Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

20 травня 2014 року ПАТ "Альфа-Банк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовують тим, що 23.05.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] уклали кредитний договір №490071735. За умовами кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 12374,47 доларів США зі сплатою 10,25 % річних з кінцевим терміном повернення 23.05.2011 року на придбання автомобіля марки Chery Kimo SQR, шляхом перерахування кредитних коштів на мультивалютний рахунок. Позичальник взяв на себе зобов?язання сплачувати позивачу нараховані проценти за кредитом і повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 23.05.2011 року. В зв'язку з недобросовісним виконанням [PERSON] своїх обов'язків, а саме невчасним погашенням заборгованості по кредитному ліміту, відсотках, за основним боржником станом на 17.04.2014 року рахується заборгованість по кредиту в сумі 9301,72 доларів США, що еквівалентно 104663,68 грн., за відсотками - 4126,75 доларів США, що еквівалентно 46434,51 грн. Розмір неустойки становить - пеня - 175505,68 доларів США, що еквівалентно 1974803,60 грн. За останні 12 місяців розмір пені складає 48850,25 доларів США, еквівалентно 549666,82 грн. 23.05.2008 року на забезпечення виконання зобов?язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов цього договору відповідач як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Просить стягнути з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість в розмірі 700765,01 грн., 3654,00 грн. сплаченого судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених у позові підстав, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали суду заяву, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позов не визнали повністю, з підстав наведених у письмових запереченнях. Пояснили, що 23 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір, згідно якого він отримав кредит у розмірі 12374,47 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,25 % річних строком до 23 травня 2011 року. Даний кредитний договір був забезпечений договором поруки укладеним між відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк» від 23 травня 2008 року №490071735-П. Згідно п. 2.1 а) договору поруки від 23 травня 2008 року, поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов'язків, що виникають на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язок повертати Банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 23 травня 2011 року. Згідно ст. 3.2 Договору поруки, передбачена ст. 3.1 цього Договору відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у п. 2.1 цього Договору. Пунктом 2.3 Договору датою остаточного повернення кредиту є 23 травня 2011 року, а згідно п. 2.8 Договору платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів. Оскільки, ні з березня 2009 року, ні з 23 травня 2011 року кредитор не пред'явив у шестимісячний строк до відповідача, як до поручителя, вимогу про погашення заборгованості, тому вважають договір поруки припиненим і таким, що не підлягає до задоволення. Крім того вказують, що згідно п. 2.3 Договору датою остаточного повернення кредиту є 23 травня 2011 року, а згідно п. 2.8 Договору платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів. Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначають, що із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість є простроченою з березня 2009 року. Позивач звернувся з позовом в травні 2014 року, тому пропустив строк позовної давності. Просять суд застосувати строки позовної давності звернення до суду та відмовити у задоволенні позову, стягнути понесені [PERSON] витрати за надання правової допомоги в розмірі 974,20 грн. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з наступним. З ксерокопії кредитного договору від 23.05.2008 року (а.с.5-7) вбачається, що між позивачем і [PERSON] було укладено договір, згідно якого позивач надає позичальнику [PERSON] кредит в сумі 12374,47 доларів США, з кінцевим терміном повернення 23.05.2011 року. 23 травня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №490071735-П (а.с.9). У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У п. 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконувати належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимог про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року №6-155цс13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З розрахунку, наданого банком, (а.с.19) вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснено в березні 2009 року. В подальшому [PERSON] не проводив перерахування особистих коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим, починаючи з березня 2009 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів відповідачем, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт не здійснювалося ( а.с. 19). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17.04.2014 року, [PERSON] має заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту в сумі 9301,72 доларів США, що еквівалентно 104663,68 грн., за відсотками - 4126,75 доларів США, що еквівалентно 46434,51 грн., неустойки пені - 175505,68 доларів США, що еквівалентно 1974803,60 грн. За останні 12 місяців розмір пені складає 48850,25 доларів США, еквівалентно 549666,82 грн. ( а.с. 19). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вимогами ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.. 252 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору (аб.1 п. 5 ст. 267 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто з можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певним моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, справа №6-116цс13. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у даному випадку позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежа, тобто з 23 квітня 2009 року. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 20 травня 2014 року. Враховуючи подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності звернення до суду, є всі підстави вважати, що банком пропущено строк позовної давності звернення до суду. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, як і не спростував заперечень відповідача на позов. Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову. До задоволення також відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України підлягає вимога відповідача [PERSON] про стягнення з позивача на її користь 974,40 грн. понесених витрат на правову допомогу, що підтверджується документально (а.с.44-46).

Outcome: approved