Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

19.05.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, посилаючись на слідуючі обставини. 17 лютого 2015 року в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області померла її мати [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилися дві земельні ділянки та житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченко №26 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. Позивачка є спадкоємицею першої черги по закону, інших спадкоємців, що претендують на спадщину, немає. Вона своєчасно звернулась до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою щодо прийняття спадщини та частково її прийняла, отримавши 29.03.2016 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2500 га. Однак, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок, з причини відсутності на нього правовстановлюючого документу, про що отримала відмову нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії, незважаючи на те, що в підтвердження належності спадкового будинку спадкодавцю, надала довідку виконкому Нерушайської сільської ради Татарбунарського району, згідно якої, за даними погосподарської книги №6 за 2015 рік, особовий рахунок №514, спадкодавець була власником будинку №26 по вул. Шевченко в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. Зазначені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.21) Представник Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, не заперечуючи проти вимог позову (а.с.22). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЖД №402330 [PERSON] померла 17 лютого 2015 року (а.с.6), згідно копії свідоцтва про смерть І-ЖД №065489 [PERSON] помер 14 серпня 2006 року (а.с.7). Копією свідоцтва про народження У-УР №0730665 (а.с.8) підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження ІІ-ЖД № 357688 від 07.11.1987 року (а.с.8), 07.11.1987 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у Нерушайській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №18, після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON]. Із довідки №372 від 07.04.2016 року, виданої Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.15) слідує, що згідно даних погосподарської книги №6 за 2015 рік, особовий рахунок №514, спадкодавець [PERSON] була власником будинку №26 по вул. Шевченко в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. З копії технічного паспорту на будинок №26 по вул. Шевченко в с. Нерушай Татарбунарського району, виготовленого 28.03.2016 року (а.с.9-13), вбачається, що замовником вказаного документу є [PERSON]. Із довідки МБТІ за №52 від 30.03.2016 року слідує, що вартість житлового будинку №26 по вул. Шевченко в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області складає 69242 грн. Відповідно до довідки про склад сімї №373 від 04.04.2016 року (а.с.16) [PERSON], [INFO], на момент смерті, 17.02.2015 року була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], зареєстрована в будинку сама. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАТ №012610 від 29.03.2016 року (а.с.17), [PERSON] є спадкоємцем першої черги зазначеного в свідоцтві спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в с. Нерушай по вул. Шевченко, 26 Татарбунарського району Одеської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ №356218 виданого 16.11.2009 року. [PERSON] районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.18) підтверджується, що нотаріальною конторою відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, після смерті матері [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.06.2016 року (а.с.28 об.) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 17.02.2015 року, [PERSON] районною державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 57771780 зареєстрована у нотаріуса за №248/2015 від 04.08.2015 року; видано свідоцтво про право на спадщину 23.03.2016 року за № у реєстрі 75, свідоцтва про право на спадщину 29.03.2016 року за № у реєстрі 76 та 77 [PERSON] районною державною нотаріальною конторою (а.с.28). Також в копії спадкової справи, наданої нотаріусом на запит суду, міститься копія заяви [PERSON] щодо прийняття нею спадщини по закону на все рухоме та нерухоме майно, належне її матері [PERSON], померлій 17.02.2015 року. Відповідно до п.4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріального контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві». Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка є донькою спадкодавця [PERSON] (а.с.8) та, відповідно, спадкоємицею першої черги за законом після її смерті на житловий будинок, розташований по вул. Шевченко, 26 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. В звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Одеської області правомірно відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно(а.с.18), незважаючи на те, що вона частково прийняла спадщину (а.с.17). Відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні. У звязку з неможливістю отримання після смерті спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, при відсутності заперечень відповідача, з урахуванням розяснень абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, суд вважає, що права останньої мають бути захищені шляхом визнання за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, права власності на житловий будинок, розташований по вул. Шевченко, 26 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті її матері [PERSON], померлої 17.02.2015 року.

Outcome: approved