Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

14 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилалася на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 13.09.1997 року відділом РАЦС виконкому Індустріальної районної ради міста Дніпропетровська, актовий запис № 721. Від спільного шлюбу вони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 02 грудня 2016 року. Діти проживають разом з позивачем, відповідач бачиться з дітьми щотижня, спір щодо місця проживання дітей відсутній, діти після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачем. Поновлювати стосунки не збираються, тому вважає, що призначення строку на примирення є недоцільним. Питання щодо аліментів на утримання дітей та розподілу спільного майна подружжя будуть вирішуватися окремо. Шлюб розривають вперше. Просила суд, розірвати шлюб укладений 13 вересня 1997 року між нею та відповідачем, актовий запис № 721, свідоцтво про шлюб серії 1-КИ № 073366, видане відділом РАЦС виконкому Індустріальної районної ради міста Дніпропетровська 13.09.1997 року та стягнути з відповідача на її користь половину від суми судового збору в розмірі 320 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі /а.с. 18/, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначила, що з 02 грудня 2016 року вона з відповідачем не веде спільного господарства, не підтримує шлюбні відносини, проживає окремо, майнового спору та спору щодо проживання дітей не має, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Відповідач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі /а.с. 19/, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Також зазначив, що з 02 грудня 2016 року він з позивачем не веде спільного господарства, не підтримує шлюбні відносини, проживає окремо, майнового спору та спору щодо проживання дітей не має, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем (матірю). Після розірвання шлюбу просить залишити йому прізвище "Лукяненко". У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, протокол судового засідання не вівся. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 9 Конституції України\~\~чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Запотичний) [PERSON] було зареєстровано 13 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації шлюбів 13.09.1997 року зроблено відповідний актовий запис за № 721, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-КИ № 073366 від 29.06.1999 року /а.с. 10/. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 226214 від 23.07.2003 року /а.с. 10/ та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ №231040 від 01.04.2009 року /а.с. 11/. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 02 грудня 2016 року, що підтверджується поясненнями позивача викладеними в позові /а.с. 3/, а також поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 21.12.2017 року /а.с. 18-19/. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо з 02 грудня 2016 року, що підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 21.12.2017 року /а.с. 18-19/. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку для примирення на думку суду є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припиненні з 02 грудня 2016 року, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майновий спір між сторонами відсутній, що підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 21.12.2017 року /а.с. 18-19/. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Спір щодо місця проживання дітей між сторонами відсутній. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачем (матір'ю), що підтверджується поясненнями [PERSON]та [PERSON] в заявах від 21.12.2017 року /а.с. 18-19/. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач в заяві від 21.12.2017 року /а.с. 19/ просив залишити йому прізвище «Лукяненко», на підставі ст. 113 СК України суд вважає за можливе залишити відповідачу після розірвання шлюбу прізвище «Лукяненко». Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує його права, свободи чи інтереси, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих участниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, їх сімя розпалася остаточно та відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а також враховує визнання відповідачем позову, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved