Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

14 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона та її неповнолітня онучка - [PERSON], [INFO], в рівних частках володіють житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В 2008 році позивачка за проханням своєї дочки зареєструвала в житловому будинку [PERSON], з яким дочка перебувала у фактичних шлюбних відносинах, та його мати - [PERSON]. В подальшому дочка позивачки припинила фактичні шлюбні відносили, та в 2008 році відповідачі залишили будинок позивачки, однак продовжують бути зареєстрованими в ньому. В даний час позивачка бажає розпорядитися своєю часткою житлового будинку, однак для цього їй необхідно зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з цим просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2002 року, право власності на будинок, розташований по [ADDRESS] має позивачка [PERSON] та її онука - [PERSON] (а.с.10) У відповідності до домової книги, сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12 ). У відповідності до акту обстеження житлового приміщення, виданого депутатом Рай-Олександрівської селищної ради від 20 серпня 2012 року, за адресою: [ADDRESS], відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2008 року та особистих речей не мають (а.с. 8). Як достовірно встановлено у судовому засіданні позивач також є опікуном неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка є співвласником будинку [ADDRESS]. На підтвердження цієї обставини суду надано рішення Слов'янського виконавчого комітету № 55/4 від 20 лютого 2002 року. На момент проживання спільно з позивачем відповідачі [PERSON] та [PERSON] були членами сім"ї, зазначене відповідає приписам ч.2 ст.64 ЖК УРСР, в якій зазначено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, також ст.. 3 СК України,зазначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Оскільки відповідачі проживали разом з позивачкою та були членами сім"ї, то згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки дані особи не проживають у будинку, який належить на праві власності позивачці та її онуці, понад один рік.

Outcome: approved