Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

25.02.2019 року представник позивача за довіреністю - [PERSON] звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області, в якому просить дозволити неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , виїзд до Автономної Республіки Крим у місто Ялта на лікування та оздоровлення без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] на літні канікули до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був розірваний за рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2007 року, після чого вони стали проживати окремо. Відповідно до рішення Куп`янського міськрайонного суду від 23.03.2017 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх сина. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, яка самостійно несе всі витрати по утриманню сина. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину в Автономній Республіці Крим у місті Ялта для покращення його здоров`я, духовного та морального розвитку, де має постійне місце проживання разом з чоловіком , сином та матір`ю чоловіка. Крім того, зазначила, що від відповідача є нотаріальна заява про згоду на тимчасові поїздки до Автономної Республіки Крим з метою оздоровлення, строком від 12.07.2017 року по 12.07.2018 року. У зв`язку з закінченням строку, вона не може забрати дитину до себе на відпочинок і на її неодноразові усні звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина, останній відмовляється надавати такий дозвіл. У зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічним позовом немає. 27.02.2019 року суддею були направлені запити щодо підтвердження місця реєстрації відповідача, відповіді надійшли 07.03.2019 року та 13.03.2019 року. Ухвалою судді від 11.03.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2019 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 18.06.2019 року. Представник позивача за довіреністю [PERSON] 17.07.2019 року до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] 01.07.2019 року на офіційну електронну пошту до суду надійшла електронна форма звернення громадян, в якій він зазначив, що він не заперечує проти того, що його колишня дружина хоче взяти сина на оздоровлення до Ялти, особисто не може надати дозвіл, так як знаходиться в Польщі. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області у судове засідання також не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішення по справі покладається на розсуд суду. За таких обставин, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2017 року (а.с. 11). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис від 21.02.2006 року за № 61 ( а.с. 12). Згідно копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб за № 34 від 20.02.2018 року, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОБРОБУТ -МІК» м. Куп`янськ Харківської області, за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/зареєстрованих/входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). З копії виконавчого листа, виданого 23.03.2017 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області, вбачається, що з відповідача з 15.02.2017 року проводиться стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії заяви відповідача [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 310, відповідач надавав згоду на тимчасові поїздки до Автономної Республіки Крим та до міста Севастополь з метою оздоровлення та відпочинку у період з 12.07.2017 року по 12.07.2018 року його сина [PERSON] у супроводі його матері [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до норм ст.58 ЦПК України про належність доказів та згідно з п. 26 Постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" докази, які не стосуються предмета доказування, суд не бере до розгляду. Це означає, що ці докази, якщо це, наприклад, документи, до справи не долучаються, не досліджуються в судовому засіданні, і на них суд не посилається у рішенні. Так, документ, який міститься на аркуші справи «10», суд відхиляє як доказ, оскільки він виданий органом влади, який на території України не є дійсним. Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами 1-4 ст 313 СК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, а також Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 4 вищевказаних Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків , зокрема, у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: … рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дітей за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав неповнолітньої дитини немає. Суд вважає, що позивачем доведено, що виїзд дитини до Автономної Республіки Крим у місто Ялта будуть відповідати її інтересам, яка росте та розвивається, беручи до уваги той факт, що відповідач - батько дитини надав свою згоду на виїзд свого сина [PERSON] за межі України, судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved