Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

26 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та скасувати його, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 29 червня 2016 року відповідачем КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради був виданий наказ № 81-ОК про звільнення робітника по догляду за тваринами [PERSON] з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку. Вважає звільнення незаконним, оскільки підстави для звільнення були відсутні, вона виконувала свої трудові обовязки належним чином та не допускала порушень трудової дисципліни. З урахуванням уточненої позовної заяви від 10.11.2016 року, позивач просить суд поновити її на роботі на посаді робітника по догляду за тваринами в Комунальному підприємстві «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради. Стягнути з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи рішенням Дніпровської міської ради № 57/18 від 15.02.2017 року найменування Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради змінено на Комунальне підприємство «Зооконтроль» Дніпровської міської ради. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином про дату судового засідання, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Ухвалою суду від 04.10.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Профспілкову організацію працівників Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради. Представник третьої особи голова ПОП КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради [PERSON] надала письмові пояснення, в яких зазначила, що обставини даної справи їй невідомі, оскільки на момент звільнення позивача вона не працювала на зазначеному підприємстві. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 46К прийнята на роботу до Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» на посаду робітника по догляду за тваринами, з 07.08.2015 року (а.с. 36). Наказом директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2016 року № 05-п робітнику по догляду за тваринами [PERSON] оголошено догану за прогул від 06.03.2016 року (а.с. 41). Наказом директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» на посаду робітника по догляду за тваринами» Дніпропетровської міської ради від 29 червня 2016 року № 81-ОК [PERSON] звільнено з 29.06.2016 року відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України, у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підстава доповідна записка юрисконсульта [PERSON] від 24.06.2016 року, копії наказів від 21.03.2016 та 25.03.2016 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни та прогул (а.с. 70). Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п. 3 п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до пунктів 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП). Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідач не надав суду пояснень або заперечень на позовну заяву. З копій заяв, доповідних записок та пояснень, які були надані відповідачем, вбачається, що між сторонами дійсно виникали конфлікти, які серед іншого, були повязані з неналежною організацією умов праці робітників КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради. Так, позивачка 02.02.2016 року зверталась на «гарячу лінію» голови Дніпропетровської облдержадміністрації щодо проблеми безпритульних тварин (а.с. 45), надавала доповідну записку на імя директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради щодо проблем годування та напування тварин (а.с. 53) тощо. Разом з тим, з формулювання у наказі від 29 червня 2016 року № 81-ОК причин звільнення [PERSON] не вбачається, у чому саме виразилося систематичне невиконання позивачкою без поважних причин обовязків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. З наданих відповідачем документів цього також неможливо встановити. Крім того, відповідачем не надано відомостей, в чому саме полягали функціональні обовязки [PERSON] як робітника по догляду за тваринами. Що стосується підстави, яка слугувала для видання наказу від 29 червня 2016 року № 81-ОК доповідної записки юрисконсульта [PERSON] від 24.06.2016 року, копії наказів від 21.03.2016 та 25.03.2016 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни та прогул, то суд зазначає, що доповідної записки юрисконсульта [PERSON] від 24.06.2016 року відповідач суду не надав, а за випадки прогулу, якщо такі дійсно мали місце, відповідачем щодо позивача вже було застосовано дисциплінарне стягнення, та відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Крім того, відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Третьою особою надано в судове засідання копію подання директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради від 20.06.2016 року щодо надання згоди профспілковою організацією КП Поводження з безпритульними тваринами» ДМР згоди на звільнення [PERSON], витяг з протоколу засідання профспілкової організації працівників від 25 червня 2016 року щодо надання згоди на звільнення позивача. Разом з тим, з даного протоколу вбачається, що розгляд подання відбувся у відсутність позивача, доказів того, що позивач надала письмову згоду про розгляд питання в її відсутність, не надано, як не надано доказів того, що [PERSON] взагалі була повідомлена про те, що профспілковою організацією буде розглядатися подання керівника підприємства про її звільнення. Таким чином, суд прийшов до висновку, що по даній справі відповідач не надав належних та допустимих доказів своїх заперечень. Як встановлено в суді, між сторонами дійсно наявний конфлікт. Усі накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності не підтверджені доказами. У наказі про звільнення причина звільнення [PERSON] чітко не сформульована. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вимоги законодавства та встановлені в суді факти та обставини, слідує, що жодна з подій, в тій редакції, як вказано в наказі про звільнення позивача, не знайшла свого підтвердження в суді. Окрім цього, дії відповідача щодо оформлення документів на звільнення позивача, зокрема щодо отримання згоди профспілкової організації на звільнення [PERSON], не відповідають вимогам законодавства. Таким чином, в суді встановлено та доведено, що позовні вимоги позивача про поновлення позивача на роботі знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Середньоденний заробіток позивача складає 107,01 грн. (а.с. 71). Період з часу звільнення - 29.06.2016 року по день постановлення рішення - 14.12.2017 року, становить 369 днів, що складає суму 39486 грн. 69 коп.\~\~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved