Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

22 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення відповідача від права на спадкування за законом\~ після\~ [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач, будучи сином [PERSON] , за життя останньої умисно ухилявся від надання їй допомоги. Будучи особою похилого віку, маючи низку тяжких хвороб, потребуючи стороннього догляду, не маючи можливості самостійно пересуватися, [PERSON] була залишена відповідачем у складних життєвих умовах, у безпорадному стані, без догляду та піклування. За словами позивача, ухилення від свого обов`язку по утриманню матері відповідач мотивував браком часу та коштів, при цьому проживав неподалік від неї. Замість відповідача допомогу [PERSON] надавала її онука позивач та її мати [PERSON] (донька спадкодавця), які забезпечували її необхідними продуктами харчування, медикаментами, одягом, взуттям, засобами по догляду, оплачували комунальні послуги,\~ а також цілодобово перебували біля неї та надавали весь спектр послуг по догляду за лежачою хворою. Коли у 2017 році [PERSON] померла, позивач та [PERSON] за власні кошти здійснили її поховання. В свою чергу, відповідач, будучи сином померлої,\~ за останні роки життя спадкодавця дуже рідко навідувався до неї та відмовлявся виконувати навіть елементарні прохання про допомогу, такі як, наприклад, відвезти на своєму авто до лікаря. При цьому відповідач мав можливість забезпечити належні утримання, підтримку та допомогу спадкодавцю, але не вчиняв необхідних дій. В свою чергу відповідач подав відзив, в якому, заперечуючи проти позову, посилався на його недоведеність. Зазначив, що обставини, викладені за змістом позову, не відповідають дійсності, стверджує, що він не ухилявся від утримання матері. Пояснив, що його мати до серпня 2015 року могла самостійно рухатись та була здатна до самообслуговування. В подальшому її стан здоров`я став погіршуватись. Відповідач запевняє, що він завжди, будучи сам пенсіонером та страждаючи від низки захворювань, в силу своїх можливостей допомагав матері возив її до лікарні, купував ліки та продукти харчування, навідував матір у вільний від роботи час. За словами відповідача, його мати за життя побоювалась, що позивач та її мати (донька спадкодавця) відберуть в неї житло. Траплялися випадки коли остання виганяла [PERSON] з її помешкання та вона була вимушена проживати то у відповідача, то у своїх знайомих. Витрати на поховання матері, за усною домовленістю, були порівну розподілені між ним та матір`ю позивача, при цьому всі документи оформлюватись [PERSON] . Також відповідач зазначає, що окрім матері він також надавав матеріальну допомогу двом своїм донькам, одна з яких проживає у Німечинні та пересувається у інвалідному візку. Позивач надала суду відповідь на відзив, за змістом якої зазначила, що обставини, викладені відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову неправдиві, не узгоджуються між собою логічно та не підтверджуються доказами. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з підстав, викладених у ньому. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання 20.01.2021р. не з`явився, надав заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі та відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, також в цій заяві просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача і її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, встановив наступне. [INFO] у віці 92 роки померла [PERSON] , що встановлено на підставі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.8/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується матеріалами спадкової справи №20/2018 /а.с. 154- 173/. В свою чергу, згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормою ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №20/2018, заведеної після померлої [PERSON] /а.с.154-173/, її спадкоємцями за законом є діти: - донька [PERSON] , яка відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] , що доводилась спадкодавцю онукою; - син [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] , що доводилась спадкодавцю онукою. В матеріалах спадкової справи наявні заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після [PERSON] . Посилаючись на те, що в останні роки життя [PERSON] втратила здатність до самостійного пересування та самообслуговування,\~ у зв`язку з чим потребувала від відповідача як матеріальної допомоги так і допомоги в здійсненні\~ догляду, про що відповідач був обізнаний, та вказуючи на ухилення останнього від надання допомоги матері, позивачем висуваються вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування після спадкодавця [PERSON] . За приписами частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч.6 ст. 1224 ЦК України).\~ Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. При вирішенні спору про усунення від права на спадкування має значення сукупність обставин, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Наведене відповідає\~ позиції Верховного Суду, висловленій у постановах: від 04.04.2018р. у справі № 233/6868/15-ц, від 30.05.2018р. у справі № 753/21722/13-ц, від 18.07.2018р. у справі №390/1635/15-ц, а також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". Досліджуючи наявність зазначеної вище сукупності обставин, як підстави для усунення відповідача від права на спадкування, суд звертається до наступних доказів. Відповідно до виписки з медичної карти померлої /а.с.9/ вбачається, що [PERSON] з 1996 року перебувала на диспансерному обліку з діагнозом атеросклероз ІІІ ст. з артеріальною гіпертензією ІІІ ст., а з 1999 року з діагнозом стабільна стенокардія напруги, дифузний кардіосклероз. Постійно проходила лікування амбулаторно. Не могла обслуговувати себе самостійно, потребувала постійної сторонньої допомоги. З довідки про причину смерті №670 /а.с. 10/ вбачається, що причиною смерті [PERSON] стали хронічна недостатність мозкового кровообігу та церебральний атеросклероз ІІІ стадії з артеріальною гіпертензією. З 25.09.1974р. по день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована та проживала в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками ТОВ «Жилкомсервіс» /а.с.18, 19/. Як вбачається з акту від 01.06.2016р. /а.с. 59/ інспектором\~ управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та встановлено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] проживає з [PERSON] , яка здійснює за нею догляд, оскільки [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, має обмеження до пересування та спілкування.\~ Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради № 947 від 17.05.2018р. /а.с. 16/ [PERSON] знаходилась на обліку в даному управлінні та в період з 25.05.2016р. до 12.10.2017р. отримувала щомісячну компенсаційну виплату як непрацююча працездатна особа, яка здійснює догляд за престарілою [PERSON] , [INFO] , в розмірі 27 грн 83 коп. В свою чергу, [PERSON] з 07.08.1972р. працює на КП ШКЗ «Імпульс» на посаді начальника цеху, є ветераном праці та з 2011 року отримує пенсію за віком /а.с. 101-103/.\~ Як вбачається з декларацій [PERSON] за 2016 та 2017 рік /а.с. 21-24, 25-28/, останній у 2016 році отримав дохід (заробітна плата за основним місцем роботи, пенсія) в розмірі 91083 грн та у 2017 році в розмірі 112757 грн. Свідок [PERSON] (донька спадкодавця та мати позивача) суду пояснила, що вона з дитинства хворіє, має пухлину в області лопатки, у зв`язку з чим потребувала допомоги в побуті та таку допомогу їй надавала мати [PERSON] . За словами свідка, її брат (відповідач) завжди обіцяв, що догляне їхню матір до смерті. У 2013 році мати особисто зверталась до [PERSON] з проханням забрати її жити до себе. На день свого народження в 2015р.\~ вона знов просила відповідача забрати її до себе, однак на це прохання він відповів відмовою, після чого [PERSON] , будучи обуреною таким ставленням сина, сказала, що сина у неї немає. За переконанням свідка, саме відповідач спровокував у матері інсульт, після якого стан її здоров`я значно погіршився. Коли\~ спадкодавець втратила здатність до самообслуговування, відповідач також не став доглядати за нею. Свідок зазначає, що просила відповідача допомогти матері хоча б в проведенні гігієнічних процедур, однак він сказав, що не прийде та допомагати не буде. Свою відмову відповідач мотивував тим, що він гидує. Доглядати за бабою стала її донька [PERSON] . Попри тяжке захворювання баби вона її не покинула та піклувалась про неї, в той час як відповідач жив своїм життям ходив на роботу, у вільний від роботи час їздив обробляти садову ділянку та матір майже не навідував, хоча перешкод у цьому йому ніхто не чинив та він жив на відстані 7-ми хвилин від неї. Свідок вказала, що в останні роки перед смертю\~ [PERSON] доводилося годувати з соски, вона не могла пересуватися, розмовляти, втратила зір, сильно кричала. Допитаний свідок [PERSON] (чоловік позивача) повідомив, що знав спадкодавця [PERSON] з 2008 року. У неї були проблеми зі здоров`ям, погано пересувалась. Вона просила свого сина (відповідача) забрати її жити до себе, однак він таке її прохання відкинув. Її стан суттєво погіршився з наближенням 90-річного віку, у неї стався інсульт. У 2015 році вона взагалі перестала ходити, втратила відчуття адекватності обстановки. В такому стані спадкодавець прожила ще два роки. Як зазначає свідок, догляд за нею здійснювала [PERSON] та її мати [PERSON] . Вони потребували допомоги саме відповідача, їм було важко підіймати лежачу хвору та міняти їй підгузки, з огляду на те, що самі мали проблеми зі здоров`ям. Однак на їх прохання відповідач відмовлявся надавати будь-яку допомогу, навідував матір лише на свята, хоча проживав неподалік. Також свідок [PERSON] (сусідка спадкодавця) повідомила, що проживає по сусідству з 1979 року. [PERSON] певний час самостійно пересувалась, виходила на вулицю з підтримкою свідка. Донька [PERSON] на той час працювала. У 2013-2014 році (більш точного часу свідок не пам`ятає) стан [PERSON] зовсім погіршився. Коли вона перестала ходити, за нею доглядали донька - [PERSON] та позивач. Вони купували їй ліки, годували її, ніколи не залишали саму та цього й не можна було робити, з огляду на її стан. Кожного ранку та вечора до них приходив чоловік [PERSON] , він допомагав підіймати хвору аби її перевдягнути, змінити підгузок. Свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] звертались до відповідача з проханням допомогти, однак безрезультатно. При цьому сама хвора, коли ще була при свідомості, весь час кликала сина до себе, сумувала за ним та висловлювала бажання жити разом з ним. Допитана за клопотанням відповідача свідок [PERSON] (співмешканка відповідача) суду повідомила, що проживає спільно з відповідачем з 2003 року. Особисто вона до його матері [PERSON] ніколи не ходила, та коли [PERSON] її запрошувала, то відмовлялась. За словами свідка, [PERSON] кожної неділі навідував матір, але після того, як близько 5 років тому її стан погіршився, а стосунки з сестрою зіпсувались, він став ходити до матері рідше, при цьому внаслідок хвороби мати була прикута до ліжка. Коли [PERSON] перестала впізнавати сина, він зовсім перестав її відвідувати.\~ Як зазначає свідок, [PERSON] після роботи\~ приходив додому близько 17-18 год. Він міг допомагати своїй матері, йому в цьому ніхто не перешкоджав, однак не робив цього, бо знав, що їй допоможе [PERSON] . Як відомо свідку, після смерті [PERSON] гроші на її поховання відповідач та його сестра надавали порівну, а в подальшому за встановлення пам`ятнику відповідач вже не платив. Свідок додатково зазначила, що відповідач не міг забрати матір до себе, оскільки вони обидва працюють, крім того проживають на 5-му поверсі, а відповідач сам має проблеми з артеріальним тиском. Наведені\~ докази беззаперечно підтверджують\~ те, що [PERSON] за життя внаслідок похилого віку та хвороб не була здатна до самообслуговування, потребувала постійного лікування та стороннього догляду та такий надавався їй саме\~ позивачем та її матір`ю. В свою чергу, відповідач знав про безпорадний стан своєї матері [PERSON] , усвідомлював необхідність надання допомоги хворій матері. Сам відповідач ані в судовому засіданні, ані за змістом своїх процесуальних заяв не спростовував свого обов`язку щодо утримання спадкодавця, навпаки, заперечуючи проти доводів позову, стверджував про сумлінність його виконання «в силу своїх можливостей».\~\~ Між тим за наведеними показами свідків та данними декларацій [PERSON] такої допомоги не надавав, хоча мав можливість її надавати. Він працював, отримував достатній дохід, мав можливість відвідувати матір, допомагати з доглядом за нею, підтримувати, зважаючи на її емоційну прив`язаність саме до нього. З показів свідків\~ судом встановлено, що позивач та її матір\~ були змушені звертатись до чоловіка позивача\~ [PERSON] за допомогою щонайменше для виконання гігієнічних процедур, що вимагало фізичної сили, яку міг надати [PERSON] , як син спадкодавця. Більш того, сама спадкодавець, коли ще перебувала у свідомості та була здатна до спілкування, розраховувала саме на допомогу сина (відповідача), що також свідчить про наявність потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Але відповідач самоусунувся від\~ обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, при цьому наявності у відповідача об`єктивних перешкод у цьому судом не встановлено. Наведена поведінка відповідача свідчить про його умисне ухилення від виконання обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю [PERSON] . Доводи [PERSON] , покладені\~ в основу заперечень проти позову, суд вважає необґрунтованими. Твердження відповідача, про те, що його донька [PERSON] потребує постійного лікування, а інша донька [PERSON] наразі проживає у Німечинні та після\~ ДТП пересувається на інвалідному візку, не спростовують наведених висновків суду. Зазначаючи, що\~ він був змушений надавати матеріальну допомогу, передусім, своїм дітям,\~ відповідач всупереч вимог ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України не довів, що\~ саме він ніс тягар їх утримання і останні не мали самостійного доходу та це призвело до неможливості надати допомогу його матері.\~ З наданих суду відповідачем документів /а.с. 110-113/ вбачається лише факт перебування [PERSON] станом на 19.12.2009р. на лікуванні, завершення якого на той час не передбачалось, а також те, що інша донька відповідача [PERSON] з 29.06.2017р. по 14.07.2017р. перебувала на стаціонарному лікуванні, звідки була виписана з рекомендаціями лікаря проходити лікувальну фізичну культуру (ЛФК), санаторно-курортне лікування та приймати призначені препарати. Дані про незадовільний стан здоров`я самого відповідача, який би перешкоджав йому здійснювати обов`язок із забезпечення підтримки та допомоги спадкодавцю, у суду також відсутні. Надана відповідачем консультаційна довідка від 15.01.2019р. /а.с.104/ про такі обставини не свідчить, оскільки підтверджує лише консультацію [PERSON] лікарем терапевтом за спливом близько двох років після смерті спадкодавця. Суд не приймає до уваги інші аргументи сторін, а також надані ними докази (зокрема що стосуються здійснення [PERSON] догляду за [PERSON] , звернення до правоохоронних органів щодо самовільної заміни [PERSON] замків сараю, садового будинку та огорожі до нього, отримання останнім за місцем роботи грамот, проведення у належних йому приміщеннях обшуків, понесення позивачем витрат на поховання тощо), оскільки такі очевидно не відносяться до предмету судового розгляду. Щодо оптичних дисків з записами телефонних розмов, наданих суду позивачем в якості доказів, слід зазначити, що зафіксовані на дисках телефонні розмови стосуються приватної сфери життя\~ відповідача і третьої особи. При цьому, вони були зібрані та використані без згоди осіб, яких вони стосувалися, тобто з порушенням гарантій, встановлених ст. 31, 32 Конституції України та приписів ст. 270, ч. 2 ст. 306 ЦК України. А відтак такі докази\~ є недопустимими\~ на підставі ч.1 ст. 78 ЦПК Украни, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом, та судом до уваги не приймаються. Водночас оскільки в ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження обставини, з якими частина 5 статті 1224 ЦК України пов`язує усунення спадкоємця від права на спадкування,\~ позов [PERSON] \~ підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Так позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12909 грн 93 коп. та сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 2\~ ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 16.05.2018р., укладеного між адвокатом Островською Г.В. та [PERSON] (Клієнт) (далі - Договір), адвокат взяла на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту, в тому числі за окремими дорученнями останнього у виді складання процесуальних та інших документів, участі в судових засіданнях, та за вказані послуги Клієнт зобов`язалася сплатити адвокату гонорар в розмірі, встановленому за домовленістю сторін та відповідно до актів виконаних робіт /а.с.63/. Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт згідно з Договором про надання правової допомоги від 16.05.2018р. (далі- Акт) та квитанції до нього [PERSON] оплатила послуги адвоката Островської Г.В. в загальному розмірі 12909 грн 93 коп., що складаються з: ознайомлення з наданими довірителем документами, вивчення практики розгляду справ даної категорії, консультації та адвокатського запиту (3 год.) 2550 грн; підготування позовної заяви (3 год.) 2550 грн; адвокатського запиту до ЦРБ від 17.05.2018р. 500 грн.; клопотання про залишення відзиву без розгляду від 23.01.2019р. (1 год.) 850 грн.; відповіді на відзив від 29.01.2019р. (3 години) 2550 грн.; заяви про допит свідків (30 хв.) 425 грн.; клопотання про долучення доказів (30 хв.) 425 грн.; участі в\~ судових засіданнях 23.01.2019р. (12 хв.) 170 грн., 23.01.2019р. (12 хв.) 170 грн., 31.01.2020р. (22 хв.) 311 грн 60 коп., 15.07.2020р. (1 год. 08 хв.) 963 грн 33 коп., 01.10.2020р. (1 год. 42 хв.) 1445 грн. При визначенні та розподілу судових витрат суд дотримується таких критеріїв: їх дійсності; необхідності; розумності їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц ).\~ Оцінюючи правомірність розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає необгрунтованою вартість послуг представника з участі у судовому засіданні 01.10.2020р. Так, згідно з Актом тривалість цього\~ судового засідання вказана -\~ 1 год. 42 хв., при цьому з відповідного протоколу судового засідання /а.с.238/ вбачається, що воно тривало лише 40 хв. Відповідно вартість фактично відпрацьованого часу представника в цьому судовому засіданні є значно меншою аніж зазначено в Акті, а саме 566 грн 67 коп. Також, слід зауважити, що вартість участі представника у судовому засіданні 23.01.2019р. в розмірі 170 грн зазначається у Акті двічі та, відповідно, продубльована вартість цієї послуги стягненню не підлягає. Також суд вважає необґрунтованим включення в розмір послуг адвоката 850 грн. за підготування адвокатського запиту, з огляду на те, що вартість такої послуги вже була врахована в Акті, при цьому інші адвокатські запити в матеріалах даної справи відсутні. Разом з тим, вартість решти\~ вказаних в\~ Акті послуг адвоката є обґрунтованою. За переконанням суду їх розмір є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт\~ та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та є таким, що відповідає критеріями розумності\~ та реальності таких витрат. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 137,\~ 141 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача понесених\~ витрат на професійну правничу допомогу в\~ розмірі 11361 грн 60 коп. та документально підтверджених витрат зі сплати судового збору в сумі 704 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved