Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

28.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі на земельну ділянку. За життя померлий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав. Заповіту [PERSON] не залишив. Вона спадщину прийняла, вчасно подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На будинок вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Проте, нотаріус їй відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, так як правовстановлюючий документ на земельну ділянку на ім'я її чоловіка був виданий вже після його смерті - 28.12.2012 року ( помер [INFO] року). Оскільки вона спадщину прийняла, але не може отримати свідоцтво про право на спадкове майно (його частину у вигляді земельної ділянки), тому вважає своє право порушеним. Просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0601 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Під час попереднього розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги. Остаточно просила суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0601 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з*явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направили до суду лист про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого 09.11.2011 року виконавчим комітетом Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області. Померлий [PERSON] був чоловіком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], виданого відділом РАГС Оболонського РУЮ в м. Києві 30.03.2002 року. Спадщину позивачка прийняла та отримала 21.12.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS]. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], було відмовлено у зв'язку з відсутністю належного правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку (державний акт на ім'я спадкодавця виданий після його смерті), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2014 року, вихідний № 550/02-31. На час відкриття спадщини спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заповіту померлий [PERSON] не складав. З матеріалів справи встановлено, що за життя у [PERSON] виникло право на спадкову земельну ділянку, що підтверджується наступним. Рішенням Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області від 18.08.2010 року передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку в кількості 0,0601 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. З листа Управління Держземагенства в Іванківському районі Київської області вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку на території Феневицької сільської ради на ім'я [PERSON] виготовлений та знаходиться на видачі власнику у встановленому порядку За життя померлий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, тобто не завершив процедуру приватизації земельної ділянки. Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на земельну ділянку було відмовлено у зв'язку з відсутністю належного правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку (державний акт на ім'я спадкодавця виданий після його смерті). Позивачка спадкове майно прийняла так як, протягом шестимісячного строку подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок, але їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва на земельну ділянку, через не отриманням за життя померлим державного акту на неї. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за [PERSON] необхідно визнати право на завершення процедури приватизації шляхом отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку на ім'я спадкоємця [PERSON]

Outcome: approved