overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

21 серпня 2014 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 20.10.2010 року у сумі 10927,22 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно та не повідомила суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою 20.10.2010 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 6200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов'язання не виконувала в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 30.06.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 10927,22 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 5207,63 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 3612,66 грн.; 3. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 1110,40 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 496,53 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

21 серпня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 05.09.1981 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі запису актів громадянського стану Снігурівського райвиконкому Миколаївської області, актовий запис № 154. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя в сторін не склалося, на даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинені. Позивачка вважає, що примирення неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05 вересня 1981 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим відділом запису актів громадянського стану Снігурівського райвиконкому Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 154 ( а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

21 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться упродовж останніх шести місяців. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб та повернути їй дошлюбне прізвище - "[PERSON]". У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, при цьому 27.11.2018 подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю; позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У зв'язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 25 вересня 2013 року сторони уклали шлюб (а. с. 5). У подружжя є малолітня дитина - дочка - [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили шість місяців тому. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У рамках розглядуваного позову майнового спору між сторонами немає. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. У зв'язку з викладеним та на підставі ст. ст. 110, 112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

21 серпня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, суду надала заяву, в якій просить справу розлянути без її участі в підготовчому засіданні, на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити (а.с. 29). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу та просить справу розлянути без його участі в підготовчому судовому засіданні (а.с. 27). На підставі ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України в зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 72 (а.с. 9). Від сумісного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 11, 12), які мешкають разом з позивачем. Сторони припинили шлюбні відносини у квітні 2019 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння один одного, відсутності між ними почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Сторони не підтримують шлюбні відносини, однією сім"єю не мешкають, спільного господарства не ведуть. Майнового спору та спору відносно виховання та місця мешкання дітей сторони не мають. Відповідно до ст. 104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає збереження сім`ї сторін неможливим, позов законним, обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, на примирення не згодні, позивач наполягає на розлученні, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

21 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем [PERSON] 24 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 2078, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось через постійні сварки, шлюбні відносини припинені, проживають окремо з січня 2020 року, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття взаємоповаги, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких підстав суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності її учасників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 24 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 2078 (а.с.4). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

21 серпня 2020 року на розгляд до Летичівського районного суду надійшла справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 20 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 83, спільних дітей у них немає. У зв`язку із різними поглядами на життєві цінності між ними почали виникати конфлікти, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин та ведення спільного господарства, на її прохання відповідача розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовився, тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися,проте подали до суду заяви в якій просить справу розглядати у їх відсутність, позивач вимоги підтримала, відповідач визнав. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути суму депозиту 53539,87 грн. розмішених 26 листопада 2013 року у Миколаївській філії публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» посилаючись на сплив терміну дії договорів та неповернення депозитів банком. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, визнав, що сума депозитів на поточному рахунку вкладника складає саме ту суму, яку вимагає стягнути позивачка. Суд, заслухавши пояснення осіб які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Позивач 26 листопада 2013 р. уклала із Відповідачем договір №10009004556676 на розміщення вкладу 55000 грн. по 01 грудня 2014 р. зі сплатою при його повернення 22% річних. 01 грудня 2014 року на поточний рахунок Позивача №2620473114312 було зараховано суму вкладу в розмірі 55000,00 грн. В період з 01.12.2014 по 09.12.2014 Позивачем було знято з поточного рахунку 2811,08 грн. з урахуванням щоденних обмежень щодо видачі готівкових коштів встановлених Відповідачем. В подальшому неодноразові спроби Позивача зняти готівкові кошти з поточного рахунку залишались безрезультатними. Статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність"\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно з ч.1\~ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання /. На підставі ст.ст.\~1060,\~1061 ЦК України\~банки повертають вклади /депозити/ та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківської вкладу /депозиту/ між вкладником і банком. За договором банківського вкладу /депозиту/ незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Отже, позов є доведеним і підлягає задоволенню, оскільки відповідач всупереч договору не повернув залучені кошти депозитів за вказаними договорами. У відповідності до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивач асудовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

21 січня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20.01.2015 р. о 15год. 00хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 20.01.2015 р. о 15год. 00хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кудренко лікарні КЗ "ДКПЛ" ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої погіршився сон, розмовляє з телевізором, вважала, що у часах бомба, агресивна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

21 січня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що їх неповнолітні діти [PERSON] 2002 року народження та [PERSON], 2004 року народження, проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач, який є батьком дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Вона самостійно забезпечити належні умови утримання їх дітей не може, через що була змушена звернутися до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання їх дітей в розмірі 1/ 3 частини усіх видів його доходу до повноліття дітей. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER], сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8), які, за відомостями Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, проживають із матір'ю та перебувають на її утриманні (а.с.8). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 та ч. 1 і ст.183 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Враховуючи вимоги ст.ст.180, 182, 191 СК України, матеріальне становище дітей та позивачки, обставини, на які посилається позивачка з приводу підстав звернення до суду із цим позовом, обов'язок обох батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей, матеріальне становище відповідача, який до того ж позовні вимоги визнав, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей [PERSON] 2002 року народження та [PERSON] 2004 року народження, в розмірі 1/ 3 частини усіх видів його доходу до досягнення дітьми повноліття. Окрім цього, згідно зі ст. 79, ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

21 січня 2016 р. заочним рішенням Білокуракинського районного суду був задоволений позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, а саме: стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 72385 грн. 87 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 609 грн. з кожного та за оголошення в газеті по 210 грн. з кожного. 15 лютого 2016 р. заявником до суду надана заява для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки позивач двічі розміщувало та оплачувало оголошення в газеті «Урядовий Курь`єр», і судом не вирішено питання стосовно витрат у сумі 420,00 грн., повязаних з публікацією оголошення про виклик до суду Відповідача у газеті «Урядовий курєр». У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені на веб-сайті Білокуракинського районного суду Луганської області " Судова влада України", клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 4) судом не вирішено питання про судові витрати. У судовому засіданні встановлено, що в основній та резолютивній частині заочного рішення Білокуракинського районного суду від 21.01.2016 р. не стягнуто з Відповідача 420,00 грн., повязаних з повторною публікацією оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий курєр». Тому суд постановляє додаткове рішення за позовом, в якому позовні вимоги задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: approved