Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ВЦА м. Щастя Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім [PERSON] , були зареєстровані та проживали позивач та її син - [PERSON] , 2001 року народження. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, а саме квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності згідно Свідоцтва на право власності на житло, виданого 26.03.1996 року Луганською ГРЕС на підставі наказу № 178 від 26.03.1996 року. Право власності було зареєстровано Луганським державним комунальним підприємством БТІ 23.09.1996 року. Позивач є єдиною дочкою [PERSON] , тому має право на спадкування належного їй майна як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Батько позивача, чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців першої черги у [PERSON] немає. Оскільки позивач постійно проживала разом з [PERSON] на момент відкриття спадщини і не подавала заяву про відмову від спадщини, вона вважається такою, що прийняла її спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У червні 2018 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Щастинської державної нотаріальної контори Харченко О.С. з метою оформити свої права на вищевказане спадкове майно. Однак 07.06.2018 року державний нотаріус видала позивачу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка вмотивована тим, що при перевірці нотаріусом даних Спадкового реєстру виявилося, що у Спадковому реєстрі є інформація про наявність декількох заповітів повних тезок матері [PERSON] - [PERSON] , посвідчених різними нотаріусами в різних регіонах України. Зокрема, у Спадковому реєстрі виявлено заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 25.01.1991 року Міусинською міською радою міста Красний Луч, яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Красний Луч, м. Міусинськ, вул. Октябрська, 15 . Запит щодо цього заповіту не може бути направлений нотаріусом за місцем його зберігання, так як це місце зберігання знаходиться на тимчасово окупованій території України. За таких обставин нотаріус не може отримати інформацію щодо цього документа, і тому не може видати свідоцтво про право на спадщину на майно, що належало [PERSON] . Позивач зазначає, що її мати з 1979 року і до моменту її смерті постійно проживала в м. Щастя Луганської області, у зв`язку з чим [PERSON] впевнена, що заповіти, відомості про які є в Спадковому реєстрі і заповідачами у яких є [PERSON] , складені повними тезками її матері, а не нею. Окрім того, за даними Спадкового реєстру позивач є єдиною особою, яка звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкове майно в позасудовому порядку та вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, за захистом своїх прав. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с.43). Представник відповідача ВЦА м. Щастя Новоайдарського району Луганської області - Скворцов Д. в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надав. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2017 року (а.с.7). На момент смерті [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем [PERSON] та сином позивача - [PERSON] , 2001 року народження, що підтверджується довідкою КП ЖКГ «Жилбудсервіс» № 401 від 06.02.2020 року (а.с.8) та записами в будинковій книзі, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.10-11). Факт того, що позивач [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , котра померла [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.04.1976 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, а саме квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності згідно Свідоцтва на право власності на житло, виданого 26.03.1996 року Луганською ГРЕС на підставі наказу № 178 від 26.03.1996 року (а.с.9). Право власності було зареєстровано Луганським державним комунальним підприємством БТІ 23.09.1996 року, про що свідчить відмітка про реєстрацію на зворотній стороні вказаного свідоцтва (а.с.9 - зворотна сторона). Позивач є єдиною дочкою [PERSON] , тому має право на спадкування належного їй майна як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Батько позивача, чоловік [PERSON] (а.с.14) - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.10.1995 року (а.с.13). Інших спадкоємців першої черги у [PERSON] немає. Оскільки позивач постійно проживала разом з [PERSON] на момент відкриття спадщини і не подавала заяву про відмову від спадщини, вона вважається такою, що прийняла її спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У червні 2018 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Щастинської державної нотаріальної контори Харченко О.С. з метою оформити свої права на вищевказане спадкове майно. Однак 07.06.2018 року державний нотаріус видала позивачу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.15), яка вмотивована тим, що при перевірці нотаріусом даних Спадкового реєстру виявилося, що у Спадковому реєстрі є інформація про наявність декількох заповітів повних тезок матері [PERSON] - [PERSON] , посвідчених різними нотаріусами в різних регіонах України (а.с.16-18). Зокрема, у Спадковому реєстрі виявлено заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 25.01.1991 року Міусинською міською радою міста Красний Луч, яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Красний Луч, м. Міусинськ, вул. Октябрська , 15 . Запит щодо цього заповіту не може бути направлений нотаріусом за місцем його зберігання, так як це місце зберігання знаходиться на тимчасово окупованій території України. За таких обставин нотаріус не може отримати інформацію щодо цього документа, і тому не може видати свідоцтво про право на спадщину на майно, що належало [PERSON] . Позивач зазначає, що її мати з 1979 року і до моменту її смерті постійно проживала в м. Щастя Луганської області, що підтверджується записами в будинковій книзі спадкової квартири (а.с.10-11), у зв`язку з чим [PERSON] впевнена, що заповіти, відомості про які є в Спадковому реєстрі і заповідачами у яких є [PERSON] , складені повними тезками її матері, а не нею. Окрім того, за даними Спадкового реєстру позивач є єдиною особою, яка звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування". Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно в судовому порядку. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1218, 1220, 1221, 1222, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved