Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

18.07.2017 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті доньки [PERSON]. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала повністю, просила її задовольнити та суду показала, що [PERSON], [INFO], являється її донькою, яка була зареєстрована та постійно проживала [INFO] на тимчасово окупованій території Україні. 04.12.2015 року [PERSON] померла під час обстрілу, отримавши кульове поранення в м. Горлівка Донецької області, про що органами на тимчасово окупованій території України видано лікарське свідоцтво про смерть № 2299 форми № 106/у від 05.12.2015 року. Поховання [PERSON] проведено 06.12.2015 року на кладовищі в смт.Зайцево м.Горлівка Донецької області. [PERSON] проживає в [INFO]. За місцем проживання заявник звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті доньки, проте отримала відмову у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів. Враховуючи те, що встановлення вказаного факту необхідно для захисту неповнолітнього сина загиблої [PERSON] [PERSON],[INFO] вимушена звернутися до суду задля встановлення факту смерті доньки. Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. За клопотанням заявника на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника заінтересованої особи. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що [PERSON], народилася 23 листопада 1978 року в м.Горлівка Донецької області, громадянка України, являється донькою заявника, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВВ № 781596, виданого 21.05.1999 року Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.11), копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ІV-НО № 254977 від 30.12.1978р., в якому батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12), копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] серії І-НО №049877 від 19.02.1999 року, після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с.15). [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована [INFO], Україна (а.с.8,9). 04.12.2015 року під час обстрілу, отримавши кульове поранення [PERSON] загинула. Факт смерті, як і причину такої відображено в лікарському свідоцтві про смерть № 2299 форми № 106/у від 05.12.2015 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України (а.с.11). Заявник [PERSON] проживає в [INFO], тому звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті [PERSON], однак реєстраційний орган своїм рішенням № 1357/15.37-94 від 17.07.2017 року відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством(а.с.15). Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. [PERSON] набув чинності 21 лютого 2016 року (з\~ дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований\~ у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34). Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно являється донькою [PERSON], [INFO] (а.с.16). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2299 форми № 106/у від 05.12.2015 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України [PERSON] померла 04.12.2015 року в смт.Зайцеве м. Горлівка Донецької області у віці 37 років (а.с.7,8). Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідка [PERSON], яка є сестрою померлої та яка була присутня під час поховання на кладовищі в смт.Зайцеве м.Горлівка Донецької області, а також фотокартками місця поховання померлої з відображенням даних про особу, які повністю співпадають з даними померлої, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.9,10). Тобто відомості про смерть [PERSON] в смт.Зайцеве м. Горлівка Донецької області, викладені у лікарському свідоцтві про смерть № 2299 форми № 106/у від 05.12.2015 року та свідоцтві про смерть ДНР № 011520 від 09.12.2015 року, виданими органами на тимчасово окупованій території України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане ним свідоцтво про смерть від 09.12.2015 року, видане органом на тимчасово окупованій території України, не породжує правових наслідків (а.с.18). Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Горлівка Донецької області тимчасово призупинено. Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане свідоцтво про смерть [PERSON] на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків (а.с.15). Проте факт смерті [PERSON] саме 04.12.2015 року в смт.Зайцеве м. Горлівка Донецької області, та поховання на кладовищі в смт.Зайцеве м. Горлівка Донецької області, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими доказами. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України\~рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Але, Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для послідуючого захисту соціальних прав неповнолітнього сина загиблої. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON]. Тому, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved