Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

29 травня 2020 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.05.2011 у сумі 12816 грн. 84 коп. за період з 11.12.2014 по 31.03.2020, яка складається з наступного: 11280,23 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1536,61 грн. - 3% річних від простроченої суми, а також судових витрат в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 07.05.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 11100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Договору, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між неим та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та у зв`язку з зазначеними порушеннями рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2015 з відповідача стягнуто заборгованості за вказаним вище кредитним договором у розмірі 28766,90 за період з 07.05.2011 по 31.10.2014. Оскільки вказане рішення суду не виконане, у відповідача за період з 11.12.2014 по 31.03.2020 виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 12816,84 грн., яка складається з наступного: 11280,23 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1536,61 грн. - 3% річних від простроченої суми. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином. До позовної заяви долучене клопотання представника позивача, в якій він просить справу розглянути за своєї відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідач до судових засідань 17.07.2020, 19.08.2020, 12.10.2020 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не сповістив, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надійшло. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного: Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2011 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 37-38) Відповідач, підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, про що зазначено у самій заяві. Взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2015, яке набуло чинності, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.05.2011 у розмірі 28766,90 грн., яка складається з наступного: 9653,00 грн. - заборгованість за кредитом; 9154,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 489,80 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 964,87 грн. - (процентна складова).Вказане рішення суду не виконане та заборгованість за спірним кредитним договором відповідачем не сплачена (а.с. 13-15). Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як передбачено ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2015. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги . В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до ч.1 ст.1048, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої ст. 625 ЦК України. Тому, з урахуванням наданих доказів, суд прийшов до висновку, оскільки термін погашення за кредитом закінчився, що пов`язано з реалізацією Банком свого права на дострокове повернення кредитних коштів, тому позивачем правомірно нараховано проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Так, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості становить 9653 грн. Оскільки з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором за період з 07.05.2011 по 31.10.2014, тобто дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, що вказано у заочному рішенні Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2015, то за період після подання позовної заяви від 10.12.2014, з 11.12.2014 по 31.03.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 12816 грн. 84 коп., яка складається з: 11280,23 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1536,61 грн. - 3% річних від простроченої суми, на підтвердження чого позивачем надано розрахунки вказаної заборгованості, які відповідачем не спростовані. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач сзобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачем в порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання належним чином не виконані, договірні правовідносини не припинені, в зв`язку з чим суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102 грн.

Outcome: approved