Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

22.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи тим, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] і є наймачем вказаної квартири. У 2004 році він прописав у вказану квартиру свою дружину та її доньку. Однак, відповідач вже тривалий строк не проживає за місцем реєстрації, а саме з березня 2010 року та самостійно проживає за іншою адресою. Як вказує позивач, він неодноразово просив відповідача виписатись з квартири, однак остання відмовляється це зробити. Оскільки комунальні служби нараховують плату на трьох осіб, і він не бажає сплачувати за відповідача комунальні платежі, позивач звернувя до суду. На підставі вищевикладеного просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою, розташованою [ADDRESS]. 24.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, шляхом вселення, мотивуючи тим, що з 1998 року її мати та вітчим - [PERSON] перебували у фактичних сімейних відносинах. Після офіційної реєстрації шлюбу вони втрьох стали проживати у квартирі [ADDRESS] та зареєструвались там. У 2008 році, як зазначає [PERSON], [PERSON] відібрав у неї ключі від спірної квартири та почав примушувати виселитись. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] також вказує, що неодноразово намагалась повернутись до квартири, однак відповідач перешкоджає їй. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати її право на користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS]; вселити її в житлове приміщення, квартиру [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 17.03.2014 року вказані позовні заяви були об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник, за довіреністю [PERSON], підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити. При цьому [PERSON] пояснив, що [PERSON] не проживає у квартирі з 2010 року. За час їх спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки, під час яких, як зазначив позивач за первинним позовом, [PERSON] йому неодноразово погрожувала. Внаслідок чого він сказав дружині, щоб її дочка виселилась з квартири, остання виїхала до гуртожитку, однак майже кожного вечора приходить до матері. Крім того зазначив, що приблизно протягом 2010-2011 років [PERSON] сплачувала йому по 100грн. на місяць за реєстрацію в квартирі. Позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник позивача за первинним позовом, за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні зазначав, що [PERSON] наполягав на виселенні відповідача, так як між ними склалися неприязні стосунки, однак не примушував, переїзд [PERSON] в інше приміщення відбувся з її власної волі. При цьому також вказав, що позовна вимога [PERSON] щодо визнання за нею права на користування жилим приміщенням є передчасною, оскільки вона і досі зареєстрована у спірній квартирі, а тому її право на користування нею не припинялось, а тому просив відмовити в задоволенні цієї вимоги за необґрунтованістю. В іншій частині позовні вимоги також не визнав, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на пропуск [PERSON] строків позовної давності у три роки для звернення до суду, мотивуючи тим, що остання виїхала з квартири в 2010р., що, на його думку, вказує про початок строку, коли вона дізналась про порушення свого права. В судовому засіданні [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON], заперечували проти задоволення первісного позову, вважали його безпідставним та необґрунтованим, підтримали заявлені вимоги за позовом [PERSON], просили його задовольнити. При цьому представник [PERSON] пояснила, що [PERSON] з семи років проживала у вказаній квартирі і за нормами Житлового Кодексу є членом сім`ї наймача, а покинула вказану квартиру не за власною волею, а через чинення їй перешкод у користуванні квартирою та проживанні в ній з боку [PERSON] Представник Херсонської міської ради, за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні 17.03.2014р. при вирішенні справи покладався на розсуд суду, просив подальший її розгляд здійснювати за його відсутності. Дослідивши докази у справі, заслухавши сторони, свідків, суд встановив, що відповідно до типового договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду від 02.02.2001 року, [PERSON] на підставі ордеру є наймачем квартири [ADDRESS]. Ордер на зазначену квартиру видався за місцем роботи останнього йому та членам його сім'ї, з якою він проживав у першому шлюбу. Дана обставина не оспорювалась учасниками судового процесу. З наданих суду довідок ТОВ «УКРАЇНА», за вих.