Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

27.10.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, суми інфляційних втрат та 3 % річних за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, посилаючись на те, що 20.02.2020 р., відповідач отримав від позивача у позику 9000 .00 грн, ( дев`ять тисяч ) гривень із строком поверення до 28.03.2020 року, у підтвердження чого написав власноручно розписку. Проте до вказаної дати відповідач за договором позики отримані кошти без належних не те підстав, позивачу не повернув, на підтвердження отримання коштів [PERSON] власноручно написав розписку , оригінал якої наданий суду. Позивач просив суд: стягнути з відповідача заборгованість за користування позикою станом на 22.10.2020 року ( дата закінчення розрахунку) ., складає - 9244 . 18 грн., що складається з: основного боргу - 9000.00 грн., інфляційні втрати - 90.00 грн., 3 % річних від суми основного боргу - 154..18 грн. та судові витрати , судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень. Ухвалою судді від 05.11.2020 року відкрито спрощене провадження у справі та розгляд справи призначено на 01.12.2020 року. На цю дату відповідач не з`явився ,належним чином не повідомлений , розгляд справи відкладено на 29.12.2020 року. На цю дату відповідач не повідомлений належним чином , рекомендоване повернулось з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» , суд відклав розгляд справи на 11.01.2021 року та ухвалою суду вирішив здійснювати повідомлення відповідача через оголошення на веб сайті судової влади України . У судове засідання 11.01.2021 року позивач не з`явився , попередньо його адвокат Федосєєв Д.О. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити за наявними матеріалами справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі не надіслав. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до розписки від 20.02.2020 року, боржник - [PERSON] , взяв у позикодавця - [PERSON] у борг 9000.00 грн., із зобов`язанням повернути вказану суму в умовлений термін, а саме: до 28 .03.2020 р. (а.с.8). Суд вважає, що між позивачем і відповідачем, відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як встановлено, позивач виконав умови договору позики надавши відповідачу - 20.02.2020 року грошову позику у розмірі 9000.00 грн., із зобов"язанням повернути вказану суму в умовлений термін, а саме: до 28.03.2020р., однак відповідач порушив умови договору позики, шляхом невиконання зобов`язання щодо добровільного поверення отриманих коштів у борг у встановлений розпискою строк. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У зв"язку з не виконанням зобов`язань за Договором позики від 20.02.2020 р. (а.с.8) відповідач [PERSON] , станом на 22.10.2020 року ( дату закінчення розрахунку та вимог позивача ) перед позивачем має заборгованість на загальну суму - 9244.18 грн., що складається з наступного: - основного боргу у розмірі - 9000.00 грн.; - інфляційні втрати - 154.18 грн.; - 3 % річних від суми основного боргу у розмірі - 90 .00 грн., та підтверджується розрахунком заборгованості у позовній заяві за договором позики. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Враховуючи правовий висновок, що міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, інфляційні втрати та 3-х відсотків річних, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Також до витрат , пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу і суд приходе до висновку про стягнення з відповідача цих витрат , які підтверджені належним чином . На підставі викладеного,

Outcome: approved