Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Західінкомбанк» в особі Другої Київської філії про розірвання договору банківського вкладу (депозиту), стягнення суми вкладу (депозиту). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.03.2008 року між позивачем та ПАТ «Західінкомбанк» в особі Другої Київської філії було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД - 268. Позивачем було внесена грошова сума вкладу в розмірі 3 800 доларів США 00 цен. на строк 18 місяців і зобов'язується виплатити Позивачу таку суму вкладу та нараховані на неї проценти з розрахунку 10,75% річних, термін дії договору закінчується 21.09.2009 року. Внаслідок закінчення терміну дії договору, на який його було укладено, позивач звернувся до ПАТ «Західінкомбанк» в особі Другої Київської філії з письмовою вимогою від 21.09.2009 року про повернення суми вкладу та нарахованих, за весь термін дії договору. Проте, із посиланням на тяжке фінансово-економічне становище останнього, сторонами було досягнуто домовленість щодо продовження строку розміщення суми вкладу у розмірі 3 800,00 дол. США на депозитному рахунку, у зв'язку із чим, 25.09.2009 року між позивачем та банком було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД-268/1, відповідно до якого, позивачем передано банку на депозитний вклад грошові кошти у розмірі 3 800, 00 дол. США на строк розміщення у три місяці. Датою вимоги позивачем своїх коштів визначено 25 грудня 2009 року з обов'язковим попередженням банку про намір зняти кошти не пізніше як за п`ять робочих банківських днів. На дату вимоги коштів за новим договором, фінансове становище банку не змінилось, тому, 25.12.2009 року сторонами було продовжено строк розміщення суми вкладу (депозиту) у розмірі 3 800, 00 дол. США ще на 3 місяці шляхом підписання додаткового договору № 1 від 25.12.2009 року до договору банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року. Відповідно до умов додаткового договору № 1, дата вимоги позивачем своїх коштів визначена на 25 березня 2010 року. 17 травня 2010 року позивач звернувся до банку з вимогою про повернення грошового вкладу, 16 липня 2010 року між сторонами було укладено додатковий договір № 2 від 16.07.2010 року до договору банківського вкладу в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року, яким до додаткового договору № 1 вносились зміни щодо дати вимоги грошових коштів та терміну дії додаткового договору, згідно яких, дія додаткового договору подовжується на 12 місяців і один день, а дата вимоги належних позивачеві коштів встановлюється на 17 липня 2011 року. Однак, і станом на 17 липня 2011 року, сума вкладу (депозиту) у розмірі 3 800, 00 дол. США банком позивачу не була повернута, та між сторонами було укладено договір від 31 серпня 2011 року про поетапне погашення заборгованості банківського вкладу згідно договору банківського вкладу в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року та додаткових договорів до нього. Так, на користь позивача відповідач зобов'язався до 30 червня 2012 року сплатити суму загальної заборгованості, згідно із наступним графіком: до 30.09.2011 року - 380.00 дол. США; до 31.10.2011 року - 380,00 дол. США; до 30.11.2011 року - 380,00 дол. США; до 31.12.2011 року - 380,00 дол. США; до 31.01.2012 року - 380,00 дол. США; до 29.02.2012 року - 380,00 дол. США; до 31. 03.2012 року - 380,00 дол. США; до 30.04.2012 року - 380,00 дол. США; до 31.05.2012 року - 380,00 дол. США; до 30.06.2012 року - не менше суми, що буде становити залишок заборгованості Відповідача на дату такого погашення. При цьому, усі невиплачені суми за попередні місяці, згідно із графіком, автоматично переносяться на наступний місяць. Договір діє до повного виконання зобов'язання банком перед позивачем. Станом на 20.02.2013 року відповідачем частково виконано зобов'язання щодо повернення банківського вкладу на загальну суму 2 275 доларів США. 30 квітня 2013 року між сторонами було укладено додатковий договір від 30.04.2013 року до договору банківського вкладу в валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року, згідно якого, позивач продовжує розміщувати на депозитному рахунку грошові кошти у розмірі 1 525 дол. США 00 цен. впродовж місяця. Датою вимоги грошових коштів додатковим договором від 30.04.2013 року встановлено 30 травня 2013 року. Однак, після спливу встановлено строку, позивач неодноразово звертався до банку із вимогою про повернення суми вкладу, але йому було відмовлено, посилаючись на затяжні економічні явища в Україні та запропоновано продовжити термін дії договору. Вказані дії банку позивач вважає, затягуванням та відмовою у видачі належної йому суми вкладу, а також протиправними, незаконними та такими, що порушують його законні права та інтереси. Просить суд розірвати договір банківського вкладу в валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року, укладений між ним та ПАТ «Західінкомбанк» в особі Другої Київської філії. Стягнути з ПАТ «Західінкомбанк» в особі Другої Київської філії на свою користь суму вкладу (депозиту) у розмірі 12 189 грн. 33 коп., що за офіційним курсом НБУ станом на день складення позовної заяви дорівнює 1 525, 00 дол. США. Судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача, відповідно до якої, остання просить суд розглянути справу без їх участі, на задоволенні позову наполягають, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про день, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). У наданих суду запереченнях позов не визнають, вважають позовні вимоги необґрунтованими, зазначив, що Правлінням Національного банку України введено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Західінкомбанк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строком на три місяці з 29.05.2014 р по 28.08.2014 р., призначено тимчасового адміністратора та встановлено забору на примусове стягнення грошових коштів на користь кредиторів. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Західінкомбанк» в особі Другої Київської філії було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД - 268. Пунктом 1.1. укладеного між сторонами договору встановлено, що позивач передає, а відповідач приймає грошову суму вкладу в розмірі 3 800 доларів США 00 цен. на строк 18 місяців і зобов'язується виплатити позивачу таку суму вкладу та нараховані на неї проценти з розрахунку 10,75% річних на умовах та в порядку встановленому даним договором. У пункті 10 Договору зазначено, що термін дії договору закінчується 21.09.2009 року. На виконання вищевказаних умов Договору, 21.03.2008 року позивачем було внесена на рахунок відповідача грошова сума (вклад) в розмірі 3 800 доларів США 00 цен., що підтверджується квитанцією № 174 від 21.03.2008 року. 21 вересня 2009 року, у зв'язку із закінченням дії договору, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою від 21.09.2009 року про повернення суми вкладу та нарахованих, за весь термін дії договору, процентів. Дана заява була отримана банком у той самий день, що підтверджується відбитком штемпелю Другої київської філії ПАТ «Західінкомбанк» від 21.09.2009 року з відміткою: "вхідний номер - 358". В результаті, з посиланням на тяжке фінансово-економічне становище банку, сторонами було досягнуто домовленість щодо продовження строку розміщення суми вкладу у розмірі 3 800,00 дол. США на депозитному рахунку, у зв'язку із чим, 25.09.2009 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року, відповідно до якого, позивачем передано банку на депозитний вклад грошові кошти у розмірі 3 800, 00 дол. США на строк розміщення у три місяці. Датою вимоги пунктом 1.2 договору визначено: 25 грудня 2009 року з обов'язковим попередженням банка про намір зняти кошти не пізніше як за п`ять робочих банківських днів. Крім того, новим договором, а саме, пп. 4.2.3 п. 4.2 ч. 4 обумовлено, якщо жодна із сторін на дату закінчення договору не заявила в письмовій формі про інше, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, з процентною ставкою згідно п. 1.6 договору. В цей період «ВКЛАДНИК» має право продовжити строк зберігання коштів з встановленням процентної ставки для відповідного строкового вкладу, яка буде діяти в той час, або отримати вклад. 25.12.2009 року сторонами було продовжено строк розміщення суми вкладу (депозиту) у розмірі 3 800, 00 дол. США ще на 3 місяці шляхом підписання додаткового договору № 1 від 25.12.2009 року до договору банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року. Відповідно до умов додаткового договору № 1 у пункті 2, дата вимоги зазначено 25 березня 2010 року. 17 травня 2010 року звернувся до банку з вимогою про отримання коштів за договором банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року та додатків до нього. Відповідач у відповідь на звернення листом № 2651-18 від 03.06.2010 року запропоновав позивачу продовжити розміщення суми вкладу на депозитному рахунку або отримати суму вкладу в порядку черговості за рахунок лімітів, встановлених органами управління банку. 16 липня 2010 року між сторонами було укладено додатковий договір № 2 від 16.07.2010 року до договору банківського вкладу в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року, яким до додаткового договору № 1 вносились зміни щодо дати вимоги грошових коштів та терміну дії додаткового договору, згідно яких, дія додаткового договору подовжується на 12 місяців і один день, а дата вимоги встановлюється на 17 липня 2011 року. По закінченню встановлених другим додатковим договором строків, сума вкладу (депозиту) у розмірі 3 800, 00 дол. США банком на користь позивача не була повернута, та з метою подальшого врегулювання даного питання, між сторонами було укладено договір від 31 серпня 2011 року про поетапне погашення заборгованості - банківського вкладу згідно Договору банківського вкладу в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року та додаткових договорів до нього. Пунктом 1.1 Договору про поетапне погашення заборгованості від 31.08.2011 року сторони визнали, що загальна заборгованість банку перед позивачем на момент укладення даного договору становить 3 800, 00 дол. США, а пунктом 1.2 - передбачили зобов'язання банка поетапно сплатити на користь позивача до 30 червня 2012 року суму загальної заборгованості, визначену в пункті 1.1 даного Договору, згідно з наступним графіком: - до 30.09.2011 року - 380.00 дол. США; - до 31.10.2011 року - 380,00 дол. США; - до 30.11.2011 року - 380,00 дол. США; - до 31.12.2011 року - 380,00 дол. США; - до 31.01.2012 року - 380,00 дол. США; - до 29.02.2012 року - 380,00 дол. США; - до 31. 03.2012 року - 380,00 дол. США; - до 30.04.2012 року - 380,00 дол. США; - до 31.05.2012 року - 380,00 дол. США; - до 30.06.2012 року - не менше суми, що буде становити залишок заборгованості Відповідача на дату такого погашення. При цьому, усі невиплачені суми за попередні місяці, згідно наведеного графіку, автоматично переносяться на наступний місяць. Дана умова була закріплена сторонами в пункті 1.5 договору про поетапне погашення заборгованості від 31.08.2011 року. Відповідно до пункту 1.7 цього ж договору, договір діє до повного виконання зобов'язання банком. На виконання умов договору про поетапне погашення заборгованості від 31.08.2011 року, відповідачем на користь позивача було здійснено наступні виплати: - 10 січня 2012 року - 875,00 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 01 від 10.01.2012 року на суму 875,00 дол. США та заявою на видачу готівки у валюті № 132 від 10.01.2012 року на суму 875,00 дол. США. - 22 жовтня 2012 року - 400,00 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки у валюті № 19 від 22.10.2012 року на суму 400,00 дол. США. - 20 лютого 2013 року - 1000 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки у валюті № 171 від 22.02.2013 року на суму 1000,00 дол. США та копією платіжного доручення № 02 від 20.02.2013 року на суму 1000,00 дол. США; Таким чином, станом на 20 лютого 2013 року, банком було погашено заборгованість у вигляді вкладу (депозиту) за договором банківського вкладу в іноземній валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року та додаткових договорів до нього на суму 2 275 дол. США 00 цен. Залишок по заборгованості становить - 1 525 дол. США 00 цен. 30 квітня 2013 року між сторонами було укладено черговий додатковий договір від 30.04.2013 року до договору банківського вкладу в валюті № ВДД-268/1 від 25.09.2009 року, згідно якого, позивач продовжує розміщувати на депозитному рахунку грошові кошти у розмірі 1 525 дол. США 00 цен. впродовж місяця. Датою вимоги грошових коштів додатковим договором від 30.04.2013 року встановлено 30 травня 2013 року. Після спливу встановлено строку, позивач неодноразово звертався до банку із вимогою про повернення суми вкладу, на що йому було відмовлено, а на письмову заяву від 02 липня 2013 року про повернення суми вкладу (депозиту) у розмірі 1 525,00 дол. США, яка була отримана банком у той самий день, що підтверджується відбитком штемпелю із вхідним реєстраційним номером 177 від 02.07.2013 року, на заяві про повернення коштів, відповідач надав письмову відповідь № 93 від 19 липня 2013 року, згідно якої, відповідач посилаючись на затяжні економічні явища в Україні, ставить до відома позивача про відсутність в нього можливості відразу розрахуватися за своїми зобов'язаннями перед ним та пропонує, з метою врегулювання відносин, продовжити розміщення банківського вкладу (депозиту) за новими тарифами. Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що правовідносини сторін ґрунтуються на договорі банківського вкладу від 21.03.2008 року № ВДД-268, укладеного між сторонами по справі. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. В статті 1 цього Закону визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 633 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово були подані відповідні заяви з вимогою про повернення суми вкладу у повному обсязі. Відповідачем по справі не надано суду доказів виконання зобов'язання, не надано доказів неможливості виконання зобов'язання. Представник відповідача обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на Постанову правління Національного Банку України «Про призначення тимчасової адміністрації у ПАТ «Західінкомбанк», відповідно до якої в банку призначено тимчасову адміністрацію та встановлено заборону задоволення вимог кредиторів строком на три місяці з 29.05.2014 року до 28.08.2014 року. Згідно зі ст.ст. 75, 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р. Національний банк України зобов'язаний призначити тимчасову адміністрацію у разі істотної загрози платоспроможності банку та накласти мораторій на задоволення вимог кредиторів. Але, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщенні клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Таким чином, мораторій під час здійснення тимчасової адміністрації вводиться на вимоги кредиторів, а не на вклади, які розміщені клієнтами банку на їх депозитних рахунках. Відповідно до ст.ст. 61, 63 Закону України «Про Національний банк України» Нацбанк здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України «Про банки та банківську діяльність», як безпосередньо так і через створені ним органи банківського нагляду. Нацбанк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Нацбанку. Відповідно до ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000р., Національний банк України, з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, в установлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved