overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

17 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 28 травня 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. Позивач, посилаючись на те, що вони з відповідачем з вересня 2016 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28 травня 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ОК №209509 від 04 листопада 2016 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. З вересня 2016 року позивач спільно з відповідачем не проживає, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Згідно п.10 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

17 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.06.2002 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. 29.12.2014 року їх шлюб розірвано. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Позивачка у судове засідання не з'явилася але скерувала через секретаріат суду заяву в якій просила розглянути справу після перерви без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату й час\~ розгляду справи\~ був повідомлений належним чином, за допомогою оголошення у газеті "Рідне Прибужжя". Із матеріалів справи вбачається, що сторони\~ зареєстрували шлюб 22 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва Миколаївського обласного управління юстиції серії І-ФП №067559 за актовим записом №384 (а.с.10). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 29.12.2014 року (а.с. 14). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції за актовим записом №931 (а.с. 11). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3), ратифікованою постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) стягуються в частині від доходу його батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

17 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований з відповідачем [PERSON] 30.07.2000 року у Нововолинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №156. Від спільного шлюбу подружжя має трьох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що спільне проживання і збереження сім`ї не можливе та суперечить їхнім інтересам. Просить шлюб розірвати, судові витрати залишити за ним. Позивач [PERSON] до проведення підготовчого засідання подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до проведення підготовчого засідання подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем та відповідачем. Позивач при подачі позову до суду згідно Закону України "Про судовий збір" поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1), які просив залишити за ним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

17 вересня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № KGXRRX09860345 від 10.07.2008 року у сумі 67422,57 гривень, а також судовий збір в розмірі 674,23 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.07.2008 року укладено кредитний договір № KGXRRX09860345 про надання кредиту у розмірі 4412,82 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 23.08.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 67422,57 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 4080,71 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 261,66 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 286,80 грн.; 4. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань зо договором - 59106,61 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 3186,79 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 674,23 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

17 вересня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 19.02.2008 року у сумі 24654,25 гривень, а також судовий збір в розмірі 246,54 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилас повторно та не повідомила суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 19.02.2008 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 03.09.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 24654,25 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 3000,00 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 13130,05 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 6874,00 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 1150,20 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 246,54 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

17 вересня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 24 жовтня 2009 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] у виконавчому комітеті Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 23. Від спільного подружнього проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. З початку їхнього спільного проживання у них були нормальні сімейні відносини, однак з часом вони погіршилися. Вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань, між ними почали виникати безпідставні сварки, скандали, в присутності їхнього сина, які погано впливали на його здоров'я та виховання дитини. Вони не змогли створити міцної сім'ї, оскільки втратили почуття любові одне до одного, тому припинили спільне проживання і з червня місяця 2013 року разом не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. За таких обставин вважає, що сім'я їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, неповнолітнього сина залишити проживати із матір'ю. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка теж подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 24 жовтня 2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. у виконавчому комітеті Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 23/а.с.3/. Від спільного подружнього проживання у них народився син - [PERSON], [INFO] /а.с.4/. З початку спільного проживання у позивача з відповідачкою були нормальні сімейні відносини, однак з часом відносини в сім'ї погіршилися. Вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань, між ними почали виникати безпідставні сварки, скандали, в присутності їхнього сина, які погано впливали на його здоров'я та виховання дитини. Вони не змогли створити міцної сім'ї, оскільки втратили почуття любові одне до одного, тому припинили спільне проживання і з червня місяця 2013 року разом не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати із матір'ю, після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище "[PERSON]". На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

17 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 03 серпня 2012 року виконавчим органом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 19. Від спільного проживання [INFO] року у них народився син [PERSON]. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникають постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спільно не проживають. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Крім цього, позивач просила змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони написали заяви про слухання справи у їх відсутності, не бажають зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору та питань щодо утримання дитини у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також з'ясовано той факт, що позивач має намір змінити прізвище на дошлюбне "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

17 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, зазначивши, що 05 жовтня 1987 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Костянтинівської міської ради Донецької області, актовий запис № 768. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні посилалася на ті ж самі обставини, що зазначені у позові, просила задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05 жовтня 1987 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Костянтинівської міської ради Донецької області, актовий запис № 768, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач у справі. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини ( а.с. 4). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів родини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, та отримує доходи, непрацездатних членів родини та інших утриманців не має. На підставі викладеного з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

17 вересня 2014 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 06.12.2007 року у сумі 6446,16 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 06.12.2007 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 1400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідач) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 31.07.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 6446,16 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 999,10 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 2144,19 грн.; 3. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 2519,72 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 283,15 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved