Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,5 га, яка розташована на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 3,5 га, яка належала [PERSON] на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач з метою прийняття спадщини звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем п`ятої черги за законом, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті двоюрідного брата [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність та проти позову [PERSON] не заперечував. \~ \~ \~ \~Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,5 га, яка розташована на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №18-00-008110 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168910861, що підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Як вбачається зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , а також спадкоємець другої черги рідний брат [PERSON] , однак вони спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, на неї не претендують та не заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцям, про що свідчать їх нотаріально посвідчені заяви, оригінали яких маються в матеріалах справи. Згідно ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Факт, що позивач являється двоюрідним братом померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про народження матері позивача [PERSON] , свідоцтвом про народження сестри матері [PERSON] та її свідоцтвом про одруження, а також свідоцтвом про народження [PERSON] , копії яких знаходяться в матеріалах справи. Позивач з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку звертався до приватного нотаріуса Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області Гук С.Ю., однак отримав відмову у видачі свідоцтва на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2020 №82/02-31. \~ \~ \~ \~Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується вищевказаною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2020 №82/02-31, з якої вбачається, що при перевірці Спадкового реєстру про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] виявилось, що спадкова справа не заводилась, заяв про прийняття чи відмову від спадщини до приватного нотаріуса не надходило. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168910861. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] та до спадкового майна входить земельна ділянка. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. \~ \~ \~ \~Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті брата [PERSON] , має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved