Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

18 лютого 2015 року прокурор звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради до [PERSON], [PERSON], треті особи - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 13.09.2013 року за реєстром [NUMBER] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором прав на нерухоме майно державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Демуш Євгенією Вячеславівною, 13.09.2013 року на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 19.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Демуш Євгенією Вячеславівною, державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за [NUMBER]; витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 31,7 м2, яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 - житлова, І - балкон; судові витрати стягнути з відповідачів. В обґрунтування позову, прокурор посилався на те, що за даними відділу реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1994 року, виданого на підставі наказу №4196 від 27.04.1994 року) померла [INFO], про що відділом проведено відповідний запис №8507. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2013 року у справі №419-7868-2012 (набрало чинності 16.07.2013 року) задоволено заяву прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, спадщину [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] - визнано відумерлою і передано у власність територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №324 від 21.08.2013 року вказану квартиру прийнято до комунальної власності та передано на баланс КП «Жилсервіс-1». 13.09.2013 року [PERSON], використовуючи документи, що містять неправдиві відомості, при відсутності будь-яких родинних зв'язків із спадкодавцем [PERSON], підписав заяву про прийняття спадщини [PERSON], [INFO], померлої [INFO], а саме на квартиру [ADDRESS]. Однак, [PERSON] не мав права на спадкування квартири [ADDRESS], оскільки не є внуком спадкодавця [PERSON], тобто спадкоємцем, а відомості, що містилися у паспорті на ім'я [PERSON], серії [NUMBER], виданому Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 10.01.2003 року, довідці про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номеру платника податків [NUMBER] та свідоцтві про народження на ім'я [PERSON] серії [NUMBER], які були надані державному нотаріусу Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., разом із заявою [PERSON] про прийняття спадщини [PERSON], як онука останньої, який постійно проживав із нею на час відкриття спадщини, не відповідають дійсності. На підставі наданих документів нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш С.В. [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2013 року за реєстром [NUMBER]. Того ж дня, нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш С.В. як державним реєстратором на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5860535 від 13.09.2013 року (номер запису у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності 2486458). 19.09.2013 року [PERSON] розпорядився вказаною квартирою, продавши її [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за [NUMBER] від 19.09.2013 року. 19.09.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно задоволено заяву [PERSON] про реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за [NUMBER] від 19.09.2013 року, права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (опис об'єкта, нерухомого майна: в житловому будинку літера А-5 квартира в цілому складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 - житлова, 5 - балкон) за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 17.07.2000 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6021175 від 19.09.2013 року (номер запису у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності 2554732). 11.09.2014 року вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто придбанні права на майно (на вказане спірне житлове приміщення) шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах, у зв'язку з чим, прокурор вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні прокурор підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представники позивачів, кожний окремо, в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], кожний окремо, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. Третя особа - нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що згідно даних відділу реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1994 року, виданого на підставі наказу №4196 від 27.04.1994 року) померла [INFO], про що відділом проведено відповідний запис №8507. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2013 року у справі №419-7868-2012 (набрало чинності 16.07.2013 року) задоволено заяву прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, спадщину [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] - визнано відумерлою і передано у власність територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (а.с.10-11). Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №324 від 21.08.2013 року квартиру [ADDRESS] прийнято до комунальної власності та передано на баланс КП «Жилсервіс-1» (а.с.12,13). 13.09.2013 року [PERSON], використовуючи документи, що містять неправдиві відомості, при відсутності будь-яких родинних зв'язків із спадкодавцем [PERSON], підписав заяву про прийняття спадщини [PERSON], [INFO], померлої [INFO], а саме на квартиру [ADDRESS]. Однак, [PERSON] не мав права на спадкування квартири [ADDRESS], оскільки не є внуком спадкодавця [PERSON], тобто спадкоємцем, а відомості, що містилися у паспорті на ім'я [PERSON], серії [NUMBER], виданому Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 10.01.2003 року, довідці про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номеру платника податків [NUMBER] та свідоцтві про народження на ім'я [PERSON] серії [NUMBER], які були надані державному нотаріусу Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., разом із заявою [PERSON] про прийняття спадщини [PERSON], як онука останньої, який постійно проживав із нею на час відкриття спадщини, не відповідають дійсності. На підставі наданих документів нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш С.В. - [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2013 року за реєстром [NUMBER]. Того ж дня, нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш С.В. як державним реєстратором на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5860535 від 13.09.2013 року (номер запису у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності 2486458). 19.09.2013 року [PERSON] розпорядився вказаною квартирою, продавши її [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за [NUMBER] від 19.09.2013 року. 19.09.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно задоволено заяву [PERSON] про реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за [NUMBER] від 19.09.2013 року, права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (опис об'єкта, нерухомого майна: в житловому будинку літера А-5 квартира в цілому складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4 - житлова, 5 - балкон) за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 17.07.2000 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6021175 від 19.09.2013 року (номер запису у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності 2554732) (а.с.24-26). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, 11.09.2014 року вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто придбанні права на майно (на вказане спірне житлове приміщення) шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах (а.с.14-16). Встановлено, що [PERSON] не мав родинних зв'язків з померлою [PERSON], та відомості, надані ним для отримання свідоцтва про право на спадщину не відповідали дійсності. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 19.09.2013 року укладено [PERSON] на підставі документів, що містять неправдиві відомості та отримані в свою чергу шляхом шахрайських дій. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч.1 ст.203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.ч.1,4 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Таким чином, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 19.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] (зареєстрований в реєстрі за [NUMBER]) укладено на підставі документів, що містять неправдиві відомості та має бути визнаний недійсним. Норми статей 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. При цьому за змістом п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. За таких обставин, майно - квартира [ADDRESS] має бути витребувана з чужого незаконного володіння та повернута власникові. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 925 гривень 59 копійок, з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved