Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 23 березня 2015 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій просять визнати право власності за кожним з них по 1/ 2 частині житлового будинку № 105, що розташований по вул. Ворошилова в с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 05.09.1999 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказували, що після смерті ї батька залишилося спадкове майно, втому числі у виді вищевказаного житлового будинку. Вони є такими, що фактично спадщину прийняли, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено через неможливість встановлення дійсного кола спадкоємців, а також втратою оригіналу правовстановлюючого документу. За вказаного, позивачі були змушені звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та пояснила про вищевикладене. Також як представник позивача [PERSON] вона підтримала і вимоги свого довірителя. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть І-ФП №120369, [PERSON] помер 05 вересня 1999 року, про що Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 34 від 06.09.1999 року (а.с. 8). За даними Калинівської сільської ради Жовтневого району від 01.02.2016 року, на час смерті [PERSON] зі ним були зареєстровані та проживали стороння особа [PERSON], та діти [PERSON] і [PERSON]. Остання змінила прізвище на «Дєордієва» у звязку із укладенням шлюбу 02.08.2014 року (а.с. 9- 11). Належність спірного майна спадкодавцю підтверджується даними копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24 квітня 1989 року, згідно якого [PERSON] належав житловий будинок № 99 по вул. Ворошилова в с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 12-13, 16). За даними витягу з рішення виконавчого комітету Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03.12.2009 року № 81, нумерація вказаного будинку змінена з 99 на № 105 (а.с. 17). Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом підтверджуються письмовим розясненням нотаріуса щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання оригіналу правовстановлюючого документу щодо вищевказаного майна, а також неможливістю встановлення точного кола спадкоємців так як незрозумілим є право [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] (а.с. 19). Щодо дійсного кола спадкоємців, то зі змісту копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області 30.10.2002 року, із заявою про спадкування звернулася [PERSON] та позивачі діти померлого. На підтвердження права закликання до спадкування нотаріусу було надано копії свідоцтв про народження дітей та довідка органу реєстрації актів від 17.10.2002 року про укладення шлюбу між [PERSON] та Возною (після шлюбу [PERSON]) [PERSON]. За даними копії довідки Калинівської сільської ради від 15.10.2002 року, вбачалося про реєстрацію із померлим дружини [PERSON] та дітей позивачів по справі. 30 жовтня 2002 року на імя всіх трьох спадкоємців, в тому числі [PERSON], видане свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). В той же час, за даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с. 15) вбачається про внесення 15 квітня 1992 року за номером 45 актового запису про розірвання шлюбу між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи зазначене, [PERSON], на користь якої спадкодавець не залишав заповіту, не є спадкоємцем та не мала права на спадкування після його смерті. Щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документу, то відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Належність вищевказаного майна житлового будинку, спадкодавцю [PERSON] підтверджується змістом досліджених в ході розгляду справи письмових доказів. \~Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Враховуючи наведене, встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що, відповідно до вимог ст.ст.529, 549 Цивільного кодексу 1963 року, дійсного на час виникнення спірних правовідносин, позивачі є єдиними спадкоємцем після смерті [PERSON], та відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу 1963 року їх право на спадщину гарантовано державою, однак можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпана, тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право [PERSON] та [PERSON] підлягає захисту, шляхом визнання за ними права власності на вищевказане спадкове майно в рівних частках.

Outcome: approved