Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

23.10.2018 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказала, що на підставі Договору дарування від 09.07.1983 року [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є донькою позивача, яка по теперішній час є зареєстрована у вказаному будинку, однак в ньому фактично не проживає з 2011 року, оскільки вона із своїм чоловіком виїхала в м. Одеса, де ймовірно проживає до теперішнього часу. З моменту виселення з будинку вона телефонувала позивачу кілька разів, а з 2015 року зв'язок з нею обірвався. Фактичне місце проживання та засоби зв'язку відповідача позивачу не відомі. 17.10.2018 року комісією під головуванням депутата Балаклійської міської ради [PERSON] був складений Акт обстеження житлово-побутових умов про не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації з 2011 року. При обстеженні речі відповідача були відсутні і її самої у будинку виявлено не було. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися ним та негативно впливає на її бюджет. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Договору дарування від 09.07.1983 року, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.04.1976 року, відповідач [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] Із будинкової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], яка до цього мала прізвище «[PERSON]», «[PERSON]». З акту від 17.10.2018 складеного депутатом Балаклійської міської ради Харківської області [PERSON], в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2011 року. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім'ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2011 року з власної волі, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у жовтні 2018 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved