Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

20.03.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивувала тим, що 28 жовтня 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюб між ними виявився невдалим, тому наразі вирішується питання про його розірвання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Офіційно не працевлаштований, однак працює по договору. Тому, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, вказав, що офіційно працює та має регулярний дохід, а тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? від доходу. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 28 жовтня 2006 року перебувають у шлюбі (а.с. 3). У [PERSON] до [PERSON] 05.10.2007 народився син - [PERSON], який проживає разом з матірю за адресою: с. Бокиївка Волочиського району Хмельницької області (а.с. 4-5). Сторони припинили шлюбні відносини. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до частини 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Згідно з ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує визнання [PERSON] позову, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, те що відповідач є здоровою, працездатною особою, має постійний дохід. При цьому, судом враховано обовязок обох батьків утримувати дитину та їх можливість. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved