Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Стрільченської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON], яка була одинокою, жила сама, 20.03.2012 року вчинила заповіт, згідно з яким заповіла позивачці все належне їй майно. [PERSON] померла [INFO]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Позивачка прийняла спадщину. Вона звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак оформити свідоцтво про спадщину на житловий будинок та господарські будівлі не може, так як відсутнє свідоцтво про право власності спадкодавця на житловий будинок. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, одночасно в заяві зазначила, що позов підтримує. Стрільченська сільська рада подала до суду заяву в якій просить справу за позовом [PERSON] розглядати у відсутності представника сільської ради та зазначила, що не заперечує щодо позову.За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 26.03.2012 р. виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. За заповітом, нотаріально посвідченим 20.03.2012 р. секретарем Стрільченської сільської ради, [PERSON],[INFO], що мешкала в [ADDRESS], заповідала все належне їй майно рухоме й нерухоме [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 20.03.2012 р. є [PERSON]. Довідкою Стрільченської сільської ради № 1048 від 18.12.2013 р. стверджено, що на час смерті [PERSON] була зареєстрована одна в житловому будинку по [ADDRESS]. З довідки № 1049 від 18.12.2013 р. слідує, що назва вулиці [ADDRESS] не змінювалась. Позивачка проживає в [ADDRESS]. З довідки державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1 01-16 від 09.01.2013 р. встановлено, що позивачка зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на те, що відсутнє свідоцтво про право власності спадкодавця на житловий будинок в [ADDRESS] та рекомендовано звернутись до суду. Отже, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про те, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований до 1900 р., що загальна площа приміщень житлового будинку складає 57,7 кв.м, свідчить характеристика будинку в технічному паспорті. Згідно висновку про вартість майна, визначеного ЕТВО «Придністров'я» по договору № 516 від 16.12.2013 року, - ринкова вартість будинку в [ADDRESS], становить 17310 грн. Про те, що приватної власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано, свідчить Інформаційна довідка Реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції з Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний номер 16254248 від 16.01.2014 р. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття [PERSON] права власності на житловий будинок судом не встановлено, відповідач - орган місцевого самоврядування - Стрільченська сільська рада, на території якої знаходиться будинок, не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивачки про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1222,1223, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved