Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

21.08.2018 до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в обгрунтування позовних вимог зазначено, що 17 лютого 2018 року у м. Харкові на перехресті пр. Науки та вул. Данилевського сталася ДТП за участю транспортного засобу LEXUS, номерний знак [NUMBER] , яким керувала позивач та транспортним засобом SKODA, номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач. Разом із позовною заявою позивачем було надано попередній розрахунок судових витрат, у якому зазначено судовий збір - 1010 грн. 25 коп., сплата за проведення експертизи - 3 000 грн., інші витрати - 909 грн. У зв`язку з чим позивач просила задовольнити позов, стягнути з відповідача матеріальну шкоду, судові витрати. 21.12.2018 відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому зазначено, що у позові слід відмовити з огляду на те, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КуПАП не встановлена. Також відповідач зазначив, що позивач намагається стягнути з нього збитки за дві дорожньо-транспортні пригоди, одна з яких відбулася 17.02.2018. Крім того, у відзиві наявні твердження про порушення порядку здійснення автотоварознавчої експертизи, зокрема експертом на його вимогу не було пред`явлено службове посвідчення ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, а пред`явлено лише кваліфікаційне свідоцтво судового експерта з правом проведення автотоварознавчої експертизи, експерт не надав відповіді на уточнюючі запитання відповідача, чим порушив п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Також за твердженням відповідача експерт порушив п. 5.3. Методики не зазначивши у звіті (акті), висновку данні присутніх при огляді т.з., п. 5.7. Методики не надавши на вимогу відповідача для ознайомлення результати технічного огляду. 23.01.2019 позивачем надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, оскільки користування автомобілем є джерелом підвищеної небезпеки, то відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду, наполягав на тому, що характер пошкоджень т.з. позивача, визначені у протоколі, який був складений працівниками поліції, та опис пошкоджень, зазначений в експертному дослідженні. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, а також з урахуванням висновку експерта, складеного за результатами проведення судово транспортно- трасологічної та автотехнічної експертизи №17419/20476 від 30.09.2019. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні. У подальшому у судові засідання, призначені на 14.01.2020 та 05.02.2020 відповідач та його представник не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 17 лютого 2018 року близько 15 години у м. Харкові на перехресті пр. Науки та вул. Данилевського в відбулася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем LEXUS RX 200 T, яким управляла [PERSON] та автомобілем SKODA Octavia A7, яким управляв [PERSON] . Судом досліджено висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №17419/20476 та встановлено, що перед дорожньо-транспортною пригодою автомобіль позивача LEXUS RX 200 T рухався по крайній лівій смузі пр. Науки для руху зі сторони пр. Незалежності в напрямку вул. Культури знижував швидкість перед позначеним дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 нерегульованим пішохідним переходом, щоб здійснити зупинку та надати можливість пішоходам перейти проїзну частину у призначеному для цього місці. Дослідженням встановлено, що при контактуванні транспортних засобів швидкість руху автомобіля LEXUS була нижчою за швидкість руху автомобіля SKODA та зіткнення вказаних автомобілів відбулося в крайній лівій смузі руху до меж позначеного дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 при русі автомобілей зі сторони пр. Незалежності в напрямку вул. Культури. Аналіз місця розташування та характеру механічних пошкоджень транспортних засобів свідчать, що у момент первинного контакту автомобіль відповідача SKODA передньою частиною контактував із задньою частиною автомобіля позивача LEXUS. На фото 3 та фото 4 у висновку зафіксовано пошкодження заднього бампера біля лівого глушника та пошкодження самого лівого глушника. Зазначені фотографії первинно містяться у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 12785, яким і було встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача. Судом досліджено зазначений висновок № 12785 та фото 7-23 і встановлено наявний характер пошкоджень. Що стосується вини відповідача у спричиненні майнової шкоди позивачу: Судом досліджено висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 17419/20476 та встановлено, що у даній дорожньо-транспортній ситуації відповідач повинен був обрати безпечну дистанцію до автомобіля позивача, що рухався попереду по тій самій смузі. При зниженні швидкості автомобіля позивача перед дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 нерегульованим пішохідним переходом відповідач також повинен був знижувати швидкість свого автомобіля, а перед пішохідним переходом - зупинитися. Так, дослідивши висновок № 17419/20476 суд приходить до висновку, що у даній дорожньо-транспортній пригоді технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів зі сторони водія автомобіля відповідача визначалася виконанням вимог ПДР, для чого він не мав перешкод технічного характеру, оскільки дорожня обстановка дозволяла йому обрати безпечну дистанцію до автомобіля позивача. Суд також встановив, що дії відповідача не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, вчасно не знизив швидкість, що знаходилося у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач у свою чергу діяв відповідно до п.18.1. Правил дорожнього руху України та своїми діями - зниженням швидкості перед дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 та своїми діями не впливав на розвиток ДТП, що розвивалася позаду автомобіля позивача. Отже, оскільки позивач вчиняв дії, дотримуючись Правил дорожнього руху України, не мав технічної можливості уникнути ДТП, на розвиток дорожньо-транспортної пригоди позаду її автомобіля не впливав, в той час як відповідач не дотримався безпечної відстані та допустив зіткнення із автомобілем позивача, маючи можливість уникнути ДТП. Суд критично сприймає твердження відповідача та зазначає, що адміністративне правопорушення не є предметом розгляду даної справи. Відповідач не надав належних допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що автомобіль позивача був пошкоджений у двох ДТП і позивач намагається стягнути з відповідача компенсацію майнової шкоди за обидва випадки ДТП. Щодо тверджень відповідача про порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів під час здійснення експертизи автомобіля позивача суд зазначає наступне: непред`явлення службового посвідчення не є суттєвим порушенням Методики та не має наслідком визнання висновку експерта недопустимим доказом, оскільки експерт не має обов&apos;язку підтверджувати факт укладення трудових відносин із ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса. В той же час у висновку А.Ю. Власова містяться печатки ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, його прошито, пронумеровано та скріплено печаткою того ж інституту. Інших доказів відсутності у експерта Власова А.Ю. належної кваліфікації на проведення автотоварознавчого дослідження відповідач не надав. Відповідач не пояснив в чому саме експертом було порушено п. 5.2. Методики, відповідно до цього пункту: у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Тобто, обов`язку надання відповіді на уточнюючі запитання відповідача зазначеним пунктом не передбачено. Не зазначення всіх осіб, присутніх під час огляду не є безумовною підставою визнання дослідження недопустимим доказом і не спростовує висновки, викладені у ньому. Аналогічно із твердженням про не ознайомлення відповідача із результатами висновків. Так, відповідачем не спростовано висновки експертного товарознавчого дослідження № 12785, підстав достатніх для визнання дослідження недопустимим доказом суд не вбачає. Судом вивчено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 12785 та встановлено, що шкода, завдана внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, становить 98 794, 67 грн. Відповідачем належними та допустимими доказами величина матеріальної шкоди не спростована. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху відповідачем, знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди майну позивача. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Стороною відповідача розмір завданого матеріального збитку та доказів на підтвердження своєї невинуватості, в ході розгляд справи суду не надано. Суд вважає, що стороною позивача доведено в ході розгляду справи причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, витратами на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, а також підтверджено допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушене, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди із винуватця ДТП є обґрунтованими, доведеними належними доказами, та відповідачем, в свою чергу, не спростовані, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було надано попередній розрахунок суми судових витрат, у якому на проведення експертизи попередньо передбачено 3 000 грн. Проте, судова експертиза коштувала 8 164 грн і позивачем було сплачено цю суму, що підтверджується рахунком № 1164. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Суд не вважає, що у даному випадку сума судових витрати істотно перевищувала суму попереднього розрахунку. Оскільки позивач не є спеціалістом, він не має можливості достовірно передбачати вартість судової експертизи. Отже, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у розмірі 9 174,25 грн?, з яких 1 010, 25 грн судовий збір, витрати на проведення експертизи 8 164 грн. Інші витрати у розмірі 909 грн. не були доведені позивачем, тому відшкодуванню і покладенню на відповідача не підлягають.

Outcome: approved