Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] Юссеф третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів. 23 листопада 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] Юссеф третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування про відібрання дитини та повернення її матері. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2017 року вищезазначені позова обєднані в одне провадження. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 серпня 2012 року з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб у нотаріальному відділі у справах сімї суду першої інстанції м. Касабланка Міністерства юстиції [PERSON] Марокко, реєстраційний номер 64, фоліо №123. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось, останній після розлучення зловживав спиртними напоями, вживав наркотичні засоби. Перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного спяніння він проявляв неповагу до неї, виражався в її сторону нецензурними словами та спричиняв тілесні ушкодження. Все це відбувалось в присутності їх сина, що негативно впливало на його психологічний стан. Крім того, [PERSON] Юссеф неодноразово зраджував їй, матеріально не забезпечував сімю, а тому з 2015 року вона не підтримувала подружніх відносин з відповідачем. Також, зазначила, що з травня 2015 року по даний час проживає та перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] і саме з ним має намір створити нову сімю. За таких обставин, вважає неможливим подальше перебування в шлюбі з [PERSON] Юссеф. Крім того, зазначає, що 01 вересня 2017 року відповідач виявив бажання зустрітися з сином [PERSON], на що вона дала згоду і така зустріч відбулась в м. Львові. На прохання [PERSON] Юссеф, вона на декілька днів залишила йому дитину. Однак, по спливу часу домовленого між ними, вона не змогла забрати сина, більше того, відповідач висунув ультиматум, що в разі отримання відмови проживати з ним однією сімєю, він вивезе дитину за кордон. Розуміючи, що відповідач може реалізувати свої погрози, вона направила відповідні листи в органи прикордонної служби, поліцію та у прокуратури, включно у Генеральну прокуратуру України. Вважає, що за таких обставин існує реальна загроза життю та здоровю дитини. Вона, будучи здоровою, молодою людиною без шкідливих звичок, на час проживання дитини із нею, повністю забезпечувала його всім необхідним, піклувалася про стан здоровя дитини, духовний розвиток та умови зростання. І подальше своє життя вона не уявляє без сина і вважає, що відповідач не забезпечить належного догляду за дитиною. Зазначила, що на даний час місце перебування дитини їй невідоме і відповідач утримуючи дитину, порушив її права, як матері на спілкування з дитиною. Крім того вважає, що [PERSON] Юссеф, будучи здоровим, працездатним, отримаючи від заможних батьків щомісячно значні кошти на власні потреби та не маючи інших утриманців, може сплачувати їй аліменти на утримання сина у розмірі 2500 грн. За таких обставин, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Юссеф, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з нею, тобто з матірю, відібрати В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила що по спливу одного місяця після народження дитини відповідач почав ображати її, застосовував фізичне насильство, а тому батьки чоловіка забрали її та дитину проживати у Короліство Марокко. Коли сину виповнилося 5 місяців вони повернулися до України, де вона вона проживала у своїх батьків, а відповідач у м. Львові. Дитина захворіла і за проханням чоловіка, вона знову поїхала до [PERSON] Марокко. В серпні 2014 року на місяць вона поїхала гостювати до своїх батьків, а поспливу цього часу В судове засідання позов визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу з позивачкою, однак не погодився з обґрунтуванням позову [PERSON], пояснив, що він спиртними напоями не зловживає, дбає про добробут сім'ї, забезпечує матеріально малолітніх дітей та займається їх вихованням. Що позивачка [PERSON] вживає спиртні напої, не працює, коли він знаходиться на роботі влаштовує в квартирі в присутності малолітніх дітей застілля зі своїми подругами та друзями, під час яких вживають спиртні напої. Продавала речі його матері, а гроші витрачала на власні потреби, зневажливо ставиться до нього, вихованням дітей не займається. Категорично заперечує щодо залишення після розірвання шлюбу дітей на проживання з позивачкою, оскільки вона не працює, вихованням дітей не займається, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на виховання їх дітей. Представник відповідача [PERSON] підтримав заперечення [PERSON] Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сумісне життя подружжя є неможливим, збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, а тому суд позов задоволює і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Юссеф, що є громадянином [PERSON] Марокко. Позивачка [PERSON] після розірвання шлюбу також просить суд про залишення проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу з нею. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Вищевказані правовідносини регулює глава 13 СК України. Зокрема, відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачається з письмових доказів та пояснень сторін в судовому засіданні, останні проживають в одній квартирі, тобто разом, позивачкою на обґрунтування своїх вимог не надано суду належних доказів, крім того вимога про залишення проживання неповнолітніх дітей не передбачена законом (може бути заявлено позовні вимоги тільки про встановлення місця проживання малолітніх дітей), а тому у задоволенні позовних вимог щодо залишення проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] слід відмовити.

Outcome: approved