Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] «МОНДЕЛІС УКРАЇНА», у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №186 директора фабрики від 15.11.2017 у частині відсторонення позивача від роботи та стягнути різницю між фактично сплаченими коштами та середнім заробітком за час вимушеного прогулу, повязаного із відстороненням від роботи. Позивач мотивує позов наступними обставинами. Так, згідно рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2017 р. у цивільній справі № 588/926/17 позивач був поновлений на попередньому місці роботи роботі [PERSON] "МОНДЕЛІС УКРАЇНА", та директором фабрики був виданий наказ №186 від 15.11.2017, яким позивача поновлено на роботі. Разом із тим, пунктом 3 вказаного наказу позивач був відсторонений від роботи, та зазначена підстава відсторонення - з метою недопущення в подальшому порушень правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та у звязку з безвідповідальним ставленням до виконання своїх обовязків, що може нести ризик для харчових продуктів, що виробляє підприємство. Позивач вказує, що відсторонення його від роботи є незаконним, так як відповідно до норм ст.147 КЗпП України такий вид дисциплінарного стягнення не передбачений, Також, підстави для відсторонення врегульовані статтею 46 КЗпП України, жодна із яких не стосується позивача, натомість відповідач не вказав у наказі підставу такого відсторонення, а лише зазначив порушення трудового законодавства позивачем, які відбулись до відсторонення, та за які позивач вже був притягнений до дисциплінарної відповідальності, які оскаржив у судовому порядку. Також відповідач не встановив термін відсторонення. Крім того позивач зазначив, що на час відсторонення від роботи він отримує середній заробіток, однак із розміром виплат позивач не погоджується, вказуючи на те, що за розрахунковим листом за листопад 2017 р. йому виплачені кошти виходячи із середньої заробітної плати у розмірі 41,85 грн. за годину, однак за період із 15 листопада 2017 року йому виплачують середній заробіток у розмірі 33,21 грн. за годину. Тобто на думку позивача, відповідач йому не доплачує середній заробіток у розмірі 8 грн. 64 коп. за одну годину, отже, просить стягнути на його користь вказану різницю. Сторони, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, у судове засідання не викликалися. Відповідно до вимог ст.190 ЦПК України копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі, копія позову з доданими до неї документами судом були надіслані та вручені учасникам судового розгляду (а.с.11,12). Відповідно до вимог ст.278 ЦПК України відповідач надав до суду відзив на позов, із доказами, на які він послався у відзиві, а позивач надав відповідь на поданий відзив та додаткові докази у підтвердження позову. Заперечення на відповідь позивача від відповідача не надходило, однак 30.01.2018 надійшло від відповідача письмове клопотання про приєднання додаткових письмових доказів. У своєму відзиві відповідач посилався на те, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про відсторонення від роботи позивача, відповідач виходив з наявності у діях позивача грубих порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, що були допущені останнім під час роботи в Товаристві, та наявність нескасованих дисциплінарних стягнень. Процес виробництва в Товаристві є автоматизованим, найвища якість продукції забезпечується завдяки візуальному контролю працівниками лінії. Водночас, регулярні відлучення позивача від свого робочого місця без дозволу керівника призводять до того, що продукція випускається без такого контролю, що може спричиняти негативні наслідки. На підприємство неодноразово надходили скарги від споживачів щодо неналежного пакування продукції (відсутності акційних наклейок тощо), що, зокрема, могло бути спричинено відсутністю належного візуального контролю під час робочих змін позивача. Через свідоме та неодноразове порушення правил особистої і виробничої гігієни для працівників виробництва і допоміжних служб, що діють в Товаристві, Позивач не лише скоїв дисциплінарне правопорушення, за яке йому було оголошено догану, законність якої визнана судом, але й тим самим наразив на небезпеку споживачів продукції Товариства та допустив порушення вимог чинного законодавства щодо безпеки харчових продуктів, поставивши під загрозу ділову репутацію Товариства як провідного виробника харчової продукції в Україні. Отже, відсторонення позивача від роботи у звязку з неодноразовим, свідомим та умисним грубим порушенням ним трудової дисципліни, правил особистої та виробничої гігієни було повною мірою обґрунтовано відповідачем у наказі про відсторонення. За час відсторонення позивача від роботи відповідач виконує свій обовязок зі збереження позивачу його середнього заробітку у повному обсязі. Жодних недоплат заробітної плати за час відсторонення позивача від роботи відповідачем допущено не було. Обґрунтовуючи свої заперечення на поданий відповідачем відзив, позивач указував на те, що вважає відзив відповідача безпідставним та таким, що не відповідає чинному законодавству. Посилаючись на норми ст.ст.46,147 КЗпП України, позивач вважає, що його відсторонення від роботи відбулося з порушенням законодавства України і тому повинно бути визнано судом незаконним. Крім того, прийняте судове рішення апеляційною інстанцією про визнання незаконними та скасування наказів від 13.07.2017 та 11.08.2017 про накладення дисциплінарного стягнення на позивача. Також, посилаючись на трудовий договір, укладений між сторонами 01.04.2017, позивач указував, що за час його вимушеного прогулу відповідач не повністю виплачує йому кошти, передбачені законодавством, зокрема Постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.\~\~\~ Матеріалами справи установлено, що 10.09.2012 [PERSON] був прийнятий на роботу у [PERSON] «МОНДЕЛІС УКРАЇНА» на посаду молодшого оператора пакувальних автоматів та наказом за №180 від 11.08.2017, внаслідок чергового порушення трудової дисципліни, був звільнений, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України «за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку» (а.с.20-22). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2017 у справі № 588/926/17 позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково: поновлено на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції; стягнуто з [PERSON] «Монделіс Україна» 20 992,62 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.23-40). Постановою колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 15.01.2018 вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення у частині вирішенні позовних вимог щодо оскарження наказів визнано накази [PERSON] «МОНДЕЛІС УКРАЇНА» №6 від 13 липня 2017 року та № 8 від 11 серпня 2017 року про оголошення доган [PERSON] незаконними та зобовязано нарахувати премію за результатами діяльності якої він був позбавлений на час дії дисциплінарного стягнення, застосованого наказом №6 від 13 липня 2017 р. Також змінено рішення у частині мотивів поновлення [PERSON] на посаді оператора пакувальника автоматів бісквітної секції [PERSON] «Монделіс Україна» (а.с.84). На виконання рішення Тростянецького районного суду Сумської області, на підставі наказу директора фабрики за №186 від 15.11.2017, [PERSON] був поновлений на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції з 11 серпня 2017 року. Цим же наказом, пунктом №3, позивач був відсторонений від роботи із 15 листопада 2017 року зі збереженням середньої заробітної плати відповідно до встановленого тарифу з метою недопущення у подальшому порушень правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та у звязку з безвідповідальним ставленням до виконання своїх обовязків, що може нести ризик для харчових продуктів, що виробляє підприємство (витяг із наказу - а.с.7, повний текст наказу а.с.41-43). Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду наказ №180 від 11.08.2017 р. про звільнення [PERSON] з роботи з 11.08.17 за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.20-22) та накази №6 від 13.07.2017р., (а.с.44,45). Наказ №7 від 14.07.17 (а.с.46,47), наказ №8 від 11.08.17 (а.с.48,49) про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому доган. Також відповідачем надано як докази до суду Правила внутрішнього трудового розпорядку для робітник, керівників, спеціалістів, службовців [PERSON] «МОНДЕЛІС Україна» (а.с.50-53), та нормативний документ «Процедура з якості» «Добра (належна) виробнича практика» (а.с.54-61), і «Правила особистої і виробничої гігієни для працівників виробництва і допоміжних служб» (а.с.62-73). Разом із тим, встановлено, що вказаним обставинам з приводу недотримання [PERSON] у період часу червень - серпень 2017 року покладених обовязків трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку, судами була надана належна оцінка та за позовом [PERSON] оспорювані накази №6 від 13 липня 2017 року та № 8 від 11 серпня 2017 року про оголошення доган позивачеві були визнані незаконними. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України \~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже суд приймає до уваги обставини, встановлені рішеннями судів від 15.11.2017 та від 15.01.2018, які не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Посилання відповідача у наказі про відсторонення [PERSON] від роботи на інший наказ - №7 від 14.07.2017 р., як на правову підставу та який не оскаржувався позивачем, суд також не може прийняти до уваги, так як вчинення позивачем дисциплінарного проступку відбулось 30.06.2017 р. (а.с.46,47), та порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку, як зазначено в цьому наказі, не повязане із можливими підставами відсторонення працівників, передбаченими ст.46 КЗпП Укпраїни. Стаття 147 КЗпП України передбачає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Такого виду заходу стягнення як відсторонення від посади указаною статтею не передбачено. Статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи, відповідно до якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов'язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Тому оскільки законом визначено виключні підстави відсторонення, які не підлягають вільному тлумаченню, таке відсторонення можливе лише в межах закону, який регулює відповідні правовідносини. Між тим, як убачається з наказу №186 від 15.11.2017 причиною відсторонення позивача від роботи є допущені ним порушення трудової дисципліни, за які його було притягнено, можливі у майбутньому порушення трудової дисципліни, що не передбачено а ні ст.46 КЗпП України, ані нормами спеціального законодавства. Таким чином, суд вважає, що рішення відповідача про відсторонення позивача від роботи є необґрунтованим, не містить посилання на норми чинного законодавства, що дають підстави для відсторонення позивача від роботи. Припущенням щодо вчинення у майбутньому порушень, виходячи з попередньої поведінки позивача, не мають юридичної сили. Також суд звертає увагу на те, що у оскаржуваному позивачем наказі, не установлено строк відсторонення від роботи, що є порушенням, оскільки відсторонення від роботи це тимчасовий захід і термін такого відсторонення повинен мати місце. Вирішуючи питання щодо стягнення різниці між фактично сплаченими позивачу коштами та середнім заробітком за час вимушеного прогулу, повязаного із відстороненням від роботи суд звертає увагу на наступне. У наказі №186 від 15.11.2017 у пункті 3 зазначено, що за [PERSON] на час його відсторонення зберігається заробітна плата відповідно до встановленого тарифу (а.с.7). Із розрахункових листів про нарахування та виплату зарплати позивачу на підприємстві «Монделіс Україна» за листопад 2017 року вбачається, що оплата по середньому заробітку має показник 41 грн. 85 коп. за одну годину, однак нарахований та виплачений середній заробіток у листопаді та грудні 2017 року позивачу із розрахунку 33 грн. 21 коп. за одну годину (а.с.6,77). В подальшому відповідачем був представлений витяг із наказу №20 від 26.01.2018 про внесення змін до наказу №186 від 15.11.2017 р., яким пункт 3 викладено у новій редакції, яка стосується збереження середнього заробітку, а саме «….. відсторонити … [PERSON] від роботи з 15 листопада 2017 року зі збереженням середньої заробітної плати». На виконання вказаного наказу було здійснено нарахування позивачеві коштів у сумі 1668 грн. 24 коп. (а.с.93). Однак доказів про виплату вказаних коштів [PERSON] відповідач суду не представив. Позивач погодився із розміром вирахуваної підприємством середньогодинної заробітної плати 41,85 грн., а відповідач заперечень проти вказаного не надав, тому суд вважає, що із відповідача підлягають стягненню на користь позивача різниця між фактично виплаченою заробітною платою у листопаді та грудні 2017 року та середньою заробітною платою за час відсторонення від роботи. У листопаді 2017: 41,85 грн. х 96 годин (12 днів) = 4017,60 грн. 4017,60 грн. 3188,16 грн. (фактично нараховано та виплачено) = 829,44 грн. У грудні 2017 : 41,85 грн. х 160 годин (20 днів) = 6696,00 грн. 6696,00 5313,60 грн. (фактично нараховано та виплачено) = 1382,40 грн. А всього 829,44 грн. + 1382,40 грн. = 2211,84 грн., і вказану суму суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача [PERSON], у межах заявленого ним позову, із відповідача [PERSON] «МОНДЕЛІС Україна», за вирахуванням суми податків та інших обовязкових платежів при виплаті. Також суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за вимоги немайнового характеру (а.с.86), відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, та стягнути із відповідача на користь держави судовий збір за задоволені вимоги позивача в частині стягнення коштів (вимоги майнового характеру) у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved