Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

15.09.2017р. позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS], що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності на вказану квартиру набуте на підставі договору дарування від 15.05.2017р., що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа квартири складає 35,2 кв.м., житлова площа 23,2 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна, виданого ТзОВ «ГАЛЕКСПЕРТ» станом на 11.05.2017р. вартість вказаної квартири становить 195500 грн. У даній квартирі зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Окрім цього, відповідачі після вибуття з житла не несуть жодних витрат по утриманню квартири, в т.ч. по оплаті комунальних послуг, у квартирі відсутні будь які їх особисті речі, одяг, документи, вони втратили будь-який зв'язок із спірним житлом. Між тим, прописка [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартирі обмежує його права як власника, він не може оформити субсидію на комунальні послуги, провести ремонт, змушений переплачувати за комунальні послуги, а тому не бажає, щоб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані чи проживали в належній йому квартирі. Просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право на користування квартирою №1 по вул. Січових Стрільців, 22 в м. Городок Львівської області. Позовні вимоги позивачем підтримано в судовому засіданні. Додатково пояснив, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вказаній квартирі не проживають, нею не цікавляться, не сплачують комунальні послуги. На даний час відповідачі проживають [INFO]. Добровільно знятися з реєстрації відмовилися. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та дату судового засідання (а.с.24). Відповідно до ст.128 ЦПК України, судова повістка а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Третя особа у справі [PERSON] в судове засідання не з»явилася, 21.12.2017р. подала заяву про розгляд справи у її відсутності у зв»язку з похилим віком та поганим самопочуттям, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задоволити (а.с.25). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх \~ відповідачів. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON], позивач у справі, є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87103016 від 15.05.2017р., реєстраційний №22281835 (а.с.5) на підставі договору дарування квартири, зареєстрованого в реєстрі за №370 від 15.05.2017р., що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Актами обстеження фактичного проживання від 20.06.2017р., 14.07.2017р. та 14.09.2017р. (а.с.10-12) у будинку №22 квартири №1 по вул. Січових Стрільців в м. Городок Львівської області встановлено, що зареєстрованими у житловому приміщенні (квартирі) є [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], але фактично не проживають. Згідно записів в будинковій книзі відповідачі зареєстровані в [INFO] з 22.10.2001 року (а.с.6-9). Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року№ 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз»яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень постанови Пленуму\~ Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі, яка належить позивачу, не проживають, вибули з житла,\~ речей особистого вжитку та документів відповідачів у спірній квартирі немає, суд приходить до висновку, що їх слід визнати такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст.391 ЦК України та

Outcome: approved