Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що він працював на ПАТ «Азот» апаратником підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції 4 розряду з 2004 року. Вказує, що починаючи з лютого 2017 року відповідачем регулярно затримується виплата заробітної плати. Зокрема, заборгованість склала за лютий 1752,44грн., березень 3969,64 грн., квітень 4070,86 грн., травень - 2632,12 грн. Так за період з 01.02.2017 йому булр нараховано заробітна плата: за лютий 6886,26грн., березень 6816,48грн., квітень 7280,62грн., травень 6687,46грн. 01.06.2017 року трудовий договір позивача з ПАТ «Азот» був припинений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В той же день звернувся з заявою до відповідача про видачу довідки з розрахунком заборгованості по невиплаченій заробітній платі; про негайну виплату заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством при звільненні працівника. Оскільки, в день звільнення працівнику не був проведений розрахунок по заробітній платі та не видана копія наказу про звільнення він звернувся до ПАТ «Азот» з 2 заявами від 14.07.2017 року: заявою про видачу копії наказу про звільнення та довідки з розрахунком заборгованості по невиплаченій заробітній платі; заявою про негайну виплату заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством при звільненні працівника. Однак, заяви були проігноровані в частині здійснення повного розрахунку при звільненні та видачі працівнику на його вимогу довідки з розрахунком заборгованості по невиплаченій заробітній платі та жодної відповіді на зазначені заяви не надав. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 12425,06грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення; суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою її виплати. 20 листопада 2017 року представник позивача [PERSON] надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якому просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 12425,06 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по 20.11.2017 в розмірі 40881,60 грн.; суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою її виплати 1003,62грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав заяву про слухання справи без його участі. Також вказав, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник відповідача ПАТ «Азот» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до наказу № 580-ВК від 01.06.2017 [PERSON] звільнений з роботи, з посади апаратника підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції, з 02.06.2017, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою звільнення зазначено - особиста заява. Відповідно до Довідки ПАТ «Азот» № 655 від 05.12.2017 року, заборгованість по заробітній платі станом на 06.12.2017 року складає: за лютий 2017 року - 1752грн.44коп., за березень 2017 року - 3969грн.64коп., за квітень 2017 року - 4070грн. 86 коп., за травень 2017 року - 2632грн.12 коп. Загальна сума заборгованості - 12425грн. 06 коп. Обчислення середнього заробітку проводиться в порядку встановленому постановою КМУ № 100 від 08.02.1995. Згідно вимог вищевказаної постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до довідки виданої 31.10.2017 ПАТ «Азот» за № 588 середньоденний заробіток позивача складає 371,07 грн. Таким чином, середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку по день винесення судом рішення становить 50465грн. 52 коп. (371,07 х 136 днів). Станом на час розгляду справи, встановлено, що КП ПАТ «Азот» (код ЄДРПОУ 00203826) не ліквідоване, що підтверджується даними інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МЮУ. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 06.10.2017) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі № 4-рп/2012. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, оскільки згідно довідки виданої ПАТ «Азот» від 05.12.2017 року № 655, нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата складає 12425грн. 06 коп. Остання підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, з відрахуванням обов'язкових платежів. При цьому, сам по собі факт відсутності коштів у товаристві не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. До того ж, під час розгляду справи судом не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, то враховуючи те, що оскільки період затримки виплати заробітної плати позивачу становить 136 днів (за період з 01.06.2017 по 22.12.2017), середньоденний розмір зарплати позивача становить - 371,07 грн., тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають кошти (середній заробіток) за затримку розрахунку у розмірі 50465грн. 52коп. (371,07 грн. х 136 днів). Такі висновки суду узгоджуються із правовими позиціями ВСУ у справі № 6-113цс16 від 27.04.2016, у справі № 6-60цс13 від 03.07.2013. Крім того, згідно з абзацом п'ятим п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначав суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати ПДФО та військовий збір - це обов'язок роботодавця, у резолютивній частині судового рішення визначають суму без їх утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї. Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. В ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу особи). Стаття 2 даного Закону передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Частиною 1 ст. 2 вказаного вище Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема - оплата праці (грошове забезпечення). Оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, отже за порушення строків її виплати настає право працівника вимагати компенсації втрати частини заробітку. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки за один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З урахуванням офіційних індексів інфляції визначених Держкомстатом на 2017 рік індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу становить: - за лютий 2017 року - 101 %; - за березень 2017 року - 101,8 %; - за квітень - 100,9 %; - за травень 101,3 %. Величина приросту споживчих цін становить: - за лютий 2017 року - 6,13%; - за березень 2017 року - 5,08%; - за квітень - 3,22%; Компенсація втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати розраховується шляхом множення нарахованого грошового доходу до виплати на величину приросту та поділеного на 100, та становить: - за лютий 2017 року 422,13 грн. (6886,26 грн. х 6,13%/100) - за березень 2017 року 346,28 грн. (6816,48грн. х 5,08/100) - за квітень 2017 року 234,44 грн. ( 7280,62 грн. х 3,22% / 100). Таким чином до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає компенсація втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 1002,85 гривень (422,13 грн. + 346,28 грн. + 234,44 грн.) На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання. На підставі ст.ст. 133,141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Азот» в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved