Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

29.10.2015 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до Рахнівсько-Лісової сільської ради, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача \~Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області, Шаргородської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на земельні ділянки, в якій просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька останнього [PERSON] право на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, яким є земельна ділянка за №241, загальною площею 2,8565 га, що складається із земельних ділянок площею 0,9888 га ріллі та 1,8677 га багаторічних насаджень, розташованих на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами населеного пункту, наданих спадкодавцю [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], зазначив, що 23.02.2004 року помер батько позивача [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO] на вул. Чапаєва, 29. Після смерті батька [PERSON] [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із права на незавершену приватизацію земельної частки (паю) №241 площею 2,8565 га, в тому числі, площею 0,9888 га ріллі та 1,8677 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району і виділена спадкодавцю відповідно до розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року за №388 та від 08.10.2008 року за №413. Спадкоємцем [PERSON] за законом є [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви. При оформленні спадщини на земельну частку (пай) встановлено, що батько [PERSON] [PERSON] був працівником та акціонером СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії і включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в ході роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського акціонерного підприємства. Зазначене підтверджується наявністю прізвища [PERSON] за порядковим номером 72 в додатках 3 та 4 до розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». При житті [PERSON] розпочав приватизацію земельної ділянки в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, але не завершив, так як помер. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку №241, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9888 га ріллі та 1,8677 га багаторічних насаджень, через відсутність державних актів чи інших правовстановлюючих документів про право власності батька на земельні ділянки. Наявність розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 року №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», тобто рішень про передачу у власність земельних ділянок свідчить, що зазначені земельні ділянки не самовільно зайняті. Позивач [PERSON] помер 18.11.2015 року (а.с.59), у звязку із чим провадження у справі зупинено ухвалою суду від 01.12.2015 року до прийняття спадщини спадкоємцями останнього, але на строк не більше 6 місяців, тобто до 18.05.2016 року (а.с.62). 18.05.2016 року провадження у справі відновлено ухвалою суду та замінено померлого позивача [PERSON] правонаступником спадкоємцем, котрий прийняв спадщину [PERSON] (а.с.104). 01.06.2016 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про часткову зміну позовних вимог, відповідно до якої просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом від 20.10.2015 року після смерті 18.11.2015 року [PERSON] право на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на земельну ділянку №241, загальною площею 2,8565 га, що складається із земельних ділянок 0,9888 га ріллі та 1,8677 га багаторічних насаджень, розташованих за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, наданих спадкодавцю [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, спадщину після смерті якого, що сталася 23.02.2004 року прийняв, але не оформив [PERSON] (а.с.139). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання, призначене на 23.06.2016 року, не зявилися, представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі в редакції заяви від 01.06.2016 року про часткову зміну позовних вимог, просить позов задовольнити (а.с.156). Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON], що діє на підставі довіреності від 21.06.2016 року (а.с.158), в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, з врахуванням заяви від 01.06.2016 року про часткову зміну позовних вимог (а.с.157). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.137). Представник третьої особи Шаргородської РДА в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської РДА, щодо задоволення позову не заперечує (а.с.109). Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.145, 147, 143, 148, 142, 149, 144, 150, 140, 151). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб, оскільки, відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. 22.06.2016 року від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову [PERSON] не заперечують (а.с.152-155). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.02.2004 року в с. Володимирівка Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №230982, виданим Деребчинською сільською радою Шаргородського району (а.с.10) та довідкою виконкому Деребчинської сільської ради №2180 від 07.10.2015 року, з якої також вбачається, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є дочка останнього [PERSON], спадкоємцями за законом є сини померлого [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина. [PERSON], син спадкодавця [PERSON] (а.с.9), є спадкоємцем після смерті останнього за законом (а.с.11). Інші спадкоємці [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви (а.с.13-17, 36). [PERSON], син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, розпочав оформлення документів для звернення до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але не оформив спадщини, так як помер 18.11.2015 року (а.с.96). Вказаний факт підтверджується постановами завідуючої Шаргородською ДНК [PERSON] від 15.10.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки (а.с.7, 8), рішенням Шаргородського районного суду від 04.11.2015 року про продовження строку для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.97-98). З технічної документації щодо роздержавлення земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що розпорядженням голови Шаргородської РДА від 26.03.2004 року №101 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові» надано дозвіл правлінню СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель даного підприємства (а.с.124). Зі Списку громадян на отримання земельного паю в СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, що міститься у вказаній Технічній документації, під №264 значиться [PERSON], який включений у Список, як пенсіонер СВАТ (а.с.127). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельну ділянку не отримав, так як помер 23.02.2004 року. Відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та розпорядження від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ, визначено землі, що підлягають поділу та передачі працівникам та пенсіонерам СВАТ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1,2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно із списками (додатки 3, 4) (а.с.115, 116). Так, з додатку за №3 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець [PERSON] включений до Списку за №72; зазначено номер земельної частки (паю) 241, площа ріллі в гектарах 0,9888 (а.с.118). З додатку за №4 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець [PERSON] включений до Списку за №72; зазначено номер земельної частки (паю) 241, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,8677 (а.с.121). Загальна площа земельної ділянки №241, право на приватизацію якої мав [PERSON], становить 2,8565 га. Таким чином, враховуючи що спадкодавець [PERSON] не завершив процедуру приватизації земельної ділянки, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку №241 загальною площею 2,8565 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9888 га ріллі та площею 1,8677 га багаторічних насаджень, входить до складу спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] не зміг оформити спадщину на земельну ділянку через відсутність документу про право власності на землю, оскільки 15.10.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.7-8). Рахнівсько-Лісовою сільською радою не продовжено [PERSON] процедуру приватизації земельних ділянок площею 0,9888 га ріллі та площею 1,8677 га багаторічних насаджень, що входять до складу спадщини після смерті [PERSON] Оскільки [PERSON], який помер 18.11.2015 року, прийняв, але не оформив спадщину після смерті [PERSON], то право на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на земельні ділянки [PERSON] входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Спадкоємцем за заповітом від 20.10.2015 року після смерті [PERSON], який на день смерті не змінений і не скасований, на все майно, де б воно не було і з чого б не складалося, а також на все те, на що він матиме право, крім земельної ділянки площею 2,7621 га, яка розташована на території Стрільницької сільської ради і право власності на яку підтверджується державним актом САВ №893217, яку [PERSON] заповів онуці [PERSON], є позивачка [PERSON] (а.с.90-91). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.80-102). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну ділянку №241, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9888 га ріллі та площею 1,8677 га багаторічних насаджень. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Визнання за позивачкою права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування після смерті [PERSON], який прийняв, але не оформив спадщину після смерті [PERSON], не порушує права та інтереси інших осіб. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлого [PERSON], який прийняв, але не оформив спадщину після смерті [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved