Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

30.03.2021 року представник Органу опіки та піклування Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Свої обов`язки по вихованню та розвитку дочки не виконують. На даний час дитина вилучена з сім`ї та влаштована в сім`ю бабусі - [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , де дитина проживає до теперішнього часу. З моменту влаштування малолітньої [PERSON] в родину бабусі, відповідачі не займаються її вихованням, не навідують її, не підтримують емоційно та матеріально. [PERSON] та [PERSON] офіційно не працюють, зловживають спиртними напоями, ведуть асоціальний спосіб життя. Умови обох батьків незадовільні, вони свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків. 17.03.2021 року рада опіки та піклування Раухівської с/р винесла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з вищевказаним позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути з них аліменти на утримання малолітньої [PERSON] щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою суду від 31.05.2021 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до наказу №11-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.08.2021 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. В судове засідання 19.07.2021 року представник позивача не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Водночас, 19.07.2021 року направила заяву про розгляд справи у їх відсутність у зв`язку з карантином, просила не розглядати 3 вимогу у позовній заяві щодо внесення змін до актового запису відносно народження [PERSON] , в іншій частині позову просила задовольнити та підтримує решту позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі в судові засідання 31.05.2021 року, 24.06.2021 року та 19.07.2021 року не з`явилися. Разом з цим, 15.06.2021 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.54-55). 23.06.2021 року від [PERSON] надійшла заява про визнання позову та також не заперечує проти позбавлення батьківських прав (а.с.57-58). Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». З огляду на вищевикладене, ігнорування відповідачами виклику до суду та враховуючи наявність їх заяв про визнання позову, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, врахувавши позицію представника позивача у заяві від 19.07.2021 року щодо позовних вимог та думку відповідачів щодо заявленого позову у заявах від 15.06.2021 року та 23.06.2021 року, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання відповідача стверджується, що остання проживає в незадовільних умовах, тобто в квартирі не створені належні мови для проживання дитини. Також актом обстеження умов проживання [PERSON] стверджується, що останній проживає разом зі своїм братом [PERSON] , 1991 року народження в незадовільних умовах, тобто в квартирі не створені належні мови для проживання (а.с.15) Згідно з характеристик відповідачів від 19 березня 2021 року, складеною Раухівською селищною радою вбачається, що [PERSON] та [PERSON] характеризується з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, вихованням малолітньої доньки [PERSON] - не займаються (а.с.12-13). Разом з цим, судом встановлено, що 13 серпня 2019 року Розпорядженням Березівської РДА надано дозвіл на відібрання малолітньої [PERSON] та тимачасово влаштовано її до дитячого відділення КНП «Березівська ЦРЛ» (а.с.20). 17.03.2021 року складено висновки органу опіки та піклування Раухівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Судом встановлено, що відповідачі за час розгляду справи судом, своєї поведінки по відношенню до дитини не змінили, на розгляд справи не з`являлися, життям дитини не цікавляться, а навпаки, такими діями проявили свою байдужість до дитини взагалі. Вказані обставини стверджують, що відповідачі самоусунулися від виконання покладених на них батьківських обов`язків, незважаючи на те, що є фізично здоровими, працездатними особами. Своєї поведінки змінювати не бажають. Більш того, в матеріалах справи міститься заяви написані власноручно [PERSON] та [PERSON] , які не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно їх малолітньої дочки - [PERSON] [INFO] . Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній так і в приватній сфері. Судом встановлено, що розлучення відповідачів із дитиною відбулося через невиконання ними батьківських обов`язків і вони жодним чином не продемонстрували суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дочкою. За таких обставин, без бажання відповідачів, держава позбавлена можливості посприяти у виконанні ними своїх батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі самоухилилися від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої дитини, не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, вихованням не займаються і така їх поведінка свідчить про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов`язками. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав як спосіб впливу на батьків, не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. На підставі викладеного, суд доходить висновку про достатність підстав для позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до ч.1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачами не надано доказів про незадовільний стан здоров`я, що позбавляє їх можливості працевлаштуватись та здійснювати утримання дитини. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідачів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] необхідно щомісячно стягувати аліменти. Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору з кожного.

Outcome: approved