Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

29.09.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору міни земельної ділянки недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 10.05.2001 року він має у власності земельну ділянку площею 13,18 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER], розташовану на території Октябрської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, ДП № 71; п. №457. Нещодавно йому стало відомо про те, що на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області № 237/958/17 від 15.03.2017 року право власності на належну йому земельну ділянку № [NUMBER] зареєстровано за відповідачем [PERSON] На підставі поданої ним апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13.09.2017 року ухвала Мар'їнського районного суду Донецької області від 15.03.2017 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після цього, маючи намір скасувати запис про право власності, він звернувся до Відділу реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, де йому було відмовлено в цьому з тих підстав, що 31.08.2017 року приватним нотаріусом Кисельовою О.В. проведено реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим № [NUMBER] за [PERSON] на підставі договору міни земельних ділянкок. Вважає, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір міни земельних ділянок повинен бути визнаней недійсним, а рішення приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Кисельової О.В. про його державну реєстрацію таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Оскільки ухвала Мар'їнського районного суду Донецької області від 15.03.2017 року, що слугувала підставою для внесення запису про державну реєстрацію прав та обтяжень, було скасовано на підставі ухвали апеляційного суду Донецької області від 13.09.2017 року, відповідач [PERSON] не мала права розпоряджатися земельною ділянкою площею 13,1832 га., кадастровий № [NUMBER]. Крім того, договір міни земельних ділянок, укладений між [PERSON] та [PERSON] 31.08.2017 року, суперечить вимогам земельного законодавства, адже укладений в період дії мараторію на продаж земельних ділянок, а тому є недійсним з моменту його укладення. Також зазначив, що за даним договором міни [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 13,1832 га., з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка належала їй на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області від 15.03.2017 року, а отримала земельну ділянку площею 0,1 га., з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка належала [PERSON] на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки. Тому просить визнати недійсним договір міни земельних ділянок, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребувати у відповідача [PERSON] на його користь належну йому на праві власності земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі, їх представник в судове засідання повторно не з'явлись, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи. Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] подала письмові заперечення на позов, в яких просила про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги не визнала. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що позивач фактично продав [PERSON] належну йому земельну ділянку за 55 000 грн., про написав відповідну розписку і склав заповіт на її ім'я. Зазначене підтверджує, що земельні ділянка була передана позивачем з власної волі. Крім того, не зважаючи на скасування ухвали Мар'їнського суду від 15.03.2017 р., державна реєстрація права власності за [PERSON] не скасована ані на даний час, ані на момент укладення договору міни, а тому вона мала право розпоряджатися нею. Враховуючи, що позивачем не доведено відсутність його волі на передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON], вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Подала клопотання про допит позивача в якості свідка з приводу обставин написання ним боргової розписки та заповіту, яке судом було відхилено з урахуванням думки представника позивача, яка, висловлюючи позицію свого довірителя, заперечувала проти задоволення клопотання. Третя особа приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Кисельова О.В. в судове засідання також не з'явилась. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалами суду від 11.10.2017 р. та 07.12.2017 р. вжито заходів щодо забезпечення позову та доказів по справі та накладено арешт на спірну земельну ділянку, а також витребувано від нотаріуса засвідчену копію договору міни земельних ділянок. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 10.05.2001 року належала на праві власності земельна ділянка площею 13,18 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER], розташовану на території Октябрської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, ДП № 71; п. №457 (а.с. 10). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 94657821 від 16.08.2017 року, 27.03.2017 року реєстратором Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Ніколабай І.М. було зареєстровано на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області № 237/958/17 від 15.03.2017 року право власності на земельну ділянку № [NUMBER] за [PERSON] (а.с. 11-12). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13.09.2017 року у справі № 237/958/17 апеляційна скарга [PERSON] була задоволена, ухвала Мар'їнського районного суду Донецької області від 15.03.2017 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 18-19). Підставою для скасування ухвали суду стало порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 212-214,315 ЦПК України. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 березня 2017 року Мар'їнським районним судом Донецької області винесено ухвалу про закриття провадження та визнання мирової угоди, однак при винесені даної ухвали відповідачі не приймали участі, та в матеріалах справи відсутні докази про вручення їм судової повістки чи іншого належного повідомлення про час та місце судового розгляду. Так само відсутні підтверджені відомості з приводу того, що судом з дотриманням принципу безпосередності з'ясовувалась думка відповідачів щодо умов на яких укладена мирова угода та можливості її визнання судом. Отже, передача спірної земельної ділянки у власність відповідачів була здійснена поза волею позивача. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Ніколабай І.М. № 37275649 від 26.09.2017 року позивачу відмовлено у скасуванні запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 19690881 з тих підстав, що 31.08.2017 року приватним нотаріусом Кисельовою О.В. проведено реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим № [NUMBER] за [PERSON]. Підстава виникнення права власності - договір міни земельних ділянко, серія та номер 1410, виданий 31.08.2017 року (а.с. 20). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 98612082 від 27.09.2017 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 13,1832 га., кадастровий № [NUMBER], цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі договору міни земельних ділянок, серія та номер: 1410, виданий 31.08.2017 року, видавник Кисельова О.В. приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області (а.с. 21-23). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 98627416 від 27.09.2017 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га., кадастровий № [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору міни земельних ділянок, серія та номер: 1410, виданий 31.08.2017 року, видавник Кисельова О.В. приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області (а.с. 24-33). Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що належна йому на праві власності земельня ділянка вибула з його володіння на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області, якою за відповідачем [PERSON] було визнано право власності, і яка вподальшому була скасована, а також на порушення відповідачами вимог земельного законодавства при укладенні договору міни. Згідно із частиною 3 статті 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Як вбачається з п.1 договору міни земельних ділянок, укладеного 31.08.2017 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельовою О.В., № 1410, [PERSON] обміняв належну йому земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1 га., кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою: Донецька область, Великоновосілківський район, Керменчицька сільська рада, на належну [PERSON] земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 13,1832 га., кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою: Донецька область, Великоновосілківський район, Керменчицька сільська рада. Відповідно до п. 6, п.7 договору ринкова вартість земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON], складає 9519,00 грн., ринкова вартість земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON], складає 382,049 грн. Міна земельних ділянок здійснюється без доплати. Відповідно до п. 16 договору сторони домовились про символічну передачу земельних ділянок, а саме: прийняття кожною із сторін оригіналу цього договору свідчить про те, що передача земельних ділянок відбулась. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Громадяни можуть отримувати земельні ділянки у власність з підстав та в порядку, визначеними положеннями ЗК України. Відповідно до п. 15 Розділу Х Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" N 899-IV від 05.06.2003 року (надалі N 899-IV). Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка, однак, може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі № 899-IV. Вказаний вище закон застосовується лише одноразово при переведенні земельної ділянки (паю) з невизначеними межами в закріплену на місцевості земельну ділянку з конкретним цільовим призначенням. Частиною першою статті 5 Закону № 899-IV встановлено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. Статтею 14 Закону № 899-IV передбачено, що у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками. З 2012 року мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України і діє до сьогодні. Законодавець не закріпив у ЗК України чи інших законах України порядок міни земельних часток (паїв) в інших випадках. Отже, аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що обміняними можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому статтею 14 Закону № 899-IV. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 р. у справі № 6-464цс16. Отже, з урахуванням положень Земельного кодексу України договір міни земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, іншого товарного сільськогосподарського виробництва можливий лише за умови їх обміну на тотожні земельні ділянки. Враховуючи те, що спірний договір міни земельних ділянок між відповідачами укладений під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, а також цільове призначення земельних ділянок (одна - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а інша - для ведення особистого селянського господарства), він є недійсним з моменту його укладення (посвідчення). В зв'язку з визнанням недійсним договору міни підлягає скасуванню і рішення про державну реєстрацію прав за цим договором на підставі ст.. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі інших шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. З зазначених вище підстав суд вважає неприйнятними доводи відповідача [PERSON], викладені у письмових запереченнях. Враховуючи викладене, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], а тому задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з задоволеням позовних вимог суд стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2500,84 грн., тобто по 1250,42 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved