Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та просить визначити, що частка померлої 05.07.2013 р. [PERSON], [INFO], в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6121610400:02:003:0095, площею 0.0466 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: вул. Шевченка. 40. м. Копичинці. Гусятинський район, на дату відкриття спадщини становила 57/100. В обґрунтування позову посилається на те, що 05 липня 2013 року померла його мама - [PERSON] і на момент своєї смерті все належне їй майно вона заповіла йому. На його ім'я 20.03.2018 року Гусятинською державною нотаріальною конторою видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 57/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, загальною площею 123,6 кв.м., житлова площа 63,5 кв.м., що розташований по вул. Шевченка, 40. м. Копичинці, Гусятинського району, Тернопільської області, яке зареєстроване в реєстрі за № 198. Станом на дату відкриття спадщини, його матір була співвласником земельної ділянки, кадастровий номер 6121610400:02:003:0095 площею 0.0466 га. цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: вул. Шевченка, 40, м. Копичинці, Гусятинськиго району. У зв'язку з цим він звернувся до Гусятинської державної нотаріальної контори для видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки, яка належала матері на праві спільної сумісної власності згідно Державного акту з Додатком. Проте, державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори [PERSON] йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та надано роз'яснення про неможливість оформлення спадщини на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю визначення часток співвласників земельної ділянки та запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст.\~200\~ч.\~4\~ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 081527, виданого Копичинецькою міською радою Гусятинського району 12.04.2012 р. на ім'я [PERSON] та Додатку до нього серії АА № 268515 співвласниками земельної ділянки площею 0,0466 га, кадастровий номер 6121610400:02:003:0095, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: вул. Шевченка, 40, м. Копичинці, Гусятинського району є [PERSON] та [PERSON], які володіли вказаною земельною ділянкою на праві спільної сумісної власності (частки співвласників виділені не були). 05 липня 2013 року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №156628 виданого Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області 05 липня 2013 року. Із копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ННВ №436724 від 20 березня 2018 року виданого державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори [PERSON] вбачається, що на підставі заповіту посвідченого Копичинецькою державною нотаріальною конторою 13 листопада 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №419, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 05 липня 2013 року є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з 57/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 40 в м. Копичинці Гусятинського району Тернопільської області. Згідно рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2012 року, визнано за [PERSON] право власності на 43/100 частини житлового будинку, загальною площею 48,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 40 в м. Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області та на 43/100 частини земельної ділянки (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №081527 від 03.05.2012 року) по вул. Шевченка, 40 в м. Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області. Дане рішення суду набрало законної сили. Проте, [PERSON] державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, а саме: 57/100 частини земельної ділянки (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №081527 від 03.05.2012 року) по вул. Шевченка, 40 в м. Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області, що належала [PERSON], оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, що підтверджується довідкою інформаційного характеру, виданою державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори [PERSON] 20.03.2018 року за №355/02-14. Відповідно до положень\~статті 368 Цивільного кодексу України\~- спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частиною 4\~статті 86 Земельного кодексу України,\~- співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень\~статті 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із\~пунктом «г» частини 1\~статті 87 Земельного кодексу України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями\~статті 372 Цивільного кодексу України,\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із\~частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п. п.18, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Так, відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Нормами частин 1 та 2\~статті 370 Цивільного кодексу України\~встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких умов, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог [PERSON] про визначення розміру частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку. На підставі наведеного, ст. ст. 368, 372 Земельного кодексу України,\~

Outcome: approved