Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] , помер його батько [PERSON] , який не виготовив правовстановлюючих документів на вищевказане майно. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, яку прийняла дружина [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та яка також померла [INFO] . Після смерті матері за вищевказаною адресою залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які до дня смерті матері постійно перебували у її користуванні, однак документів про право власності на неї не виготовила. За життя мати позивача, [PERSON] , склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому, позивачу. Серед дітей спадкодавця, окрім нього, є ще сестра [PERSON] . Оформити право на спадщину позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та реєстрації права власності на нього. З огляду на вказане, отримавши відмову приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач був змушений звернутися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 22.02.2021 до участі у справі в якості відповідача залучено Боринську селищну раду Самбірського району Львівської області - правонаступника Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області та [PERSON] - сестру позивача - в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явився, через свого представника - адвоката Буняка Д.М. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні 10.03.2021 представник позивача - адвокат Буняк Д.М. підтримав позов, просив його задовольнити та подав клопотання про подальший розгляд у справи у його відсутності. Представник відповідача - Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області не з`явився, подав до суду клопотання про визнання позову та розгляд справи без його участі. В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , позов не підтримала, заперечувала проти його задоволення, оскільки вважає, що має право на частку у спадщині за законом. Пояснила, що після смерті батька [PERSON] її мама [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину не приймала та заповіт склала під тиском та вважає, що заповіт є недійсним, але в суді його не оскаржувала. Після одруження проживала окремо від мами. Її брат [PERSON] - позивач, дійсно проживав увесь час з матір`ю. За прийняттям спадщини після смерті батька та матері до нотаріуса не зверталася. Третій особі на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , судом роз`яснено її права та обов`язки відповідно до ст. 43 ЦПК України, в тому числі, право на подання до суду зустрічного позову та право скористатися правничою допомогою, однак жодним із цих прав вона не скористалась, хоч судом 10.03.2021 в судовому засіданні оголошувалася перерва для надання їй часу скористатися правничою допомогою, жодних клопотань, в тому числі, про долучення до справи чи витребування доказів, виклик свідків тощо - не подала. Жодних обґрунтованих заперечень не навела. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення третьої особи [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2020 (арк. справи 6). Мати позивача - [PERSON] , після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за заповітом, померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2019 (арк. справи 7). Вказаний день смерті [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини. За життя, а саме: 04.11.2019, спадкодавець [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла сину - позивачу [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту від 04.11.2019, який зареєстрований в реєстрі № 34, та який на день смерті заповідача не змінений та не скасований (арк. справи 8). Згідно з копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку, довідки виконавчого комітету Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області № 910 від 03.12.2020 житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] (арк. справи 17-19). Відповідно до технічного паспорту від 11.03.2020 (копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа вказаного будинку становить 83,4 кв м (житлова - 43,7 кв м). Рік побудови - 1970 (арк. справи 13-15). Інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку, згідно з довідкою про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна № 826 від 18.03.2020, становить 226 186 грн, самочинно збудованих об`єктів нерухомості - немає (арк. справи 16). Позивач, який спадщину прийняв відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, від спадщини не відмовився у встановленому законом порядки та строки, будучи спадкоємцем за заповітом, 13.02.2020 звернувся до приватного нотаріуса Турківського нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому в цьому було відмовлено. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 108/02-31 від 02.12.2020, виданою приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федашем М.М., встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вказані об`єкти нерухомості (арк. справи 10). Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] , дійсно на праві власності належав - [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п.1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У частині 5 ст. 1268 ЦК України вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивач має право на спадкування, оскільки зазначений у вищевказаному заповіті, із спадкодавцем разом проживав, та прийняв спадщину відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, оформляючи спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] позивач звернувся до приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Львівської області Федаша М.М., але той йому відмовив у видачі такого свідоцтва, посилаючись на те, що він не подав правовстановлюючих документів на вказаний даний житловий будинок (арк. справи 10). За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позов визнає, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] не подала жодних обгрунтованих заперечень щодо задоволення позову, зібрані по справі докази оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved