Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

20 лютого 2018 року позивач [PERSON], що зареєстрована за адресою: [INFO], звернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що із відповідачем з 26 липня 2008 року перебувала у шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча має таку можливість, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, подала до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог та просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 930,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Справу просила розглянути без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просить справу розглянути без його участі (а.с.19). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони 26 липня 2008 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, актовий запис №15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-БП №035304 (а.с.5). У шлюбі у сторін 16 березня 2010 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БП №097455 (а.с.6). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження, батьком дитини записаний [PERSON], відповідач по справі. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 09.03.2017 шлюб між сторонами розірвано; рішення набрало законної сили 21.03.2017 (а.с. 8). Відповідно до довідки про склад сімї, виданої Червонослобідською сільською радою Недригайлівського району Сумської області за №262 від 19.02.2018 (а.с.9), позивач [PERSON] зареєстрована у [INFO], проживає разом із дочкою [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який працює у м. Києві, та свекрами: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки Червонослобідської сільської ради Недригайлівського району Сумської області за №121-01-17 від 12.03.2018 (а.с.13), наданої на запит суду, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично за даною адресою не проживає. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня 2027 гривень. Оскільки неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, відповідач є її батьком, працездатний, що повністю визнається останнім, то відповідно до ст. 180 СК України, суд вважає за необхідне стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], яка досягла 8-річного віку, в розмірі 930,00 грн. щомісячно, до досягнення останньою повноліття. Згідно ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved