Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

1.Позиція позивача. У серпні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: - стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення строку навчання 28 червня 2022 року, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23-х років, за умови подовження навчання. В обґрунтування позову зазначила, що вона, [PERSON] є донькою [PERSON] . 07 серпня 2021 року позивачу виповнилося вісімнадцять років. У зв`язку із досягненням позивачем віку повноліття, стягнення аліментів з відповідача припинено. На час звернення з позовом [PERSON] навчається у Кам`янському медичному коледжі на денному відділенні за спеціальністю 223 Медсестринство ОПП Сестринська справа, група СС-15/18 та не має можливості влаштуватись на роботу. Період навчання триватиме по 28 червня 2022 року. Відповідач, [PERSON] у добровільному порядку допомогу не надає, тому позивач змушена звернутись з даною позовною заявою до суду. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи № 208/6870/21 за його відсутності, визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував, щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 09 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 16 серпня 2021 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, [PERSON] , не скористався своїм правом та не подав відзив на позовну заяву. 21 вересня 2021 року через канцелярію суду позивачем подано заяву, згідно якої прохає розгляд справи № 208/6870/21 проводити без її участі та без застосування засобів технічної фіксації, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. 21 вересня 2021 року відповідачем через канцелярію суду подано заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі прохав проводити розгляд справи за його відсутності, без застосування засобів технічної фіксації. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] є рідною донькою відповідача, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження виданого повторно 11 грудня 2019 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] , актовий запис № 440 , у графі «батько» зазначений: « [PERSON] », у графі «мати» зазначена: « [PERSON] » (а.с.6). Як вбачається з копії Довідки від 27 липня 2021 року № 1109 виданої Комунальним закладом вищої освіти «Кам`янський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради», [PERSON] є студенткою Кам`янського медичного коледжу, ІІІ курсу, групи СС-15/18, спеціальність 223 Медсестринство ОПП Сестринська справа, денного відділення, зарахована 01 вересня 2018 року згідно наказу № 142-о від 30 липня 2018 року, навчання закінчує 28 червня 2022 року (а.с.7). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статті 191 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень ст. 182 СК України, відповідно до якої, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Позивачем доведено, що відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки під час навчання, добровільно не надає матеріальну допомогу, а утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання є обов`язком батьків. Потреба в матеріальній допомозі позивачу обумовлена саме її навчанням на денній формі що унеможливлює влаштування на роботу для самостійного отримання заробітку, що підтверджено доказами на підтвердження зазначеної обставини наданими суду стороною позивача. Враховуючи надані сторонами докази, беручи до уваги те, що відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги, дослідивши обставини справи, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, мають стягуватися у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Так, позовна заява [PERSON] до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання» підлягає задоволенню в повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: approved