Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

31.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати додаткову угоду до Контракту № 583 від 18.07.2007 року, датовану 30.07.2014 року та наказ № ЛВЧДК-3-05/2212/ОС від 30.09.2014 року про припинення трудового договору (контракту) як такі, що незаконно прийняті; поновити [PERSON] на посаді начальника поїзда (пасажирського) Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна; стягнути з ДП «Одеська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] з 31.10.2014 року до моменту поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. При цьому, позивач посилається на те, що він тривалий час з січня 1979 року працює в системі Одеської залізниці, займав посаду начальника пасажирського поїзда. За час роботи сумлінно виконував роботу та покладені посадові обов'язки, неодноразово заохочувався та має звання Почесного Залізничника. 18 липня 2007 року між ним та відповідачем в особі пасажирського вагонного депо було укладено Контракт за №583, за умовами якого [PERSON] було прийнято на посаду начальника пасажирського поїзду. До контракту були укладені Додаткові угоди, за умовами яких дію Контракту було продовжено до липня 2014 року. В середині весни 2014 року [PERSON] подав заяву про продовження дії контракту не менше ніж на 1 рік. 18 липня 2014 року закінчилась дія додаткової угоди до контракту, але він продовжував працювати. 30 липня 2014 року його було запрошено до відділу кадрів для підпису документів. В вересні 2014 року відповідними наказами було надано дві відпустки, з 24 вересня 2014 р. по 31 жовтня 2014 р. Перебуваючи у відпустці, 6 жовтня 2014 р. поштою [PERSON] отримав наказ про припинення трудового договору (контракту), з 31.10.2014 р. Не погоджуючись із звільненням та вважаючи, що були порушені вимоги Положення про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів, [PERSON] був змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. Представник відповідача Шевченко Т.Ю. у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення, та пояснила, що позивач був згоден з продовженням контракту строком на 2 місяці, про що свідчить його підпис в додатковій угоді та безпосередньо у наказі про продовження терміну дії контракту. Додаткову угоду до контракту [PERSON] підписав лише 30.07.2014 р., проте з боку адміністрації вона була підписана 18.07.2014 р. Позивач 30.07.2014 р. під особистий підпис ознайомився з повідомленням про закінчення строку дії контракту. Крім того, посилання у позові на Положення про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів, представник відповідачів вважає незаконним, оскільки це Положення регулює лише питання укладення контрактів, а не їх продовження та припинення. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, що позивач [PERSON] працює в Одеській залізниці з 3 січня 1979 року /а.с. 9, 64-65/. 18 липня 2007 року між [PERSON] та Пасажирським вагонним депо Одеса-Головна, що діяло як роботодавець, було укладено контракт з працівником №583, за умовами якого [PERSON] приймається на роботу на посаду начальника поїзду, зобов'язується виконувати роботу, визначену контрактом, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін /а.с. 45-47/. Пунктом 22 вказаного контракту встановлено строк дії контракту з 19 липня 2007 року по 19 липня 2010 року. Додатковою угодою до контракту, укладеною 21.05.2010 року між сторонами термін дії контракту за угодою сторін продовжений до 18.07.2013 року /а.с. 17/. Окрім того, Додатковою угодою до контракту від 12.06.2013 року строк дії контракту, укладеного між [PERSON] та Пасажирським вагонним депо Одеса-Головна Одеської залізниці, продовжено до 18.07.2014 року /а.с. 19/. 13 травня 2014 року [PERSON] склав та подав на ім'я начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна заяву, в якій просив продовжити строк дію контракту на 1 (один) рік /а.с. 69/. Представники сторін в судовому засіданні визнали, що іншої заяви щодо продовження дії контракту на коротший строк [PERSON] не складалось. 18.07.2014 року з боку Пасажирського вагонного депо Одеса - Головна було підписано Додаткову угоду до контракту №583 від 18.07.2007 року, якою передбачалось, що дію контракту з [PERSON] продовжено до 30.09.2014 року включно, тобто строком на 2,5 місяці. Як вбачається з буквального тексту документу, [PERSON] підписав цю додаткову угоду лише 30 липня 2014 року, тобто після спливу 12 днів з моменту закінчення строку дії попередньої додаткової угоди від 12.06.2013 року /а.с.11/. В ході розгляду справи встановлено, що станом на дату закінчення строку дії контракту, а саме 18.07.2014 року [PERSON] не підписав додаткової угоди до контракту №583 від 18.07.2007 року, хоча продовжував перебувати із ДП «Одеська залізниця» та Пасажирського вагонного депо Одеса - Головна в трудових відносинах. Наказом (розпорядженням) пасажирського вагонного депо Одеса-Головна №ЛВЧДК-3-06/2570 від 18.09.2014 року «Про надання відпустки» [PERSON] надано щорічну відпустку з 24.09.2014 року по 19.10.2014 року /а.с. 23/, а наказом №ЛВЧДК-3-06/2571 від 18.09.2014 року - відпустку з 20.10.2014 року по 31.10.2014 року /а.с. 24/. Наказом (розпорядженням) пасажирського вагонного депо Одеса-Головна №ЛВЧДК-3-05/2215-ОС від 30.09.2014 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено з посади начальника поїзда (пасажирського) на підставі п.2 ст.36 Кодексу законів про працю України по закінченню строку трудового договору /а.с.10/. Статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення «Про дисципліну працівників залізничного транспорту України», іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально-побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо пов'язана з рухом поїздів, встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством за погодженням з галузевими профспілками. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Переліком категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 р., посаду начальника пасажирського поїзда віднесено до категорії посад, з якими укладається контракт. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №12-рп/98 від 09 липня 1998 року контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 КЗпП України). Наказом Укрзалізниці №056-ц/од від 04.03.2014 року «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору на залізничному транспорті» затверджено Положення про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів. Пунктом 4 Положення передбачено, що умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, галузевою угодою і колективними договорами, вважаються недійсними. Пункт 8 Положення про укладання контрактів встановлює, що контракт з працівником укладається на строк від 1 до 5 років, крім випадків прийому на роботу працівника на період літніх пасажирських перевезень або новорічних чи різдвяних свят. Розділ IV Положення регулює порядок продовження контракту та внесення до нього змін. Так, пунктом 13 передбачено, що за два місяці до закінчення строку дії контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. При цьому у разі, якщо працівник протягом дії контракту не допускав порушень трудової дисципліни, контракт продовжується строком на 5 років. В ході судового розгляду справи, представником відповідача були надані характеризуючи документи на [PERSON], а саме трудова книжка [PERSON] /а.с. 84-87/, довідка щодо наявності дисциплінарних стягнень /а.с. 89/, характеристика на [PERSON] /а.с. 90/, наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України № Ц-49 від 28.07.1994 року «Про нагородження працівників залізничного транспорту України» /а.с. 88/. Так, згідно довідки щодо наявності дисциплінарних стягнень [PERSON] з 2011 року по 2014 рік включно до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Відповідно до характеристики за підписом начальника пасажирського депо Одеса-Головна «Одеської залізниці» від 08.09.2014 року [PERSON] за період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, як відповідальний робітник. Посадові обов'язки і доручення керівництва виконує чесно та сумлінно. Нарікань на роботу [PERSON] у керівництва депо немає /а.с.9/. З трудової книжки [PERSON] /а.с. 84-87/ вбачається, що останній за період роботи неодноразово заохочувався за відмінну роботу. Крім того, наказом Державної адміністрації Залізничного транспорту України №Ц-49 від 28.07.1994 року за особливий внесок у підвищення ефективності роботи залізничного транспорту [PERSON] був нагороджений знаком «Почесний залізничник». Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність дисциплінарних стягнень у роботі [PERSON] за період дії контракту, його неодноразові нагородження та заохочення за тривалий період роботи є обставинами, які відповідно до пункту 13 Положення про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів мали бути ураховані роботодавцем при продовженні строку контракту з працівником, а сам контракт повинен був бути продовжений з [PERSON] строком на 5 років. Посилання представника відповідача на той факт, що підписавши додаткову угоду до контракту, якою передбачено строк контракту до 30 вересня 2014 року [PERSON] погодився на його продовження лише на 2 місяці, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається безпосередньо з тексту заяви [PERSON] /а.с. 69/, позивач просив продовжити дію контракту на 1 (один) рік, а не на 2 місяці. Іншої заяви [PERSON] не складав, в зв'язку з чим суд вважає, що [PERSON] не мав бажання на продовження строку дії контракту на такий малий строк. В ході судового розгляду справи, стороною позивача стверджувалося, що [PERSON] подав заяву 13.05.2014 року з прохання продовжити трудовий контракт на 1 рік, та на виконання вимог по оформленню додаткової угоди до контракту [PERSON] у відділі кадрів було отримано характеристику від 08.09.2014 року для надання до медичного закладу у зв'язку із проходженням чергового медичного обстеження в рамках ДорЛЕК. Вказані доводи підтверджені належним письмовим доказом, а саме - характеристикою /а.с. 9/. Таким чином, суд приходить до висновку, що з 18.07.2014 року між сторонами склалися трудові відносини, які свідчать про пролонгацію дії контракту. З 18.07.2014 року між [PERSON] та відповідачем фактично став існувати безстроковий трудовий договір (контракт). Встановлені судом обставини також підтверджуються і наказами про відпустки. Так, в разі, якщо відповідач рахував строк дії трудових відносин продовженими з [PERSON] на 2,5 місяці, то послідуючі дії з надання щорічної відпустки з 24.09.2014 року по 19.10.2014 року /а.с. 23/ та з 20.10.2014 року по 31.10.2014 року /а.с.24/, є непослідовними, та такими, що підтверджують саме доводи сторони позивача стосовно досягнутої між сторонами згоди на продовження терміну дії контракту на 1 рік. Вказані протиріччя стороною відповідача в ході судового розгляду справи не були спростовані. В письмових запереченнях представник відповідача вказала, що твердження позивача про те, що він не знав про закінчення строку дії контракту 30.09.2014 року є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. На підтвердження даного висновку стороною відповідача не надано будь-яких письмових доказів. Судом проаналізовані всі додаткові угоди, укладені між сторонами по справі з 2007 року /а.с. 17-19/, та встановлено, що вказані додаткові угоди завжди підписувалися двома сторонами в один і той же день, тобто саме в день укладання додаткової угоди, і лише оспорювана позивачем додаткова угода підписана стороною відповідача 18.07.2014 року, а позивачем 30.07.2014 року. Доводи представника відповідача стосовно того, що позивач 30.07.2014 року під особистий підпис ознайомився із повідомленням від 18.07.2014 року про закінчення строку дії контракту 30.09.2014 року, а тому [PERSON] не міг не знати про закінчення строку дії контракту, є припущенням, а відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що додаткова угода до контракту /а.с. 11/, на яку посилається представник відповідача, з боку працівника була підписана після спливу 12 днів з моменту закінчення строку дії попередньої угоди, а саме 30 липня 2014 року, що свідчить про її незаконність. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що додаткова угода до контракту, підписана з боку Пасажирського вагонного депо Одеса - Головна 18 липня 2014 року та з боку [PERSON] 30 липня 2014 року в частині строку продовження контракту містить умови, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, а також прямо порушує вимоги пункту 13 Положення про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів, в зв'язку з чим має бути скасована. Оскільки на підставі саме цієї додаткової угоди було прийнято наказ (розпорядження) пасажирського вагонного депо Одеса-Головна №ЛВЧДК-3-05/2215-ОС від 30.09.2014 р. про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] за закінченням строку трудового договору, то цей наказ також підлягає скасуванню, а [PERSON] - поновленню на роботі. Відповідно до умов розділу 4 контракту з працівником № 583 від 18.07.2007 року, який регулює оплату праці та соціально-побутове забезпечення працівника, працівнику встановлено посадовий оклад у розмірі 1490 грн /а.с. 12-16, 45-47/. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 4 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.12.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права», відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та при поновленні на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: approved