Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Роменської ВК № 56 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській ВК (№56). Відповідно до абз.4 ч. 1 ст. 8 КВК України засуджені мають право звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, органів прокуратури, суду, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування. 18.12.2012 року він подав начальнику відділення сектору довічного позбавлення волі [PERSON] п'ять звернень до органів державної влади, які стосуються реалізації його прав та фінансових інтересів, але вони адресатам направлені не були. За результатами розгляду його скарги про протиправність дій адміністрації Роменської ВК № 56 Роменським міжрайонним прокурором було встановлено, що указані листи [PERSON] здав у канцелярію установи для реєстрації і відправлення за належністю адресатам. Завідуюча канцелярією [PERSON] три листи не зареєструвала, не відправила в триденний термін, а повернула начальнику відділення. 20.12.2012 р. засудженому повернуто два листи, заява начальнику ДПТС України [PERSON] зберігалася у [PERSON] [PERSON] та [PERSON] неналежно виконали свої обов'язки та порушили вимоги Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 8,107,113 КВК України і на вимогу прокурора наказом начальника установи від 15.02.2013 року притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення [PERSON] оскаржив у суді. Вважає, що діями службових осіб Роменської ВК № 56 [PERSON] та [PERSON] йому завдано моральної шкоди. Не відправивши його звернення до органів державної влади вони позбавили його можливості реалізувати свої права та законні інтереси. Дізнавшись про ці обставини, він отримав нервове потрясіння, між ним та адміністрацією колонії відбувся конфлікт, внаслідок чого у нього підвищився артеріальний тиск, який завдав йому сильних головних болей - він втратив спокій, сон та працездатність, що призвело до тривалих фізичних та душевних страждань і вплинуло на стан здоров'я. Моральну шкоду, з урахуванням втраченої вигоди, характеру та обсягу душевних та фізичних страждань оцінює в 5000 грн., тобто по 1000 грн. за кожне невідправлене звернення. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Крім того пояснив, що вважає, що в діях [PERSON] порушення щодо відправлення його кореспонденції не було, оскільки він вчасно передав листи [PERSON] для відправлення, а остання їх не прийняла, при цьому висновок прокурора від 25.02.2013 року вважає вірним, а оскільки факт порушення встановлено, значить і моральна шкода йому, безперечно, завдана. Втрачена вигода, яку він не отримав внаслідок невідправлення кореспонденції полягає в тому, що він не зміг реалізувати свої економічні інтереси, а саме отримати кошти у відшкодування моральної шкоди, які він міг би отримати у випадку присудження їх за невідправленими позовами та касаційними скаргами. З приводу погіршення здоров'я, а саме головних болей звертався в усній формі до лікаря під час щоденного огляду, але прізвище його не пам'ятає, також звертався до медчастини. В період в з 18.12.2012 року по 15.02.2013 року не звертався до медчастини з письмовими заявами щодо погіршення стану здоров'я, але він хворіє на гіпертонічну хворобу, яка потребує спокою, а він нервувався через невідправлення його кореспонденції. Також пояснив, що з 2006 року він постійно судиться, звичайно, всі судові процеси впливають на стан здоров'я оскільки він через них нервується, тому у нього болить голова і пропадає сон. Представник відповідача Роменської ВК № 56 Комендат О.