Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком №1 по вулиці Жуковського в місті Вінниці, шляхом відкриття дверей з кімнати 1-4 до коридору 1-1. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачеві на праві власності належить будинок по вул. Жуковського, 1 в м. Вінниці та земельна ділянка площею 0,0413 га за тією ж адресою. У вказаному будинку проживає і відповідач [PERSON], який є сином позивача, однак має окремі доходи та витрати, а тому на думку позивача [PERSON] не є членом його сімї. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з вини відповідача він позбавлений можливості користуватись своїм будинком, адже відповідач користується майже всім будинком на свій розсуд, при цьому 03.07.2015р. закрив двері з кімнати 1-4 до коридору 1-1, чим перешкоджає позивачу у здійсненні прав користування та розпорядження будинком. Таким чином, з посиланням на положення ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 150, 156, 158, 163 ЖК України позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В подальшому, заявою від 20.01.2016р. позивач збільшив позовні вимоги та просив, крім первинно заявлених вимог, усунути перешкоди [PERSON] в користуванні опаленням, шляхом відновлення опалення в кімнатах 1-2, 1-3, 1-4, повернувши опалення в попередній стан. (а.с. 51) При цьому, обґрунтовуючи заяву про збільшення позовних вимог, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в будинку власником якого являється позивач наявне газове опалення, однак відповідач відключив опалення позивачу, вирізавши 40 см труби опалення по якій здійснювалась подача води в радіатори в кімнату 1-4, а також вирізав 2 метра труби опалення в кімнаті 1-2 по якій здійснювалась подача води в радіатори в кімнату 1-3. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, підтримали за викладених у позовній заяві обставин та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, а також у запереченнях проти позову (а.с. 104-105) з позовними вимогами не погодилися та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вказаний спір уже був предметом розгляду в судах та з цього приводу наявні рішення судів, а саме рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.09.2012р. у справі №206/3877/2012 та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2014р. у справі №127/20641/14-ц. При цьому, на думку відповідача та його представника, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.09.2012р. у справі №206/3877/2012 встановлено, що відповідачем у 2002 році було проведено газ в будинок №1 по вулиці Жуковського в місті Вінниці, а відтак відповідач являється власником газового опалення, у звязку з чим вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні опаленням заявлені безпідставно. Протокольною ухвалою суду від 10.02.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження у даній справі, оскільки предмети позовних вимог у справах №206/3877/2012 (Замостянський районний суд м. Вінниці), №127/20641/14-ц (Вінницький міський суд Вінницької області) та №127/25841/15-ц (Вінницький міський суд Вінницької області) не є тотожними. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] згідно із договором дарування від 21 жовтня 1977 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 4-1217, на праві власності належить будинок по вул. Жуковського, 1 в м. Вінниці (а.с. 5-6). Відповідно до державного акту серії ЯБ № 666526, виданого 13 квітня 2006 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27 листопада 1998 року №1491 та рішення міської ради від 02 грудня 2005 року №1616, [PERSON] також належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,0413 га по вул. Жуковського, 1 в м. Вінниці для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 34). Вказаний будинок складається з кухні 1-1, кімнати 1-2, кімнати 1-3, кімнати 1-4 та тамбура І (технічний паспорт виготовлений станом на 14 січня 1998 року) (а.с. 30-33). Як вбачається з довідки комітету мікрорайону «Київський» №1235 від 01.12.2015р. у вказаному будинку зареєстровані, крім позивача, відповідач та малолітня донька відповідача [PERSON]. Крім того, з вказаної довідки вбачається, що у будинку без реєстрації також проживає цивільна дружина відповідача [PERSON] та донька дружини [PERSON] (а.с. 35) В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалося, що позивач проживає в кімнатах 1-3 площею 10,0 кв.м. та 1-4 площею 9-6 кв.м., вихід на вулицю з якої можливий через прибудову, при цьому відповідач проживає у кімнаті 1-2 площею 10,4 кв.м. та кімнаті 1-1 площею 7,1 кв.м. В судовому засіданні також встановлено, що суміжні двері з кімнати 1-4 до кімнати 1-1 закриті відповідачем. Зокрема, як вбачається з акту №6 від 12 жовтня 2015 року, складеним комісією у складі голови квартального комітету «Київський» [PERSON], секретаря Пінаєвої О.С., та члена квартального комітету [PERSON], виходом по місцю проживання позивача та візуальному огляді встановлено, що: «заявник (позивач) дійсно користується частиною будинку яка зазначена в технічному паспорті від 14.01.1998р. як кімната під цифрою «1-3», площею 10,0 кв.м. та кімната під цифрою «1-4», площею 9,6 кв.м., з якої в інші приміщення, а саме кухню «1-1» та кімнату «1-2» доступу немає, так як двері між цими приміщеннями заблоковані [PERSON], який проживає в приміщеннях зазначених в технічному паспорті на будинок, як кухня «1-1» площею 7,1 кв.м. та кімната «1-2» площею 10,4 кв.м., чим перешкоджає [PERSON] користуватись будинком який належить йому». (а.с. 13) Крім того, як вбачається з акту №1 від 13 січня 2016 року, складеним комісією у складі голови квартального комітету «Київський» [PERSON], секретаря Пінаєвої О.С., та члена квартального комітету [PERSON] при візуально огляді будинку вул. Жуковського, 1 в м. Вінниці встановлено що: «двері з кухні «1-1» в кімнату «1-4» закриті на шпінгалет, щілини між лудкою та дверним полотном ущільнені паралоном, обклеєні скотчем та на чверть підперті шафою що унеможливлює користування даною площею та природним газом [PERSON]М.» (а.с. 50) Цим же актом встановлено, що «в кухні «1-1» вирізано 40 см труби опалення по якій здійснювалась подача води в радіатори в кімнату «1-4», а також вирізано 2 метра труби опалення в кімнаті «1-2» по якій здійснювалась подача води в радіатори в кімнату «1-3», температура повітря в кімнаті «1-3» та «1-4» плюс 15 градусів при температурі повітря на вулиці плюс 3». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що двері з кімнати 1-4 до кімнати 1-1 підперті ним зі своєю сторони (з середини приміщення 1-1) шафою, оскільки іншого місця для розміщення шафи у даному приміщенні немає. Що стосується опалення, відповідач пояснив, що опалення в будинку зроблено ним, позивач участі в цьому не приймав та жодної копійки за газ не сплачує, а відтак ним, з метою економії природного газу, відрізано подачу гарячої води по трубах в кімнати «1-3» та «1-4», в яких мешкає позивач. Таким чином, в судовому засіданні відповідачем фактично визнано те, що двері з кімнати 1-4 до кімнати 1-1 заблоковано ним, у звязку з чим позивач позбавлений можливості користуватися частиною будинку, власником якого він являється, а також визнано факт позбавлення позивача можливості користуватися газовим опаленням. В судовому засіданні також встановлено, що спір між сторонами щодо користування будинком існує тривалий час. Так, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 вересня 2012 року у справі №206/3877/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2012 року, позов задоволено частково, зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні будинком за адресою вул. Жуковського,1 в м. Вінниця та зобовязано його відкрити двері з кімнати 1-3 до кімнати 1-4 (а.с. 75-77). У звязку з невиконанням вказаного рішення суду, згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2013р., який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.08.2013р. (справа №127/10314/13) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України та притягнуто його до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 вересня 2012 року. (а.с. 45-49) В подальшому, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2014 року у справі №127/20641/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2015 року, задоволено часткового позов [PERSON] до [PERSON] та усунуто [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні належному йому на праві власності будинком №1 по вул. Жуковського в м. Вінниці шляхом відкриття дверей з кімнати 1-3 площею 10,0 кв.м. до кімнати 1-4 площею 9,6 кв.м. (а.с. 7-11) Як вбачається з наданих в судовому засіданні пояснень сторін та їх представників, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2014 року у справі №127/20641/14-ц, щодо відкриття дверей з кімнати 1-3 площею 10,0 кв.м. до кімнати 1-4 площею 9,6 кв.м., виконано в примусовому поряду органами державної виконавчої служби, однак відразу після цього - 03.07.2015р. відповідач закрив двері з кімнати 1-4 до кімнати (коридору/кухні) 1-1. Зазначені обставини, щодо закриття дверей з кімнати 1-4 до кімнати (коридору/кухні) 1-1 підтверджуються актами №6 від 12.10.2015р. та №1 від 13.01.2016р., складеним комісією квартального комітету «Київський» та, як зазначалося вище, фактично визнано відповідачем. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до статті 41 Конституції України, яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 317 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~\~ Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (частину будинку), користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, в тому числі продавати та укладати не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Проте, як зазначено вище та встановлено судом, відповідач, закривши, без погодження позивача, двері з кімнати 1-4 до кімнати (коридору/кухні) 1-1, чинить перешкоди власнику будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 2 статті 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. В силу вищенаведеної норми, відповідач [PERSON] є членом сімї, оскільки доводиться сином позивачу. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З огляду на вказане суд звертає увагу, що предметом спору в даній справі є усунення перешкод позивачу у користуванні належним йому на праві власності будинком, а не порушення прав відповідача щодо користування майном позивача, як члена його сімї. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на даний час порядок користування сторонами (позивачем та відповідачем) будинком №1 по вулиці Жуковського в місті Вінниці не встановлено. Зокрема, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2012р. у справі №206/376/2012, яким встановлено порядок користування вищевказаним житловим приміщенням, було скасовано згідно з ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08.06.2012р., у звязку з відмовою позивача від позову. (а.с. 85-88) Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 33 Постанови від 07.02.2014р.\~№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив судам, що відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З огляду на вищевказане, позовні вимоги в частині усунення перешкод [PERSON] в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком №1 по вулиці Жуковського в місті Вінниці, шляхом відкриття дверей з кімнати 1-4 до коридору 1-1, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні опаленням, то вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню, оскільки система опалення будинку є невідємною частиною будинку, власником якого є позивач. При цьому, посилання відповідача та його представника на рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.09.2012р. у справі №206/3877/2012, яким, на їх думку, встановлено, що відповідачем у 2002 році було проведено газ в будинок №1 по вулиці Жуковського в місті Вінниці, а відтак відповідач являється власником газового опалення, судом до уваги не приймається, оскільки у цьому ж рішенні суду також зазначено, що суд розцінює це як обовязок, який закріплений частиною першою статті 10 ЖК Української РСР у відповідності до якої громадяни зобовязані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилим приміщенням, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, який також закріплений у частині 3 статті 156 даного кодексу, де зазначено, що члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Крім того, предметом розгляду у справі №206/3877/2012 було усунення перешкод у користуванні будинком, а не питання проведення газу чи системи опалення, а відтак вищевказаним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.09.2012р. не вирішувалося питання щодо того, ким саме та за рахунок яких джерел, проводився газ та ким і за які кошти монтувалася система опалення. При цьому, як вбачається з наданого позивачем листа ТОВ «Вінницягаз збут» №1/02-43 від 01.02.2016р. технічні умови на газопостачання індивідуального житлового будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Жуковського, 1, були видані 21.11.2002 року на підставі заяви [PERSON] (позивача), особовий рахунок №0100011120 відкритий на імя [PERSON] (позивача), договір про надання населенню послуг з газопостачання укладений з [PERSON] (позивачем). (а.с. 108-114) В той же час, слід зазначити, що роботи по проведення газу та роботи по встановленню (монтажу) системи опалення є різного роду (виду) роботами, тоді як жодних доказів того, що саме відповідачем здійснювались роботи по монтуванню системи опалення будинку відповідачем не надано. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що обставини щодо проведення газу, ремонту приміщення, сплати комунальних послуг, тощо, в жодному разі не можуть бути підставою для позбавлення власника права користування своїм майном. Посилання представника відповідача на те, що кімната 1-1 не є коридором, як про це в позовній заяві зазначає позивач, а згідно технічного паспорту на будинок є кухнею, судом до уваги не приймається, оскільки приміщення 1-1 є складовою частиною будинку №1 по вулиці Жуковського в місті Вінниці, власником якого є позивач, а відтак найменування цього приміщення не впливає на право позивача щодо користування ним. Посилання представника відповідача на те, що із заяви про збільшення позовних вимог не зрозуміло про яке опалення йде мова, чи то про газове, чи то про пічне опалення, судом також до уваги не приймається, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем відрізано подачу гарячої води по трубах в кімнати «1-3» та «1-4», в яких мешкає позивач, а відтак позовні вимоги позивача, в цій частині, стосуються саме газового опалення будинку. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником будинку розташованого в м. Вінниці по вул. Жуковського, 1, а відповідача, чинить перешкоди власнику будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з позовною заявою, а також при збільшенні позовних вимог, позивачем, згідно квитанцій №16 від 11.11.2015р. та №20 від 21.01.2016р., сплачено судовий збір в загальній сумі 1038,40 грн. (487,20+551,20), а відтак зазначені витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. судових витрат за надані юридичні послуги адвокатом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 та 2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у пункті 47 постанови №10 від 17.10.2014р. розяснив судам, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Інтереси відповідача у даній справі представляла адвокат [PERSON] (свідоцтво №43 від 19.12.2003р.) на підставі ордеру серії ВН №009679 від 02.11.2015р. на надання правової допомоги та витягу з договору від 02.11.2015р. (а.с. 26, 27, 135, 136) Згідно з пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014р. витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як доказ понесення витрат на правову допомогу представником позивача надано квитанцію №1 від 11.11.2015р. про сплату 2000 грн. за юридичні послуги. (а.с. 14) Однак, з квитанції від 11.11.2015р., витягу з договору від 02.11.2015р. та довідки (а.с. 134) не вбачається розрахунку таких витрат, а тому при визначені розміру судових витрат, які підлягають відшкодування суд виходить з того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат [PERSON] приймала участь у чотирьох судових засіданнях загальною тривалістю близько 4 годин, а саме близько 2 годин у 2015 році (судові засідання 03.12.2015р. та 17.12.2015р.) та близько 2 годин у 2016 році (судові засідання 20.01.2016р., 27.01.2016р. та 10.02.2016р.) (1218*40%*2+1378*40%*2=2076,8 грн.), а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved