Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON], про факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. У позові вказував, що [INFO] року померла його баба [PERSON] 09.02.1993 року вона склала заповіт, який посвідчений секретарем Міліївської сільської ради Швейко М.Ю. і зареєстрований в реєстрі за №7, згідно якого все своє майно заповіла йому, своєму онукові. Спадкоємцями першої черги за законом є син померлої - [PERSON] та її дочка - [PERSON], які не претендують на частину спадкового майна і відмовляються від своїх прав на спадщину. Інших спадкоємців першої черги за законом та осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Однак у вищевказаному заповіті прізвище його баби вказано неправильно: [PERSON], а у всіх документах прізвище баби значиться [PERSON], що перешкоджає йому у отриманні свідоцтва про право на спадкове майно баби. На момент смерті [PERSON] він постійно проживав разом з нею. Також він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадковий житловий будинок, але 22.06.2017 року державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Мицкан Ж.І. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №495/02-31 у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, неможливість ідентифікувати особу померлого та заповідача, відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин спадкодавця з спадкоємцем. За свого життя баба не зареєструвала в бюро технічної інвентаризації житловий будинок та не отримала свідоцтва про право власності. Просив встановити факт, що правовстановлюючий документ - заповіт від 09.02.1993 року, зроблений [PERSON] і посвідчений секретарем Міліївської сільської ради Шведко М.Ю. і зареєстрований в реєстрі №7, належав його бабі [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача - Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області у судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві просив справу розглядати без участі їх представника, проти позову не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00017962864 від 25.04.2017 року, виданого Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок 1907 року побудови з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] загальною вартістю 31599,00 грн., що підтверджується довідкою Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №4-217 від 15.05.2017 року та копією технічного паспорту інвентарний №4/60, виготовленого станом на 21.05.2017 року КП «Вижницьке РБТІ». 09.02.1993 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на дань її смерті і на що вона за законом матиме право заповідала [PERSON]. Заповіт посвідчений 09.02.1993 року секретарем виконавчого комітету Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Швейко М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №7 і станом на 16.01.1997 року він не змінювався і не скасовувався, що підтверджується його копією. Позивач [PERSON] народився [INFO] року в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією його паспорта серія [NUMBER], виданого 10.10.2006 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області. Згідно довідки Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №4-217 від 15.05.2017 року та довідки Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №4-285 від 19.06.2017 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №107/2017 року, заведеної 22.06.2017 року у Вижницькій державній нотаріальній конторі Чернівецької області до майна померлої [INFO] року [PERSON] - позивач [PERSON] є онуком померлої. Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, вчасно прийняв спадщину після смерті баби [PERSON], оскільки на день її смерті був зареєстрований та проживав з нею у одному будинку, що підтверджується вищевказаною довідкою міської ради. Спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті своєї матері [PERSON] не прийняли і на спадкове майно не претендують. Інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається із житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] державним нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що неможливо ідентифікувати приналежність заповіту померлій особі, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №495/02-31 від 22.06.2017 року, винесеною державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. Таким чином, для реалізації права [PERSON] на спадкування, виникла необхідність у встановленні факту належності правовстановлюючого документу, а саме, що заповіт, складений 09.02.1993 року від імені [PERSON] належав померлій [INFO] року [PERSON], оскільки у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказано «[PERSON]», а у заповіті - «[PERSON]». Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, що зазначені в документі, не збігається з ім'ям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у пункті 12 своєї Постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з наступними доповненнями та змінами) при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, часом і місцем народження, цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові, або замість імені та по батькові вказані ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа підтверджується довідкою Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №4-217 від 15.05.2017 року. Будь-які виправлення у заповіт внести неможливо, оскільки заповідач померла. У зв'язку з наведеним Суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Також вищевказаною постановою державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно у зв'язку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, які підтверджують право власності спадкодавця на дане майно, що підтверджується її копією. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням зазначених вимог закону та наведених вище досліджених судом доказів, Суд приходить до висновку, що житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований [ADDRESS] належав [PERSON], позивач, як спадкоємець за заповітом вчасно прийняв спадщину після її смерті, спору відносно спадкового майна немає, а тому його позов про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на зазначене спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Також вищевказаною постановою державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно у зв'язку з тим, що не були надані документи, що підтверджують факт родинних стосунків спадкоємця з спадкодавцем, що підтверджується її копією. Однак вимога про встановлення факту родинних відносин позивачем не заявлялася, і доказів на її підтвердження до позовної зави не додавалося. На підставі ст.ст.524, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.16, 328 ЦК України,

Outcome: approved