Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON], третя особа: Житлово-будівельний кооператив №102 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі довідки ЖЕК ЖБК від 03 березня 1992 року за ним зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Даний будинок знаходиться на балансі Житлово - будівельного кооперативу № 102. На сьогоднішній день позивач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, окрім нього зареєстровані: дружина - [PERSON], син - [PERSON] та син - [PERSON]. З сином [PERSON] він не спілкується понад 6 (шість) років, місце його перебування не відомо. За останні 6 (шість) років та до цього часу відповідач жодного разу не з'являвся в квартирі, де він зареєстрований. Всі обов'язки, щодо утримання квартири, сплати комунальних платежів, покладені тільки на позивача. Також вказує, що він не бажає та не має можливості сплачувати комунальні послуги за відповідача, оскільки останній не проживає понад шість років, окрім того в нього скрутне матеріальне становище, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі змушує його сплачувати за нього комунальні платежі, в той час, коли він не користується ними, так як не проживає в квартирі. Крім того, про вищезазначене свідчить акт опитування сусідів від 25 листопада 2016 року з якого вбачається, що гр. [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] не проживає понад 6 років. Його особистих речей по місцю реєстрації не виявлено. Перешкод в користуванні жилими приміщеннями відповідачу не чиниться. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 років без поважних причин. Таким чином, позивач просить суд, - визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловими приміщеннями в квартирі за [ADDRESS], в зв'язку з тривалою відсутністю без поважних причин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Представник третьої особи - ЖБК № 102 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що на підставі довідки ЖЕК ЖБК № 1274 від 03 березня 1992 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується даними реєстраційного посвідчення від 31 грудня 1992 року та довідки комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» №7365о від 22 листопада 2016 року. З даних довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №146 від 11 листопада 2016 року, яка видана головою правління ЖБК № 102, уповноваженому власнику житлового приміщення (кваритри [ADDRESS]) вбачається, що до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: власник - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Крім того, за даними акту опитування сусідів від 25 листопада 2016 року, посвідченого головою ЖБК № 102, встановлено, що [PERSON], [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] понад 6 років. Його особистих речей по місцю реєстрації не виявлено. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин повністю втратив зв'язок з помешканням, його речі в квартирі відсутні, квартплату він не сплачує, не займається утриманням нерухомого майна. Судом не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об'єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON], [INFO] не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад шість років, залишивши помешкання добровільно, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved