Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли»\~ про\~ стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати. Зазначив, що він працював з 02.07.1996 р. по 21.01.2013 року у ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли», на посаді начальника відділу охорони праці та відповідального за стан цивільної оборони підприємства. Починаючи із серпня 2012 року заробітну плату виплачували не регулярно та не в повному об'ємі. 21.01.2013 року згідно наказу №11 к від 21.01.2013 року, він був звільнений із займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію. В день звільнення остаточний розрахунок по заробітній платі проведено не було. Відповідно до довідки № 731 від 09.08.2013 року за відповідачем існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 14242,18 грн.. Також позивач просив стягнути суму індексації заробітної плати у розмірі 5 412,78 грн. за затримку її виплати. Посилаючись на дані проведеного позивачем розрахунку, ним визначено також середній заробіток за весь час затримки (з 21.01.2013 року по 11.03.2016 року), який виходячи із середньоденного заробітку 209,65 грн., становить 162 688 грн. 40 коп. Тому згідно позовної заяви просив суд стягнути з ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 14242,18 грн., індексацію заробітної плати у розмірі 5412,78 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.01.2013 року по 11.03.2016 року включно в сумі 162688,4 грн. Згідно поданого позивачем клопотання, він частково змінив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 170,12 грн., яку розрахував виходячи із заробітку за листопад та грудень 2012 року, що відображено в довідці пенсійного фонду, яку витребував суд. Тому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.01.2013 року по 11.03.2016 року в сумі 134224,68 грн. Крім того, позивачем в судовому засіданні 19.04.2016 року подано заяву, згідно якої він просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення суми індексації заплати в розмірі 5412,78 грн. Дана заява підлягає вирішенню окремо. В судовому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просив стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі в розмірі 14242,18 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 134224,68 грн.; позовні вимоги в частині індексації просив залишити без розгляду. Додатково пояснив, що він працюючи в ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» ніколи не хворів, постійно був на роботі у робочі дні. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» тричі викликався в судове засідання на розгляд справи, однак в судове засідання не зявився. Конверти із повісткою про повідомлення про час та місце розгляду справи, які були направлені за адресою місцезнаходження юридичної особи, повернуто до суду із відміткою, «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідачеві вручено належним чином. \~Відповідно до ч. 4 ст.169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 02.07.1996 р. по 21.01.2013 року у ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли». 21.01.2013 року він був звільнений із займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію. В день звільнення остаточний розрахунок по заробітній платі проведено не було. Станом на 09.08.2013 року заборгованість по заробітній платі становила 14242,18 грн. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача, довідкою № 731 від 09.08.2013 року ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли». Із наданої індивідуальної відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) Пенсійного фонду України, видно, що сума заробітку [PERSON] за 2012 рік становила: в листопаді 2012 року 3481,79 грн., в грудні 2012 року 3833,59 грн. Даючи оцінку даним, викладеним в довідці № 731 від 09.08.2013 року, суд враховує пояснення позивача, а також дані індивідуальної відомості про застраховану особу (Форма ОК-5). Порівнюючи помісячно суми заборгованості у вказані довідці та дані відображені в Формі ОК-5 судом встановлено, що в довідці № 731 відображені менші суми ніж в Формі ОК-5, що дає суду підстави вважати, що в довідці № 731 від 09.08.2013 року зазначені суму до виплати працівнику, зокрема за листопад та грудень 2012 року. Тобто, при зазначенні сум заборгованої заробітної плати (вказаних у довідці № 731), підприємством уже проведено відрахування податків і платежів. Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Таким чином, оскільки [PERSON] в день звільнення 21.01.2013 року працював, тому в цей день, згідно вимог ст. 116 КЗпП України, йому мали бути виплачені всі суми, що належать від підприємства. Тому, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої та не виплаченої\~ заробітної плати в сумі 14242,18 грн. підлягають задоволенню. Дана сума має бути виплачена безпосередньо працівнику. І із цієї суми підприємством не мають повторно утримуватись передбачені законом податки та обовязкові платежі. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Відповідно до п. 20 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд проводить згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок). Відповідно до змісту п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати працівника проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення. Час протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. А всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки. Відповідно до п. 5 Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, середня заробітна плата працівника [PERSON], який звільнений 21січня 2013 року, має обраховуватись виходячи із виплат за листопад та грудень 2012 року. На запит суду відповідачем не надано відомостей по заробітній платі позивача для визначення середнього заробітку. Тому суд проводить розрахунок середнього заробітку із даних, що містяться в індивідуальній відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) Пенсійного фонду України, оскільки саме в цьому документі зазначено розміри нарахованих сум заробітної плати до утримання податкових платежів, а згідно Порядку, при розрахунку середньоденної заробітної плати слід брати всі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки. Оскільки в листопаді та грудні 2012 року [PERSON] було нараховано заробітної плати відповідно 3481,79 грн. та 3833,59 грн. Кількість робочих днів за листопад 2012 року становить 22, за грудень 21. Тому середньоденна заробітна плата становить 170,12 грн. ((3481,79+3833,59)/(22+21)=170,12). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відтак, оскільки позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.01.2013 року по 11.03.2016 року, суд для визначення правильності і під ставності вимог проводить розрахунки в межах вказаного періоду. Кількість робочих днів з дня звільнення по 11.03.2016 року становить 789 робочих днів (з 21.01.2013 по 31.12.2013 239 робочих днів; за 2014 рік 251; за 2015 рік 251; з 01.01.2016 по 11.03.2016 48). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.01.2013 року по 11.03.2016 року включно становить 134224,68 грн. (170,12 х 789 = 134224,68). При цьому, суд вважає, що при виплаті вказаної суми підприємством мають бути утримані передбачені законом податки та обовязкові платежі. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved