Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

1 липня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2001 року по 02 грудня 2006 року. Від спільного життя вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року з відповідача на її користь на утримання дитини були стягнені аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, але доходи має, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 25851,26 гривень за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року за станом на 31 травня 2014 року (а.с.2-3). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засідання заперечував проти позову, з огляду на те, що він сплачував кредит та не мав можливості своєчасно здійснювати сплату аліментів, оскільки його доходу на все не вистачало. Від представника третьої особи - Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, до якого було надано розрахунок суми заборгованості. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2001 року по 02 грудня 2006 року. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем (а.с.6). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року з відповідача на утримання дитини були стягнені аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с.4). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам № 13/946, складеного державним виконавцем Фащенко К.А., станом на 1 липня 2014 року сума заборгованості відповідача складає 19871,46 гривень. З вказаного розрахунку вбачається, що у 2012 році відповідач взагалі не сплачував аліменти, а у 2013 році він сплатив аліменти в квітні - 400 гривень та в вересні 700 гривень, у 2014 році відповідач також аліменти не сплачував. З довідки про доходи відповідача від 24.07.2014 року вбачається, що він офіційно працює електромонтажником у ТОВ «ЕПМ - РЕАГЕНТ» та постійно отримує заробітну плату. Згідно наданих відповідачем свідоцтв про народження, відповідач є батьком ще двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які народилися від іншого шлюбу. За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він дійсно працює, але не сплачує аліменти у зв'язку з існуючими в нього кредитним зобов'язаннями, на сплату яких він несе майже всі його доходи. Вказані обставини дають суду підстави для застосування положень ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, а та обставина, що він має кредитні зобов'язання, не є поважною причиною з врахуванням того, що пріоритет захисту інтересів дітей у відповідності до Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року - є першочерговим, а тому судам слід приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів, чого відповідачем не було доведено в судовому засіданні. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою ст. 129, частиною третьою ст. 138 та частиною третьою ст. 139 цього кодексу. Сімейний кодекс не передбачає поширення позовної давності на вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у зв'язку з чим відповідна вимога може бути пред'явлена у будь-який час та строком давності не обмежується. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Аналогічна позицій викладена в ухвалі Верховного Суду України від 21.04.2010 року справа № 6-396св10. Згідно наведеного розрахунку суму пені за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року станом на 31 травня 2014 року складає 25851,26 гривень, виходячи з наступного розрахунку : - січень 761,43 x 1% = 7,61 х 485 = 3 690,85 грн. - лютий 761,43 х 1% = 7,61 х 457 = 3477,77 грн. - березень 761,43 х 1% = 7,61 х 426 = 3 241,86 грн. - квітень (761,43 - 400) 361,43 х 1% = 3,61 х 396 = 1429,56 грн. - травень 761,43 х 1% = 7,61 х 365 = 2 777,65 грн. - червень 761,43 х 1% = 7,61 х 335 = 2 549,35 грн. - липень 761,43 х 1% = 7,61 х 304 = 2 313,44 грн. - серпень 761,43 х 1% = 7,61 х 273 = 2 077,53 грн. - вересень (761,43 - 700) 61,43 х 1% = 0,61 х 243 = 145,80 грн. - жовтень 761,43 х 1% = 7,61 х 212 =1613,32 грн. - листопад 761,43 х 1% = 7,61 х 182 = 1385,02 грн. - грудень 761,43 х 1% = 7,61 х 151 = 1149,11 грн. Всього пеня складає 25851, 26 грн. Аналізуючи приведені вище норми права, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог заявлений позивачем спосіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved