Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія "Автофінанс" про застосування наслідків недійсності нічкчемного правочину та стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 листопада 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» через представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» укладено договір № 01/14-00450 з додатками фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу по даному договору є автомобіль Hyundai Tucson 2.0 МТ GL вартістю 22030 грн. 00 коп. Також згідно додатку №2 передбачений авансовий платіж 110150 грн. 00 коп., комісія за передачу ПЛ - 6609 грн. 00 коп., щомісячний платіж - 2620 грн. 46 коп. Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу ( Hyundai Tucson 2.0 МТ GL) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. Однак, відповідачем не було передано позивачу предмета лізингу у строк та на умовах, передбачених договором, та на вимогу позивача відповідач відмовляється повернути сплачені за договором кошти. Враховуючи те, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, так як не посвідчений нотаріально, позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину передбачені ст. 216 ЦК України та стягнути з відповідача сплачений ним згідно договору кошти: 22030 грн. 00 коп. - комісія за організацію та оформлення договору, 110000 грн.00 коп. - сума лізингу, 6609 грн.00 коп. - комісія за передачу предмета лізингу, 176 грн. 24 коп., 880 грн. 00 коп., 52 грн. 87 коп., 176 грн. 24 коп., 880 грн. 00 коп., 52 грн. 87 коп., 10 грн.00 коп. - комісії за прийом платежів згідно тарифів банку, а також інфляційні нарахування в сумі - 64134,40 та 3% річних в сумі - 3182,64 грн. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання двічіне з'явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заперечень, клопотань з приводу розгляду справи не надав. Суд вважає за можливе слухати справу без участі відповідача, за наявними в справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Справа розглянута відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» через представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» укладено договір № 01/14-00450 з додатками фінансового лізингу, згідно якого предметом договору є автомобіль. Відповідно п.1.1 предметом лізингу по даному договору є Hyundai Tucson 2.0 МТ GL в додатку № 3 вказана вартість 22030 грн. 00 коп. Також згідно додатку №2 передбачений авансовий платіж 110150 грн. 00 коп. комісія за передачу ПЛ - 6609 грн. 00 коп., щомісячний платіж - 2620 грн. 46 коп. Відповідно до частин першої, другої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним безпопередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 ст.807 ЦК України передбачає, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України). Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З договору фінансового лізингу №01/14-00450 від 14 листопада 2014 року слідує, що Лізингоодержувачем є фізична особа позивач [PERSON], і що даний договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. В силу ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У разі нікчемності правочину, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Виходячи з встановлених обставин та вказаних правових норм, договір фінансового лізингу №01/14-00450 від 14 листопада 2014 року є нікчемним. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, що викладена в постанові від 16 грудня 2015 року. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін, тобто ч.4 ст.216 ЦК України говорить про необхідність пред`явлення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У п`ятому абзаці п.5 вказаної Постанови, розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Проаналізувавши вищенаведене, зваживши на те, що в змісті позовної заяви позивач покликається на нікчемність правочину, з підстав недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, суд приходить до переконання про підставність заявлених позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в користь позивача 22030,00 грн - комісії за організацію та оформлення договору, 110 150,00 грн. - суми лізингу та 6609,00грн. - комісії за передачу предметі лізингу. Щодо решти позовних вимог то вони не підлягають до задоволення, оскільки, в даній справі відповідач має сплатити позивачу кошти лише на підставі рішення суду про застосування наслідків недійсного правочину, до даних правовідносин не застосовуються норми ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1387, 89 грн судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 88, 212 -215ЦПК України, суд -

Outcome: approved