Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

27.01.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 09 березня 2014 року в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області померла мати позивачки [PERSON]. За життя, а саме 19.02.2003 року спадкодавець вчинила заповіт на ім'я позивачки, яким заповіла їй житловий будинок та сертифікат на право на земельну частку (пай) №0550184, розміром 3,8 умовних кадастрових гектар, який перебував у колективній власності КСП ім. Дімітрова. Після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері (інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає). По заяві позивачки нотаріус відкрив спадкову справу №337/2015 від 23.12.2015 року, однак відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно сертифікат на земельну частку (пай) . Вказаний документ на даний час надати неможливо, оскільки спадкодавець [PERSON]І, заповівши свій сертифікат позивачці у 2003 році, згодом, а саме 27 лютого 2004 року реалізувала своє право на землю, отримавши Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №083955, оригінал якого за життя останньої було втрачено. Довідками відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області від 14.01.2016 року за вих. №9-1526-0.14-13/2-16 та від 31.12.2015 року підтверджується, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю видано [PERSON] взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) №0550184. Про втрату Державного акту серії ІІІ-ОД за №083955 від 27.02.2004 року на ім'я спадкодавця була опублікована об'ява в газеті Татарбунарський вісник. Зазначені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.20). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 09.03.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 437119 (а.с.6). За життя, а саме 19.02.2003 року спадкодавець вчинила заповіт (а.с.7), згідно якого [PERSON] є спадкоємцем, в тому числі, на земельну частку, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Дімітрова, розміром 3,8 умовних кадастрових гектар, на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) за № 0550184, належну на праві приватної власності [PERSON]. Із копії довідки за №9-1526-0.14-13/2-16, виданої відділом Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області від 14.01.2016 року (а.с.10) вбачається, що взамін сертифікату серії №0550184 на право на земельну частку (пай) члена колишнього КСП ім. Дімітрова, видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №083955, зареєстрований в Книзі записів державних актів на права приватної власності на землю за №1115 на імя [PERSON]. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД за № 083955 від 27.02.2004 року (а.с.8) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,27 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № М-276/0-107/19-15 від 31.12.2015 року (а.с.11), вартість земельної ділянки площею 4,2723 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ІІІ-ОД за № 083955, складає 107344,49 грн. Із копії свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР за № 333075 від 09.05.1959 року (а.с.12) видно, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №209378 від 29.07.2014 року (а.с.13), 30.01.1977 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник за №3 від 23.01.2016 року (а.с.14) видно, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №083955 на ім'я [PERSON]. З листа нотаріуса №1312/02-14 від 24.12.2015 року (а.с.15) слідує, що позивачці було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини померлої [PERSON], у звязку з тим, що вона не надала правовстановлюючий документ про належність спадкового майна. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17.02.2016 року (а.с.24) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 09.03.2014 року, приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 58410848, зареєстрована у нотаріуса за №337/2015 від 23.12.2015 року по заяві позивачки (а.с.25). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Таким чином, судом з'ясовано, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем по заповіту (а.с.7) після смерті спадкодавця [PERSON], а саме на житловий будинок, розташований в с. Дмитрівка Татарбунарського району та на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії №0550184, але отримати свідоцтво про право на спадщину по заповіту в установленому законом порядку на земельну ділянку, що входить до складу спадщини, позивачка, не має змоги в зв'язку з відсутністю оригіналу Державного акту, який був втрачений за життя спадкодавцем, що слідує з відмови нотаріуса (а.с.15). Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчить наявність копії Державного акту (а.с.8) на руках у позивачки, який виданий взамін вищезазначеного сертифікату серії №0550184 на право на земельну частку (пай), належному спадкодавцю, позивачка вчасно подала заяву до нотаріуса про прийняття спадку (а.с.25), суд вважає, що за останньою, як спадкоємцем по заповіту, має бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 4,27 гектар, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №083955, що належала спадкодавцю [PERSON], померлій 09.03.2014 року.

Outcome: approved