Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

22 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позово, в якому зазначив, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 18 серпня 2008 року по 31 березня 2015 року. У 2008 році був зарахований курсантом факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу ОДУВС № 139 о/с від 18 серпня 2008 року. 24 червня 2012 року відповідач закінчив навчання, отримав диплом фахівця, та був відряджений до подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області, де проходив службу з 25 червня 2012 року по 28 березня 2015 року. Згідно наказу № 198 о/с від 28 березня 2015 року відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «Ж» (за власним бажанням). Позивач зазначає, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» відповідач повинен відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі за період навчання. Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідача витрати на навчання у загальній сумі 55395 гривень 66 копійок та судові витрати. Представник позивача, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28 березня 2017 рокук позов не визнав. Вказав, що не оспорює факту укладення з позивачем договору на зазначених у позові умовах. Також підтвердив, що після закінчення навчального закладу він за власним бажанням звільнився зі служби в органах поліції. Однак, зазначив, що суми, нараховані за його харчування та утримання, є завищеними та просив відмовити у задоволенні позову. В судові засідання на 26 квітня 2017 року, 26 травня 2017 року та 21 червня 2017 року не з'явився, від отримання судових повісток відмовився (а.с. 70, 80). Заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Наказом від 18.08.2008 року № 139 о/с ректора Одеського державного університету внутрішніх справ [PERSON] був зарахований курсантом, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. 22 вересня 2008 року між ОДУВС та [PERSON] укладено Договір про підготовку фахівця в ОДУВС. Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими Договором відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3 Договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (а.с. 18-20). З послужного списку вбачається, що відповідач закінчив навчання в учбовому закладі, та 25 червня 2012 року був командирований до Саратського РВ ГУМВС України в Одеській області для подальшого проходження служби (а.с.6-11). 25 березня 2015 року [PERSON] подав рапорт на звільнення з органів ОВС за власним бажанням. Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області від 28 березня 2015 року № 198 о/с [PERSON] був звільнений зі служби за п. 64 «ж» за власним бажанням (а.с. 12, 17). Дослідивши укладений між сторонами договір, суд встановив, що згідно п. 2.1.3. укладеного між сторонами договору, виконавець зобовязаний забезпечити особу (відповідача у справі) харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно - правовими актами МВС України, а відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобовязався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі - згідно із затвердженим розрахунком (пунктом 3.2. Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання). Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно з п. 4.4. Договору, у разі відмови добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку (а.с. 18-20). Аналогічні положення щодо укладення договору та обовязку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 " Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України" Типовому договорі (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 року за № 547/13814). Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно припису ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького закладу відшкодовують МВС України витрати повязані з їх навчанням та утриманням у вищому закладі. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно розрахунку фактичних витрат, повязаних з утриманням рядового міліції [PERSON], МВС України на навчання в ОДУВС курсанта [PERSON] за період з 01 вересня 2008 року по 23 червня 2012 року витрачено 55395,66 гривень, з яких: грошове забезпечення 14869,45 гривень, нарахування на заробітну плату 3844,09 гривень, речове забезпечення 1767,75 гривень, харчування 21381,92 гривні, комунальні послуги 13532,45 гривень (а.с. 21-32). Перевіривши надані позивачем розрахунки суми, предявленої до стягнення, суд не вбачає підстав для зменшення вказаної суми. Пояснення відповідача щодо необхідності зменшення суми, витраченої на його утримання суд оцінює критично, оскількі суду не надано доказів на підтвердження цього факту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1378 гривень (а.с. 1). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 56773 гривні 66 копійок (55395,66 грн. + 1378 грн.).

Outcome: approved