overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

18 серпня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області суду надійшла заява комунальної лікувально-профілактичної установи міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя про примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні [PERSON], [INFO], у якої виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до психіатричної лікарні з посиланням на те, що вона була доставлена в приймальне відділення за направленням лікаря психіатра диспансерного відділення КЛПУ "ГПБ №7 м.Маріуполя" та оглянута комісійними лікарями приймального відділення.У хворої на перший план виступає дифузне зниження пам'яті, вона не може назвати поточну дату, не знає дату народження, не може правильно назвати домашню адресу. На обліку у психіатра в лікарні перебуває з квітня 2015 року, одноразово лікувалася стаціонарно з 12.04.2015 року по 25.06.2015 року. Просить госпіталізувати хвору до психіатричної лікарні для проходження лікування. Представник міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви. Сама ж хвора [PERSON] на питання суду відповідей не може надати. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати до психіатричної лікарні, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду № 72 від 18 серпня 2015 року лікарівпсихіатрів, у хворої [PERSON] виявлені ознаки психічного захворювання у вигляді помірно вираженої атеросклеротичної деменції з маренням і депресією, в зв'язку з чим вона не може дати усвідомлену згоду на лікування в умовах психіатричної лікарні і при ненаданні їй такої медичної допомоги може становити реальну небезпеку як для себе, так і для оточуючих, тому вона підлягає примусовій госпіталізації до психіатричної лікарні. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], [INFO] та задоволення заяви міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя. На підставі ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

18 серпня 2016 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява комунальної лікувально-профілактичної установи міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя про примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні [PERSON], 1943 року народження, у якої виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до такої лікарні. Хвора перебуває на обліку в лікарні з 1981 року з приводу шизофренії, стаціонарно лікувалася 54 рази. Останнє стаціонарне лікування проходила з 14 грудня 2015 року по 15 лютого 2016 року. В домашній обстановці залишається злісною, відчуває галюцинаційні переживання, вороже ставиться до свого опікуна, погано спить ночами, за собою не доглядає, відмовляється від прийняття душу, миття голови, намагається їжу приймати на самоті, періодично заявляє, що це не її прізвище, а опікун не її рідна сестра, що батьки живуть в іншому місті. Тому просить госпіталізувати хвору до психіатричної лікарні для проходження лікування. Представник міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя Статкевич Г.П., що діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви. Зацікавлена особа, яка є сестрою хворої зазначила, що для забезпечення безпеки оточуючих необхідно госпіталізувати її сестру до психіатричної лікарні, так як вона дійсно страждає психічним захворюванням. Прокурор проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хворого необхідно примусово госпіталізувати до психіатричної лікарні, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку комісійного огляду № 47 від 18 серпня 2016 року лікарів-психіатрів, у [PERSON] виявлені ознаки психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної безперервної, в зв'язку з чим вона не може дати усвідомлену згоду на лікування в умовах психіатричної лікарні і при ненаданні їй такої медичної допомоги може становити реальну небезпеку як для себе, так і для оточуючих, тому вона підлягає примусовій госпіталізації до психіатричної лікарні. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], 1943 року народження та задоволення заяви міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя. На підставі ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

18 серпня 2016 року до суду надійшла заява Маріупольської міської лікарні № 7 про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], якого було доставлено в приймальне відділення КЛПУ «МПЛ №7» бригадою швидкої допомоги у супроводі матері. Комісійним оглядом лікарів психіатрів [PERSON] поставлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервна. Представник Маріупольської міської лікарні № 7, [PERSON], який діє на підставі доручення, підтримав доводи заяви та пояснив суду, що [PERSON] було доставлено до психіатричної лікарні 17 серпня 2016 року, який знаходиться на обліку у психіатра з 1975 року з приводу шизофренії. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, неодноразово лікувався стаціонарно. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11 жовтня 2013 року [PERSON] був визнаний недієздатним, опікуном призначено [PERSON], яка фактично не здійснює свої опікунські обовязки. Останній раз [PERSON] лікувався стаціонарно з 14 липня 2016 року по 10 серпня 2016 року. [PERSON] орієнтований на місці, власної особистості, в часі нечітко, за днями та числами не слідкує. На питання відповідає після паузи, до чогось прислуховується. Багатослівний, на місці не затримується. На зауваження реагує несвоєчасно та неадекватно. Висловлює багато необґрунтованих претензій на адресу матері. Зовсім не слідкує за своїм зовнішнім виглядом. На майбутнє не будує ніяких планів. Під час бесіди заявив, що іноді чує голоси, але категорично відмовляється розкривати їх зміст. До свого стану критика відсутня. На підставі переліченого просить суд госпіталізувати [PERSON] Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, [PERSON], не розуміє необхідність лікування у міській лікарні, не вважає себе хворою особою. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хворого необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, що внаслідок стану хворого свідчить про необхідність його примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом та поставленим діагнозом. Згідно із комісійним оглядом лікарів № 48 від 18 серпня 2016 року [PERSON] було поставлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервна. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином суд приходить до висновку щодо наявності достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

18 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 06 травня 2006 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 341 Під час спільного проживання у них [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року народилася донька [PERSON]. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникають постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спільно не проживають. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Позивач в судове засідання не з'явився, просив суд розглянути справу без його участі, заявлені позовні підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не подавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони по справі припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору та питань щодо утримання дітей у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Відповідачу залишити прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

18 січня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Руднянській сільській раді Летичівського району Хмельницької області, актовий запис\~№ 1, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] .. Спільних дітей у них немає. У зв`язку із різними поглядами\~на життєві\~цінності між\~ними почали\~виникати непорозуміння,\~що привело\~до припинення\~сімейно-шлюбних\~відносин та окремого проживання на протязі трьох років, тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове\~засідання позивач\~не з`явилася,\~проте подала\~до суду\~заяву в\~якій просить\~справу розглядати\~у її\~відсутність,\~вимоги підтримала, оскільки спільних з відповідачем дітей немає, протягом 4 років проживають з відповідачем окремо, просить не надавати примирення. Відповідач вимоги визнав. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до абзацу 3 пункту 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12.06.2009,\~№ 2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства \~при \~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

18 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Останній ніякої допомоги на дитину не надає, не бере участі у вирішенні побутових проблем, син знаходиться на повному її утриманні. Відповідач працює охоронцем ТзОВ "УСВ" у м. Володимирі-Волинському, тому може і повинен надавати кошти на утримання дитини. Просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні під час судового розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює, має постійний дохід, з врахуванням даних про стан здоров»я дитини та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у частці, а саме по 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

18 січня 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18 травня 2008 року. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Запільської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №3. Під час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина: донька [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позов визнає. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 травня 2008 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Запільської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №3 (а.с.5). Під час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина: донька [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

18 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 17.10.1992 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини з відповідачем припинені в січні 1997 року, внаслідок систематичних сварок, приниженням, несумісності характерів, розбіжностями у спільному вирішенні питань життя сім'ї та розподілу зобов'язань. Вважає збереження сім'ї неможливим. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України шляхом оголошення у пресі - газеті "Урядовий кур'єр" від 20.04.2016 року № 75; заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надано, про причини неявки не повідомлено, заяв про розгляд справи у її відсутність не надійшло. Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою позивача суд постановляє заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 06 18.12.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], [INFO] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1992 року, актовий запис № 578. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved