Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому на підставі ст. ст. 383. 405 ЦК України просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Посилався на те, що в належному йому на праві власності будинку зареєстровані відповідачі, які більше п`яти років в житлі не проживають і ним не користується. Оскільки позивач не має можливості реалізувати повноваження власника в повній мірі, просив задовольнити позов. Позивач подав суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не подали. Судом ухвалено про заочний розгляд справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності належить позивачеві [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 21 серпня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області та зареєстрованого в реєстрі за №1431. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, якою, зокрема визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Письмовими поясненнями свідків від 7 лютого 2019 року підтверджуються доводи позивача про те, що відповідачі більше п`яти років не проживають у житловому будинку [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] відсутні понад один рік в будинку, який належить на праві власності позивачу, поважності причин своєї відсутності не довели, позивач не має можливості реалізувати правомочності власника житлового будинку, несе додаткові витрати на утримання житла, обраний ним спосіб захисту порушеного права передбачений законом, позов підлягає задоволенню. Так як із змісту ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, за рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, таке рішення буде достатньою підставою для подальшого зняття з реєстрації відповідачів уповноваженим органом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved