Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина до складу якої входить: земельна ділянка площею 0,1053 га, кадастровий номер 1824781800:03:004:006, яка розташована в [ADDRESS] , має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0,1647 га, кадастровий номер 1824781800:03:004:005, яка розташована в [ADDRESS] , має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] та за її заявою було заведено спадкову справу. Інші спадкоємці, що прийняли спадщину, є мати спадкодавця, баба позивача - [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини. Документи, що посвідчують право власності батька позивача на вищевказане майно зберігаються у баби - [PERSON] , яка відмовилась їх давати позивачу, щоб вона оформила свою частку на них та отримала відповідні свідоцтва. В зв`язку з цим, державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контри відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на: 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1647 га, кадастровий номер 1824781800:03:004:005, яка розташована в [ADDRESS] , має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1053 га, кадастровий номер 1824781800:03:004:006, яка розташована в [ADDRESS] , має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; 1/2 частку однієї третьої частки квартири [ADDRESS] . Судові витрати покладає на себе. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без її участі. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2019 року Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 56 /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 липня 2017 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 9 /а.с. 7/. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 18 вересня 2020 року Попільнянською державною нотаріальною конторою, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про Спадкову справу, спадкодавцем вказаний [PERSON] . Номер у Спадковому реєстрі: 66434665 /а.с. 8/. Довідкою № 188 від 04 серпня 2020 року виконавчого комітету Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, визначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець села Квітневе, Попільнянського району, Житомирської області, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до своєї смерті [INFO] . На момент його смерті за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають: мати померлого [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 вересня 2020 року № 125/02-31 від 11 грудня 2019 року виданої Попільнянською державною нотаріальною конторою у Житомирській області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку на все рухоме та нерухоме майно після смерті [INFO] батька - [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Попільнянською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 106/2020 за заявою [PERSON] від 18 вересня 2020 року на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на все рухоме та нерухоме майно, що належало померлому [PERSON] . Спадкоємцями по справі є: дочка (заявниця) [PERSON] та мати - [PERSON] в рівних частках кожна /а.с. 10/. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 11 серпня 2020 року Попільнянською селищною радою Попільнянського району Житомирської області, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна та про право власності, а саме: об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка площею 0,1053 га, яка розташована в [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1647 га, яка розташована в [ADDRESS] , житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , власником яких 1/1 частки вказаний [PERSON] та квартира, яка розташована в [ADDRESS] , власником 1/3 частки вказаний [PERSON] /11-12/. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Відповідно до пункту 4.15. частини 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна Згідно статті 316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із статею 328 Цивільного Кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частин 1, 2 статті 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частина 1 статті 81 Земельного Кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Нормами статті 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації, цих прав, а відповідно до статті 126 цього ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно до статті 131 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 140 Земельного Кодексу України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відповідно до п. б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця. Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 182 Цивільного Кодексу України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Стаття 392 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до частини 1 статті 1225 Цивільного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, цивільні права та обов`язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину. Як вбачається з частини 1 статті 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Згідно приписів статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом, права власності на 1/2 частину майна, яке належало батькові позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом просила залишити судові витрати за нею, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Outcome: approved