають спільних інтересів, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. 3 вищенаведених підстав, позивач вказує, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а примирення недоцільним, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) та відповідачем [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), який зареєстрований Виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 25 липня 2014 року, актовий запис №79. Ухвалою Василівського районного суду від 08 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте разом з позовною заявою позивач [PERSON] подано до суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити його позов про розірвання шлюбу за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення, не заперечує (а.с.2). В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду відповідачкою [PERSON] подано 01.04.2021 року письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, її прізвище просить залишити « [PERSON] » (а.с. 13). Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 25 липня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №79, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9). Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке є в матеріалах справи (а.с.10). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, з урахуванням викладеної позивачкою позиції у поданій заяві від 01.04.2021 року, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити « [PERSON] ». Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, та приймаючи до уваги визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved