Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

21 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи - П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її бабі, [PERSON], належала квартира [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала на ім'я позивача заповіт. У [INFO] остання померла, після чого позивач звернулася до нотаріуса, проте їй було відмовлено через те, що позивач не надала правовстановлювальні документи на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом (а.с.а.с. 2, 3, 25, 28, 29). У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача до суду повторно не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представники третіх осіб до суду також не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що бабі позивача, [PERSON], належала квартира [ADDRESS] (а.с. 9). 03 серпня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала належну їй квартиру позивачу (а.с. 8). 23 листопада 2006 року [PERSON] склала другий заповіт, яким заповідала належну їй квартиру [PERSON] 10 січня 2007 року [PERSON] склала третій заповіт, яким заповідала належну їй квартиру [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] померла (а.с. 24). 07 вересня 2007 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 28 листопада 2013 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, ухваленим у цивільній справі № 2-3190/11, заповіти, складені [PERSON] 23.11.2006 р. та 10.01.2007 р., були визнані недійсними. Рішення набрало законної сили 03.02.2014 р. (а.с.а.с. 6, 7). 19 лютого 2014 року третя особа повідомила позивача про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну померлій квартиру у зв'язку з тим, що позивач не надала правовстановлювальні документи на спадкове майно (а.с. 10). Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Таким чином, зважаючи на визнання недійсними заповітів, складених на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON] залишився лише один спадкоємець, а саме позивач, оскільки на її ім'я було складено заповіт. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, отже прийняла спадщину, у розумінні приведеної норми. У відповідності з пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняла спадкове майно після смерті баби і є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Outcome: approved