Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

26.02.2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.08.2001 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Локачинського районного суду Волинської області від 29.07.2008 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] аліментів в розмірі 350 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Кошти, які сплачує відповідач на утримання сина в розмірі 350 грн. є незначними, адже кожного року збільшуються витрати на навчання, одяг, харчування та інші потреби дитини. Син навчається у [PERSON] ступенів с. Старий Загорів Локачинського району, позивач також щомісячно оплачує його харчування у шкільній їдальні. Крім того, змінився прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років. Угоди щодо добровільної сплати аліментів у більшому розмірі на утримання сина з відповідачем не досягнуто. Відповідач є працездатним, знаходиться на заробітках за кордоном та отримує нерегулярний дохід. Він має можливість платити аліменти в більшому розмірі. Просить збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина [PERSON] до 1000 грн. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У заяві він вказує, що позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.6). Із довідки Старозагорівської сільської ради Локачинського району вбачається, що син - [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] ( а.с.10). 29.07.2008 року ухвалено рішення Локачинського районного суду про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 350 грн., щомісячно, починаючи з 14.07.2008 року до досягнення ним повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-213/08 від 29.07.2008 року (а.с.7-9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На даний час сума аліментів, яку сплачує відповідач не є достатньою для утримання дитини, а добровільно відповідач збільшити розмір аліментів не бажає. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що з моменту стягнення аліментів, а саме з 2008 року змінилися обставини, які мають суттєве та істотне значення, дитина навчається у ЗОШ І-ІІ ступенів с. Старий Загорів Локачинського району. Крім того, змінився прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років. Також збільшились витрати на утримання та навчання сина, на придбання відповідного одягу та речей, інші потреби дитини. Позивач також щомісячно оплачує харчування сина у шкільній їдальні. Суд враховує також і матеріальне становище відповідача, зокрема те, що останній офіційно не працевлаштований. Разом з тим, він є працездатним, отримує нерегулярний, мінливий дохід, останнім не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували його непрацездатність, а також ту обставину, що він не може сплачувати аліменти в більшому розмірі на сина для його належного матеріального забезпечення. Виходячи із норм СК України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, вимоги ст. 192 СК України, а також те, що сума аліментів, яку виплачує відповідач, а саме 350 грн. є незначною у зв'язку зі зростанням цін на продукти харчування, одяг, потреби дитини та її вік, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю та збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина до 1000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved