Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги заявою від 02.10.2019р., просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] на період з «20» травня 2020 року по «20» жовтня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, має можливість та планує здійснити спільну з сином [PERSON] поїздку за кордон у м. Салерно, оскільки там працює та проживає його бабуся, що забезпечена житлом та може надати їм усі необхідні умови для відпочинку та оздоровлення у південно-західній частині Італії. На її думку, така подорож має величезне значення для фізичного та духовного розвитку дитини, адже дитина оздоровиться в теплій кліматичній зоні, температурні та погодні умови якої позитивно впливатимуть на самопочуття та дитина зустрінеться і поспілкується з бабусею. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов у межах доводів позовної заяви, просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов визгнав не заперечив проти його задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Підкаура О.М. не заперечила проти задоволення позову. Ухвалою суду від 30.10.2019р. задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Філатової А.В. та витребувано з ДПС України інформації щодо перетину кордону України громадянином України [PERSON] у період з 01.01.2017р. по 02.10.2019р. На виконання ухвали суду 17.12.2019р. вх.№ 64798/19вх. надійшла інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУкраїни. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 08.05.2015р. складено відповідний актовий запис № 87, зареєстрований відділом РАЦС РС Рівненського міського управління юстиції. З оглянутого судом свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON] змінила ім`я на " [PERSON] ", про що 15.09.2015р. складений актовий запис № 100, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції. Окрім того, судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [PERSON] , згідно актового запису№ 3110 від 01.12.2015 р., зареєстрованого відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції. Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю [PERSON] . Згідно інформації від 17.12.2019р. вх.№ 64798/19вх., яка надійшла з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України - [PERSON] у 2017-2018 роках неодноразово перетинав кордон України . Статтею 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість надана Верховною радою України. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Згідно вимог частини третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпе- чення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено частиною третьою статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно ст. 2, 4 вказаного Закону виїзд за кордон України громадянина, який не досяг 18 років здійснюється на підставі проїзного документу дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України для виїзду за кордон і постійного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним з таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон, що включає - виготовлення візи за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, з наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на оформлення документів на виїзд за кордон дитини. Позивачка [PERSON] обґрунтовує свій позов необхідністю оздоровлення дитини за кордоном , відвідування бабусі , яка перебуває на заробітках в Італії. Зазначені обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дитини та сприяють її повноцінному розвитку, якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, створенню умов для найкращого розвитку її особистості, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі, а також розвитку кругозору, що в свою чергу, сприятиме підготовці дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, та для підтримання родинних відносин. Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved