Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

29.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, посилаючись на те що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі, але з 2015 року не проживають. Витрат по утриманню вказаного будинку не здійснюють. Будь-якої домовленості про збереження за ними житлової площі за період їх не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідачі не з`явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом оголошення на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого 10.06.2019 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Вінічук Т.В., зареєстровано в реєстрі за номером 675. Згідно довідки виданої Малоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області від 27.06.2019 року № 242, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з акту обстеження житлових умов, складеним комісією в складі депутата сільської ради Пінчук Г.О., сільського голови Литвина В.П. та якими встановлено, що за адресою в [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають чотири роки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача, відповідачі по справі, за адресою реєстрації не проживають. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки ним. Також, факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідачів надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин знайшли своє підтвердження у судовому засіданні є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved