Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] 19 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про скасування усиновлення, встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилаються на те, що позивач [PERSON], [INFO], народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, його матір'ю є [PERSON], з його батьком [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі і тому в графі про його народження «батько» зроблений запис тільки з її слів: [PERSON]. Але через деякий час його дійсний батько [PERSON] почав з ним спілкуватися, визнавав його своїм сином, приходив до них з матір'ю у гості, позивач проводив з ним та з його родиною канікули. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть; після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, має право на спадщину. Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України він прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, але отримати її не може, оскільки, необхідно встановити факт родинних відносин. Він, як син, займався похоронами батька; після смерті батька в нього залишилися його документи, факт родинних відносин підтверджується фотокартками, показами свідків. 01 березня 2017 року на підставі заяви позивача було проведено судово-медичне дослідження за № 116 зразків крові [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Відповідно до висновків зазначеного дослідження, [PERSON], [INFO], який помер [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даного дослідження, складає не менше 99,999%. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували акт їхніх родинних відносин. Позивач звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька, поновлення своїх прав, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідач не заперечує проти позову. Позивач просив скасувати усиновлення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зобов'язати Покровський районний у м. Кривий Ріг відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області анулювати актовий запис про усиновлення № 9 від 17 травня 1977 року, складений Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO], зобов'язати Покровський районний у м. Кривий Ріг відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати усиновлення та внести зміни до актового запису про народження № 68 від 12 січня 1974 року складеного Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO] - відновити відомості про батька дитини, записані до усиновлення: прізвище батька змінити з «[PERSON]» на «[PERSON]», ім'я батька змінити з «[PERSON]» на «[PERSON]» по батькові батька змінити з «[PERSON]» на «[PERSON]», національність з «українець» на «росіянин». Відомості про дитину та матір залишити без змін, встановити, що [PERSON], [INFO], громадянин України, померлий [INFO] є батьком [PERSON] [INFO] та зобов'язати Покровський районний у м. Кривий Ріг відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актовому про народження № 68 від 12 січня 1974 року складеного Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO] та зазначити в графі „батько" громадянина України - [PERSON], [INFO], громадянин України, прізвище дитини залишити без змін, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнала, погодившись з обставинами і доводами цього позову і додатків до нього. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брала і не бере, нічиїх прав не порушувала, матеріальної чи моральної шкоди не завдавав. Просила винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Покровського районного у місті Кривий Ріг відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду не заперечували проти позовних вимог і просили винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Треті особи [PERSON] і приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні до суду не заперечували проти позовних вимог і просили винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних третіх осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з'ясовано, що позивач [PERSON], [INFO], народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, його матір'ю є [PERSON], з його батьком [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі і тому в графі про його народження «батько» зроблений запис тільки з її слів: [PERSON]. Але через деякий час його дійсний батько [PERSON] почав з ним спілкуватися, визнавав його своїм сином, приходив до них з матір'ю у гості, позивач проводив з ним та з його родиною канікули. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть; після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, має право на спадщину. Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України він прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, але отримати її не може, оскільки, необхідно встановити факт родинних відносин. Він, як син, займався похоронами батька. Цей факт підтверджується заявою від його імені на отримання дозволу на підзаховання [PERSON] до його матері [PERSON] від 01 березня 2017 року; договір замовлення на організацію та проведення поховання від 01 березня 2017 року було укладено від його імені; лікарське свідоцтво та свідоцтво про поховання також було видано йому, позивачу, як сину померлого. Після смерті батька в нього залишилися його документи: особова медична книжка, пенсійне посвідчення, дозвіл на право зберігання та носіння газової зброї, атестат про середню освіту, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON], свідоцтво про смерть [PERSON], факт родинних відносин підтверджується фотокартками, показами свідків. 01 березня 2017 року на підставі заяви позивача було проведено судово-медичне дослідження за № 116 зразків крові [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Відповідно до висновків зазначеного дослідження, [PERSON], [INFO], який помер [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даного дослідження, складає не менше 99,999%. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували акт їхніх родинних відносин. Абзацом 2 п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Пунктом 4 Пленуму передбачено, що такі справи суд розглядає в позовному провадженні. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, обставини, які мають значення для вирішення справи встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, пояснень свідків, письмових, речових доказів, в т.ч. звуко -та відеозаписів, висновків експертів. Позивач вважає за можливе в судовому порядку встановити факт батьківства, а саме те, що [PERSON], померлий [INFO] є батьком [PERSON]. Пред'явлення ним позовних вимог про встановлення факту повністю узгоджується з положеннями, які містяться у п.15 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Ним пред'являється заява саме позовного характеру з огляду на ч. 4 ст. 256 ЦПК України, оскільки встановлення цього факту йому необхідно для прийняття спадщини і крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є також [PERSON], дружина мого покійного батька. В судовому засіданні представником третьої особи Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було надано відзив, з якого вбачається, що за даним Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження [PERSON], [INFO] за № 68 від 12 січня 1974 року складений Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Батьком дитини в актовому запису записаний [PERSON], [INFO] відповідно актового запису про усиновлення № 9 складеного 17 травня 1977 року Покровським (до зміни назви Жовтневим) районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року за № 2398-УІ, актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Відповідно до розділу II п.2.16.3 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених Наказом Міністерством юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, на підставі рішення суду про скасування або визнання усиновлення недійсним уносяться виправлення в актовий запис про народження усиновленої дитини та поновлюються відомості, записані до усиновлення, про що має бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, усиновлення підлягає скасуванню у судовому порядку. Позивач звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька, поновлення своїх прав, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Фактично виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON], [INFO], народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, його матір'ю є [PERSON], з його батьком [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі і тому в графі про його народження «батько» зроблений запис тільки з її слів: [PERSON]. Але через деякий час його дійсний батько [PERSON] почав з ним спілкуватися, визнавав його своїм сином, приходив до них з матір'ю у гості, позивач проводив з ним та з його родиною канікули. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть; після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, має право на спадщину. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, але отримати її не може. 01 березня 2017 року на підставі заяви позивача було проведено судово-медичне дослідження за № 116 зразків крові [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Відповідно до висновків зазначеного дослідження, [PERSON], [INFO], який помер [INFO] може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даного дослідження, складає не менше 99,999%. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідач не заперечує проти позову та викладених в ньому обставин. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до п. 11 постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Але [PERSON] не являється біологічним батьком вказаної дитини - позивача, та державна реєстрація народження зазначеної особи була проведена з оманою з боку відповідачки і не при наявності зареєстрованого шлюбу. В дійсності батьком дитини є інша особа. Позивач звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька, анулювання запису, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідно до п. п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. Згідно ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану). Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до ч. 3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 12З цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст. 136 СК України до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно п. 10 постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'ясняється, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено яку випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір 'ю дитини (статті 126, 127 СК). Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, ставлення позивача і відповідача до і в період шлюбу, виховання та утримання неповнолітньої дитини, спірного питання, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження позову, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у зв'язку із чим доходить висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено її права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідача з певними положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджена. Позовні вимоги потім уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. При таких обставинах суд вважає доведеними ті обставини, що позивач не є сином [PERSON], а тому можливо позовну заяву задовольнити та скасувати усиновлення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зобов'язати Покровський районний у м. Кривий Ріг відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області анулювати актовий запис про усиновлення № 9 від 17 травня 1977 року, складений Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO], зобов'язати Покровський районний у м. Кривий Ріг відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати усиновлення та внести зміни до актового запису про народження № 68 від 12 січня 1974 року складеного Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO] - відновити відомості про батька дитини, записані до усиновлення: прізвище батька змінити з «[PERSON]» на «[PERSON]», ім'я батька змінити з «[PERSON]» на «[PERSON]» по батькові батька змінити з «[PERSON]» на «[PERSON]», національність з «українець» на «росіянин», Відомості про дитину та матір залишити без змін, встановити, що [PERSON], [INFO], громадянин України, померлий [INFO] є батьком [PERSON] [INFO] та зобов'язати Покровський районний у м. Кривий Ріг відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актовому про народження № 68 від 12 січня 1974 року складеного Покровським районним у м. Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO] та зазначити в графі „батько" громадянина України - [PERSON], [INFO], громадянин України, прізвище дитини залишити без змін. Таким чином позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved