Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] 19.11.2014 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], унаслідок чого відкрилася спадщина на спадкове майно. На час смерті батька заявник постійно проживав із ним на [ADDRESS], тобто прийняв спадщину, проте, документально підтвердити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може, так як проживав з ним без реєстрації, у зв'язку з цим не має можливості успадкувати майно померлого. Заявник є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців немає. Просить установити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що необхідно йому для отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить заява заінтересованої особи, у якій вона проти задоволення заяви не заперечує. Суд уважає, що особисті пояснення представника заінтересованої особи в судовому засіданні необов'язкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], який помер [INFO], є рідним батьком заявника [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом. (а.с. 3-6). На час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом без реєстрації на [ADDRESS], оскільки умови проживання за місцем реєстрації в місті Києві були неприйнятними для [PERSON], у якого була ампутована кінцівка, у зв'язку з чим заявник документально підтвердити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може, що перешкоджає йому отримати спадкове майно свого батька. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що на час смерті [PERSON], його син [PERSON] проживав разом з ним в [ADDRESS] в квартирі сестри [PERSON] Заявник є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців немає. Як передбачено приписами частини 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Іншим чином, ніж у судовому порядку, установити факт постійного проживання із спадкодавцем заявника на час відкриття спадщини неможливо. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1299 ЦК, щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання також не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Зіставивши наведені норми цивільного закону, можна зробити висновок, що закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Так, закон не зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст. 1296 - 1298 ЦК). Наявність у померлого нерухомого майна підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 667477 (а.с. 17). Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved