Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про перерозподіл спадщини, мотивуючи його тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю - [PERSON] , [INFO] , бабусею [PERSON] , прабабусею - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] в селі Мелюшки, Хорольського району Полтавської області померла [PERSON] . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року) [PERSON] , був спадкоємцем першої черги (за законом) після померлої [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, у вигляді земельної ділянки площею 2,78 гектарів на території Ковалівської сільської ради Хорольського району, з призначенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, яка належала останній на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , виданого Ковалівської сільською радою Хорольського району Полтавської області 10 червня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №51. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року) [PERSON] після смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тим самим фактично прийняв спадщину, оскільки проживав ці спадкоємицею. Проте свої спадкові права на спадкове майно (земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформив), а в 2007 році [PERSON] - помер. В свою чергу син - [PERSON] - [PERSON] , який є батьком позивачів, помер ще [INFO] . Таким чином позивачі - [PERSON] та [PERSON] , є спадкоємцем після смерті свого діда [PERSON] за правом представлення і мають право на успадкування тієї частки спадщини, яка б належала їх батькові [PERSON] , якби він був живий на час відкриття спадщини. Оскільки позивачі на момент смерті своїх прабаби та діда були малолітнім та відповідно неповнолітнім до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталася, то вважаються такими, що прийняли спадщину. По досягненні повноліття, у 2018 році позивачі почали збирати необхідні документи для оформлення спадщини, та дізналися, що спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] прийняла племінниця - [PERSON] , спадкоємця п`ятої черги за законом та третього ступеня споріднення, яка є двоюрідна сестра [PERSON] . В той час як [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцями за правом представлення (свого батька - [PERSON] ) після смерті [PERSON] , а тому є спадкоємцями п`ятої черги за законом, але другого ступеня споріднення, які також претендують на спадкове майно своєї прабаби за прабаби за правом представлення. Але відповідач ще в 2012 році звернулась з позовною заявою до Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту належності майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за результатом розгляду якого, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 16.10.2012 р. у справі № 1628/2068/12 (провадження №2/1628/563/12) встановлено, що: Встановлено факт належності померлій [PERSON] спадкового майна, тобто земельної ділянки площею 2,78 кадастрових гектара, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та належала останній на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] ; визнано за [PERSON] , [INFO] право власності на її спадкове майно, тобто земельну ділянку площею 2,78 кадастрових гектара, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] . На підставі даного судового рішення відповідач 12.03.2013 року зареєструвала за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером: [NUMBER] , площею 2.7786 (га), з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська обл., Хорольський р., с/рада. Ковалівська (номер запису про право власності: 429835). Позивачі усно звернулися до відповідача з проханням перерозподілити спадщину, але вона своєї згоди на це не дала. В судове засідання позивачі та їх представник не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності , зазначивши, що позов визнає повністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206 ЦПК Українив разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно дост. 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно дост. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст. 1268ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (почергово). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з положеннями ч.1 ст.1265 ЦК України в п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Таким чином, виходячи з вимог ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу закликаються до спадкування усі родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, куди підпадають і онуки спадкодавця, оскільки є родичами другого ступеня споріднення. Обмежень та виключень щодо ознак спадкоємців ст. 1265 ЦК України не містить. Саме така Правова Позицію висловлена в Ухвалі Верховного Суду України від 27 січня 2010 року у справі №6-8873св09. Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом комусь з померлих батьків. Відповідно до ч.1,4,5 ст.1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке зберіглося, або сплати грошової компенсації. З огляду на вказану норму, можливість перерозподілу спадщини зумовлюється тими об`єктивними обставинами, які можуть зумовлювати пропуск строку для прийняття спадщини з поважних причин, коли особа відмовилась від спадщини під примусом тощо. На практиці можуть існувати випадки, коли один або декілька спадкоємців вважатимуться такими, що прийняли спадщину (ст.1268 ЦК), але не братимуть участі у її розподілі і реальні частки їм не виділятимуться, тоді як інші спадкоємці отримають свідоцтва про право на спадщину. Викладені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: - фотокопіями: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] та ідентифікаційного коду Позивача 1, - фотокопіями: ІD паспорта громадянина України № [NUMBER] , ідентифікаційного коду , витягу з ЄДДРцРМП, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , Позивача 2, - фотокопіями: свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; - фотокопією: свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] ; - копіє судового рішення Хорольського районного суду Полтавської області у справі №1628/1676/12 від 27.08.2012 року; - оригінал листа відповіді за вих. №02-19/321 від «06» квітня 2018 року; - фотокопією Державного акта направо приватної власності на землю серії [NUMBER] , перший примірник не зберігся; - оригіналом листа відповіді за вих. №1179/116-17 від «26» грудня 2019 року; - оригіналом витягу з ЄДРСР рішення у справі №1628/2068/12 від 16.10.2012 р.; - оригіналом Інформації з ДРРПнНМ, щодо кадастровий № земельної ділянки [NUMBER] . Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування», у разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. При переході за цих обставин спадкового майна як відумерлої спадщини до територіальної громади такий спадкоємець має право вимагати його передання в натурі, а у разі його продажу має право на грошову компенсацію на підставі статті 1280 ЦК. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 1296 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців , свідоцтво на право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкодавця на спадщину. Згідно п. 227 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за № 20/5, спадкоємцям, які одержали свідоцтво про право на спадщину певної частини спадкового майна, у подальшому видаються наступні свідоцтва про право на спадщину інших частин спадкового майна, яке не перераховане в раніше виданому свідоцтві. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу. У цьому випадку нотаріус, після повернення попередніх свідоцтв, видає нові свідоцтва про право на спадщину. Нові свідоцтва про право на спадщину видаються нотаріусом також за рішенням суду про внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину або на підставі письмової згоди всіх спадкоємців про внесення змін до раніше виданих свідоцтв. Згідно ст. 1300 Цивільного кодексу України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачі, довели ті обставини на які послалися як на підставу своїх позовних вимог, а тому вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768,40 підлягає стягненню з позивачів.

Outcome: approved