№253 від 17.01.2014р. та №277/1 від 21.01.2014 р., вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровано три особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою з 2010 року, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що [PERSON] раніше проживала у вказаній квартирі, наразі бачать її рідко, чому вона виїхала з вказаної квартири вони не знають. Із наданих суду письмових доказів, також вбачається, що за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 26.11.2013 р. в журналі ЄО за №15694 за заявою [PERSON], та за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 14.01.2014 р. у журналі ЄО за №662 за заявою [PERSON], зробленими ст.ДІМ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області майором міліції [PERSON], надійшли заяви [PERSON] на неправомірні дії вітчима про те, що він її не пускає додому. Під час перевірки фактів, викладених у заявах, було встановлено, що зі слів заявниці її вітчим [PERSON] не пускає її до квартири, де вона прописана. Як пояснив [PERSON], він проживає разом з дружиною [PERSON], а її донька по досягненню повноліття мешкає окремо, так як в них склалися неприязні стосунки. Однак, ніяких перепон щодо відвідування квартири він їй не чинить, не забороняє проживати та знаходитись в квартирі. Але [PERSON] висловлює наміри, щодо розділу його квартири, через що в них виникають суперечки. За вказаними висновками перевірка закінчена, матеріали перевірки списані у справи Комсомольського РВ ХМУ. Згідно довідки «Житлово-комунального відділу» Госпрозрахункового відособленого структурного підрозділу ПАТ «Херсонський суднобудівний завод» за вих.№903/01-29 від 28.03.2014 року, [PERSON] з 20.10.2009 року проживає в гуртожитку та займає койко-місце за адресою: [ADDRESS], без реєстрації, за клопотанням з її місця роботи. Допитана в судовому засіданні [PERSON], яка є дружиною [PERSON] та матір'ю [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, показала, що між сторонами постійно виникали конфлікти на побутовому грунті. Як наслідок, [PERSON] в 2010р. сказав їй, щоб дочка виселялась з його квартири. Після цього [PERSON] виїхала до гуртожитку. Також зазначила, що з моменту виселення дочка кожного вечора приходить до них додому поїсти, поспілкуватись і повертається у гуртожиток. В квартирі досі зберігаються деякі її особисті речі. Відповідно до ст.ст.64,65 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч.1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 72 ЖК України, вказує, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Окрім цього, зважаючи на ч.4 ст.311 ЦК України, Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснюється в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. із наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім цього, п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. із наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням такими, що не підлягають задоволенню. Так, судом було достовірно встановлено, що [PERSON] зі згоди [PERSON] вселилась у спірну квартиру та була зареєстрована в ній, зазначена квартира була місцем її постійного проживання, де ними з 1998р. до 2010р. велось спільне господарство. При цьому суд приймає до уваги доводи [PERSON] стосовно того, що постійні сварки між нею та наймачем квартири та вимога останнього про виїзд пасербиці до іншого місця проживання є вимушеними обставинами для її виселення та відсутності за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені строки. Щодо позовних вимог заявлених [PERSON], суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі із визнанням за нею права на користування квартирою [ADDRESS], яке оспорювалось [PERSON] Також суд вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у користуванні жилим приміщенням, шляхом її вселення у спірну квартиру, оскільки вона виселилась з неї через тиск з боку наймача квартири, та була відсутня в ній понад встановлені строки з поважних на те причин. ЇЇ звернення до органів міліції свідчать про намагання проживати за місцем реєстрації та неможливість зробити це через перешкоди з боку [PERSON], які виражаються у його непогодженні з ним та відмовах у вселенні пасербиці. Крім того, [PERSON] також пояснював під час судового розгляду, що вона виїхала з квартири з його ініціативи та не проживає в жилому приміщенні, оскільки він не дозволяє цього. Твердження представника позивача за первісним позовом, про те, що [PERSON] при зверненні до суду зі своїм позовом пропустила строк позовної давності, суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки [PERSON] 22.01.2014р. звернувся до суду із позовом, яким просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а відповідно саме з цю дату слід рахувати, як день, коли остання дізналась про порушення свого права на користування спірною квартирою.

Outcome: approved