А. позов не визнала і пояснила, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду, в тому числі і причинно-наслідкового зв'язку між діями працівників установи і завданням моральної шкоди позивачеві. Як на доказ спричинення моральної шкоди [PERSON] посилається на довідку медично-санітарної частини Роменської ВК № 56 від 25.10.2012 року № 4/3610, в якій є позначка про наявність у позивача такої хвороби як гіпертонія. В довідці зазначено, що у лютому 2011 року [PERSON] пройшов огляд лікаря-психіатра. В слідуючому абзаці цієї ж довідки зазначено про те, що також було проведено огляд лікарем-терапевтом і встановлено діагноз «ВСД по гіпертонічному типу», при цьому діагноз встановлений не остаточно. Причин виникнення такого захворювання, як гіпертонія, в довідці не вказано, як і не вказано про необхідність наданні медичної допомоги. Чергової дати в порядку календарної черговості щодо проведення медичного огляду засудженого [PERSON] в даній довідці не зазначено. Тобто, запис щодо виявлення гіпертонічної хвороби у [PERSON] фактично припадає на лютий 2011 року, а випадок порушення його прав згідно змісту позовної заяви стався у грудні 2012 року - тобто через 22 дні після виявлення симптомів гіпертонії. Крім того, ніяких письмових звернень [PERSON] чи необхідності в наданні йому медичної допомоги в період з дня подання ним першого звернення 18.12.2012 року до отримання ним 15.02.2013 року відповіді Роменської міжрайонної прокуратури до адміністрації колонії не надходило. Зважаючи на це, вважає, що факт виявлення гіпертонії у [PERSON] та фактом порушення прав [PERSON] немає причинного зв'язку. Інших доказів позивачем не надано, тому в задоволенні позову просить відмовити. Третя особа: [PERSON] проти позову заперечував і пояснив, що працював у ВК № 56 начальником відділення у якому утримується позивач. Вважає, що в його діях взагалі порушень не було, оскільки він відразу ж передав кореспонденцію позивача до канцелярії, але [PERSON] прийняла лише дві заяви, повідомивши, що до інших трьох повинні бути додатки, тому він повернув їх [PERSON], а два листа були відправлені. З результатами перевірки прокурорської не згоден, але дисциплінарне стягнення не оскаржував через те, що звільнявся з роботи, тому не бачив у цьому сенсу. Крім того пояснив, що [PERSON] ніколи на стан здоров'я не скаржився, хоча кожен день лікар робив обхід усіх ув'язнених, у випадку виявлення незадовільного стану здоров'я в ув'язненого він обов'язково доповідає начальнику відділення, крім того, він як начальник особисто щодня робить обхід ув'язнених і жодної скарги на стан здоров'я в період з 18.12.2012 року по 15.02.2013 року від позивача не надходило. В санітарну частину він також не звертався, такі звернення проводяться за участі начальника відділення і реєструються у журналі, але їх не надходило. [PERSON] також не звертався за допомогою до психолога, взагалі вважає, що якби позивач почувався погано, то лежав би, а не писав щодня позови і скарги. Третя особа: [PERSON] проти позову заперечувала і пояснила, що працює завідуючою канцелярії у ВК № 56. Щодо відправлення звернень [PERSON] діяла відповідно до посадової інструкції, з висновком прокурора щодо порушення нею службових обов'язків не згодна, не оскаржувала висновок, бо з результатами службової перевірки її не ознайомили. Крім того пояснила, що у випадку погіршення стану здоров'я засуджені звертаються із заявами про поміщення їх до медзакладу, ці заяви передаються через начальника відділення до канцелярії, де реєструються і передаються на підпис начальнику установи. Таких заяв від позивача у період з 18.12.2012 року по 15.02.2013 року, також і пізніше, не надходило. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Між сторонами склалися правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, які регулюються ЦК України. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України: "Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи." Встановлено, що позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській виправній колонії ( №56), що визнали сторони. З відповіді Роменського міжрайонного прокурора вбачається, що [PERSON] та [PERSON] неналежно виконали службові обов'язки, порушили вимоги законодавства (а.с. 6). При цьому суд враховує, що лист носить роз'яснювальний характер, а сам позивач у судовому засіданні пояснив, що вважає, що в діях [PERSON] порушення не було, але з відповіддю прокурора погоджується. З довідки начальника медичної частини ВК № 56 від 03.10. 2014 року вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз ВСД по гіпертонічному типу та проведені планові обстеження та огляди (а.с. 18). Аналогічні відомості з уточненням, що засуджений [PERSON] в період з 18.12.2012 року по 15.02.2013 року з приводу виявлення чи причин виникнення у нього симптомів гіпертонічної хвороби не звертався (а.с. 43). У виписці з медкарти [PERSON] міститься запис від 03.02.2011 року «Діагноз НЦД по гіпертонічному типу» (а.с. 41). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює начальником медичної частини, з медичної карти [PERSON] вбачається, що даних про звернення з приводу погіршення здоров'я немає. Проводились планові обстеження. Щодо наявності у [PERSON] гіпертонічної хвороби, то вона не підтверджена остаточно, оскільки в лютому 2011 року у останнього під час огляду було виявлено підвищення тиску, тому в картці зробив запис щодо ВСД по гіпертонічному типу із знаком запитання. Для остаточного підтвердження діагнозу треба було пройти обстеження у лікарні, але [PERSON] такого бажання не виявив. Дійсно, нервові потрясіння негативно впливають на хворих на гіпертонію, але звернень від позивача з приводу нервових потрясінь через дії третіх осіб по справі не надходило. Вважає, що причинного зв'язку між діями останніх та наявністю у позивача гіпертонічної хвороби немає. Підтвердив, що у випадку простого головного болю допомогу надає медпрацівник, який робить щоденний обхід ув'язнених, про випадки надання такої допомоги позивачеві йому не відомо. Не приймає до уваги, що в камері звертався за меддопомогою, бо не згадав коли і до кого, а іншими матеріалами не підтверджується. Суд відхиляє як доказ довідки характеристики позивача (а.с. 57, 58), в яких зазначено, що [PERSON] не мав шкідливих звичок (які могли вплинути на виникнення гіпертонічної хвороби), оскільки вони не відносяться до предмету розгляду даної справи. З цієї ж підстави не приймає як доказ відомості щодо відправлення кореспонденції (а.с. 60-72), оскільки правомірність дій працівників установи по відправленню (невідправленню) кореспонденції не є предметом даного судового розгляду. В той же час суд приймає до уваги відомості, зазначені в психологічній характеристиці [PERSON], від 21.12.2012 року, тобто складений через невеликий проміжок часу після невідправлення кореспонденції, а саме те, що [PERSON] спокійний, врівноважений, стабільний, труднощів по відновленню психічної врівноваженості не має. Характерною особливістю поведінки є позиція «борця» за свої права як засудженого. Постійно відстоює свої інтереси в судах та інших інстанціях (а.с. 59). Тобто під час складання характеристики ніяких нервових потрясінь у позивача психологом виявлено не було. До того ж у судовому засіданні сам [PERSON] підтвердив, що постійно звертається зі скаргами в різні інстанції і все це негативно впиває на стан його здоров'я, розмежувати моральну шкоду конкретно по кожній справі не може. Пояснення позивача про те, що моральна шкода, завдана йому полягає у «втраченій вигоді», які він міг отримати у випадку присудження йому моральної шкоди за невідправленими позовами та скаргами на рішення судів, суд не може взяти їх до уваги, на підставі ст. 22 ЦК України, яка встановлює, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту даної статті вбачається, що упущена вигода належить до майнової шкоди, до того ж немає підстав вважати, що моральна шкода гарантовано була б присуджена позивачу. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Довідкою ВК № 56 від 20.11.2014 року підтверджено наявність коштів на рахунку [PERSON] на час звернення до суду, тобто станом на 18.10.2014 року. Довідка видана для пред'явлення до Роменського міськрайонного суду за підписом головного бухгалтера та начальника установи (а.с. 42). При цьому суд не беру до уваги довідку про відсутність коштів на рахунку, надану позивачем, оскільки в ній не зазначено відомостей з якою метою вона видана (для пред'явлення в яку установу), та підписана лише начальником ВК № 56, який виконує адміністративні функції і не має безпосереднього відношення до рахунків засуджених. До того ж сам позивач пояснив, що на його рахунку періодично з'являються невеликі кошти, які він витрачає на власні потреби. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з позивача в дохід держави судовий збір у розмірі 263 грн. 40 коп.

Outcome: approved