Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

18 березня 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є зареєстрованим співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав від 26.09.2012 року, від 19.1.2007 року. Позивач зазначає, що на даний час в квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким розірвано 19.10.2012 року, однак він не проживає в квартирі з 03.12.2012 року, не є власником квартири, і не є на даний час членом сім'ї позивача. На даний час права позивача порушуються тим, що вона несе додаткові витрати на утримання житла у вигляді комунальних платежів, що обліковуються від кількості зареєстрованих осіб. В добровільному порядку відповідач не знявся з реєстрації за даною адресою, він не спілкується з колишньою дружиною, і місце проживання його не відомо. Посилаючись на ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 383, 391 ЦК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі. Будь-яких письмових заяв, пояснень чи заперечень відповідач до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. За вказаних обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.8), іншими співвласниками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19.10.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з довідки КП "Сумижитло" від 12.09.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 7 осіб, серед яких три співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (відповідач) (а.с. 14). Як зазначив представник позивача, між співвласниками квартири - позивачем [PERSON], її матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] та відповідачем [PERSON] (як колишнім членом сім'ї) не було ніякої домовленості щодо подальшого користування квартирою. Як вбачається з пояснень позивача у позові, її колишній чоловік [PERSON] не проживає у квартирі з грудня 2012 року, тобто більше двох років. Крім того, інші співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] надали суду письмові пояснення, в яких підтвердили факт тривалого непроживання бувшого зятя [PERSON] в їх квартирі, при цьому пояснивши, що він не спілкується з донькою та колишньою дружиною, не виходить на зв'язок, змінив номер телефону, і місце перебування його їм не відомо (а.с.16,17). Виходячи з норми закону ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою, так як він більше року був відсутній в ній без поважних причин. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача втратившим право користування житлом є обґрунтованими, і відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] в зв'язку з його відсутністю і не проживанням в даній квартирі більше одного року без поважних причин. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та підтверджені документально судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 грн., а всього 663,60 грн. (а.с.3, 58). На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved