Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/5 частку квартири в порядку набувальної давності, в якому просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме 1/5 частки квартири [ADDRESS] - квартира посімейного, спільного заселення розташована на 3 поверсі поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 46,2 кв.м. у тому числі: 1-а кімната 8,2 кв.м., 2-а кімната 18,4 кв.м., 3-а кімната 9,0 кв.м., 4-а кімната 10,6 кв.м., кухня пл.5,0 кв.м., ванна кімната пл.2,10 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 5,3 кв.м., квартира обладнана балконом (терасою) 0,7 кв.м., загальна площа квартири 60,6 кв.м., висота приміщень 2,50 м., обладнання та оздоблення - шпалери, матеріал підлоги - лінолеум, кухня: вид оздоблення Ѕ шпалери Ѕ окр., матеріал підлоги лінолеум, обладнання газова плитка, мийка, ванна: вид оздоблення окр. побел., матеріал підлоги плитка, обладнання ванна, умивальник, вбиральня: вид обладнання окрашено, матеріал підлоги плитка обладнання унітаз; коридор - вид оздоблення шпалери, матеріал підлоги- лінолеум, матеріал зовнішніх стін цегла, матеріал перекрить ш/бет, плити, в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 02 лютого 2009 року йому [PERSON] дозволила користуватися 1/5 частки квартири [ADDRESS] та належить їй на праві власності. Використання ним даної квартири було для особистих потреб. Володіє він часткою понад 10 років, впродовж яких, він утримує її та здійснює будівельно-ремонтні роботи. В квартирі також є і його частка. Вищезазначеною часткою в квартирі він заволодів добросовісно, оскільки воно відбулося з дозволу власниці частки квартири, користувався відкрито, не приховуючи факту володінні, безперервно. Володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності, а тому звернувся до суду для визнання права власності за набувальною давністю. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися. В своїх письмових заявах, наданих суду, позов визнали у повному обсязі, просили суд розглянути справу у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1997 року зареєстрований квартири [ADDRESS] (а.с.6). Позивач відкрито, безперервно, володіє зазначеним нерухомим майном з 2008 року по сьогоднішній день. Квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.20). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.37). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.09.2019 року [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 1/5 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 36). Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови) Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/5 частиною квартири, відповідачі по справі проти задоволення вимог позивача не заперечують та не спростовують вказаних обставин, вимог про повернення нерухомого майна не заявляють, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачем. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, він не порушує питання про стягнення з відповідачів судового збору, а з власної ініціативи суд не може вийти за межі позову. На підставі ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved