Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. Свої вимоги Позивач обґрунтовувала тим, що з 27 серпня 1994 року вона з Відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Фактично спільне проживання припинили. На час розгляду даної справи, на розгляді у Кам`янському районному суді Черкаської області перебуває цивільна справа сторін по розірваню шлюбу. За час перебування у шлюбі 01.12.2015 року, сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль NISSAN QASHQAI, 2015 р.в. номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , середня ринкова вартість якого як зазначила становить 437716 гривень. Даний автомобіль зареєстрований за Відповідачем по справі. Та оскільки сторни не дійшли згоди щодо добровільного поділу даного майна, з урахуванням зменшиних позовних вимог Позивач просить суд вищевказаний транспортний засіб визнати спільним майном подружжя, та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію в розмірі однієї другої вартості транспортного засобу, що становить 195067 гривень. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року по справі відкрито провадження та надано строк учасникам подати заяви по суті спору. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року по справі призначено судовий розгляд. В судове засідання сторона позивача не з`явилась. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без сторони позивача та про зменшення розміру позовних вимог. Представник Відповідача та сам Відповідач з урахуванням зменшених вимог визнали позов, погодились на сплаті компенсації Позивачу 1/2 вартості транспортного засобу, що відповідно до висновку експерта № 11 від 18.03.2021 року становить 195067 гривень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1. ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як було встановлено під час слухання справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1994 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 серпня 1994 року. На час розгляду даної справи, на розгляді у Кам`янському районному суді Черкаської області перебуває цивільна справа сторін по розірваню шлюбу(справа № 696/146/21, номер провадження 2/696/120/21). Шлюб сторін ще не розірвано. За час шлюбу у власності Відповідача зареєстроване спірне майно, а саме автомобіль марки «NISSAN QASHQAI», 2015 р.в. номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , середня ринкова вартість якого, як зазначила Позивач становить 437716 гривень. Після припинення шлюбних відносин, строни не можуть дійти згоди, щодо розподілу спільного майна, зокрема вищевказаного автомобіля який є неподільною річчю. Саме з вказаних обставин Позивач просила суд, вищевказаний транспортний засіб визнати спільним майном подружжя, та стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію в розмірі однієї другої вартості транспортного засобу, що становить 218858 гривень. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України. Та оскільки Відповідач не заперечує, що спірний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, то додатково визнання судом даного за відсутності спору, не потрубує. На час слухання справи автомобіль знаходиться у Відповідача, який в свою чергу погоджується на компенсацію замість Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ч.3 ч.5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності.Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з нормами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Автомобіль марки «NISSAN QASHQAI», 2015 р.в. номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] є спільною сумісною власністю сторін. Даний автомобіль відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.22) зареєстрований за Відповідачем по справі. Враховуючи, що частка позивача у спільному майні не може бути виділена в натурі, дане майно є неподільним, спільне володіння і користування ним є неможливим, Позивач просить суд стягнути з Відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля, на що також погодився Відповідач по справі, суд дійшов до висновку про доцільність визнання за позивачем права власності на автомобіль та припинення права власності відповідача на його 1/2 частину, з присудження [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності. Відповідно до висновку експерта товарознавця № 11 від 18.03.2021 року, вартість автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», 2015 р.в. номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , станом на 17.03.2021 року становить 390134 гривень.Тобто, вартість 1/2 частини спірного автомобілю має становити 195067 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістдесят сім ) гривень. Приймаючи до уваги, що даний висновок експерта та вартість спірного автомобіля сторною Позивача під час розгляду не спростовувалися і визнавались, суд дійшов до висновку про те, що Позивачу необхідно сплатити компенсацію у розмірі 195067 гривень за 1/2 частину автомобіля «NISSAN QASHQAI», 2015 року випуску. При вирішенні питання стягнення судових витрат суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст.7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року складає 2270 грн.. Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок). Позивач за подання до суду вказаної позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 4377 грн., тобто 1 відсоток ринкової вартості спірного автомобіля 437716 грн., коли мала була сплатити судовий збір за Ѕ частину спірного автомобіля, тобто 2188 грн.58 коп.. Крім того відповідно до висновку експерта вартість спірного автомобіля становить 390134 грн., тобто Ѕ частина автомобіля складає 195067 грн., а в свою чергу 1 відсоток судового збору, який мала б сплатити позивач складав би 1950,67 грн.. Таким чином сплачений позивачем судовий збір у більшому розмірі в сумі 2426,33 має бути повернутий із державного бюджету. Також, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, тому в силу ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову відповідно до квитанції № 24584 від 08.02.2021 року у АТ "Ощадбанк", що становить 975 (дев`ятсот сімдесят п`ять гривень) грн. 34 коп. підлягають поверненню їй з державного бюджету, інші 50 відсотків сплаченого судового збору суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] .. Частиною шостою статті 139 КПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплата робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що визначення експертним дослідженням дійсної вартості спірного автомобіля було доцільним, а стороною позивача даного доказу або його аналогу не було подано, тому витрати на проведення експертизи ініційовані відповідачем по справі в сумі 2000 грн. є виправданими, підтверджені належними доказами - договором про надання експертних послуг № 3-21 від 16.03.2021 року та оплаченим платіжним документом за виставленим експертом рахунком, а тому підлягають розподілу та стягненню з позивача по справі. Крім того стороною Відповідача у поданому до суду відзиві проведений попередній орієнтований розрахунок судових витрат, а також надано докази про це. Як вбачається із матеріалів справи, між відповідачем та адвокатом Райновим Г.С. укладено договір про надання правової допомоги від 18 березня 2021 року, долучено ордер серія ЧК № 199264. Також представником відповідача надано акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 18 березня 2021 року, в якому є опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по наданню правової допомоги по цивільній справі, а також наданий доказ про оплату таких витрат в сумі 6000 грн. 00 коп., а тому з позивача слід стягнути витрати понесені відповідачем на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved