Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17.10.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем в справі, [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів за умовами якого, позивачем передано у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 64 000 доларів США. На підтвердження отримання та передачі грошових коштів [PERSON] було складено розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. За умовами боргової розписки [PERSON] зазначив, що взяв у борг у [PERSON] суму коштів в розмірі 64 000 доларів США з терміном кінцевого повернення у повному обсязі до 17.10.2018 року. Однак свої зобов`язання з повернення коштів виконав лише частково в розмірі 2 000 доларів США, про що позивачем складені розписки про повернення частково суми позики. На даний час сума боргу у повному обсязі [PERSON] не повернута, усні домовленості між сторонами щодо повернення суми позики не виконуються. Таким чином грошове зобов`язання, що залишилось невиконаним на дату подання позову складає 62 000 доларів США. В добровільному порядку повернути суму заборгованості відповідач відмовляється, спілкування з Позивачем ігнорує, що вказує на односторонню відмову від повернення боргу. Залишок заборгованості відповідача складає 62 000 доларів США, що за офіційним курсом валют на час звернення до суду складало (24,53) та в перерахунку до національної грошової одиниці - гривні становить 1 520 860,00 грн. Просить позов задоволити. Позивач в справі [PERSON] та його представник адвокат Дяденчук А.І. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача, адвоката Дяденчук А.І. до суду подано письмове клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Доводи позовної заяви підтримують в повному обсязі. Заперечень проти розгляду в порядку заочного провадження не висловлювали . Відповідачем в справі, 27.02.2020 року подано на розгляд суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики недійсним та у зв"язку із черговою неявкою позивача за зустричним позовом та його представника в судове засідання судом прийнято ухвалу від 30.07.2021 року про залишення без розгляду поданого [PERSON] зустрічного позову. Відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 30.07.2021 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що вимоги позову [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 17.10.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем в справі, [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів за умовами якого, позивачем передано у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 64 000 доларів США. На підтвердження отримання та передачі грошових коштів [PERSON] було складено розписку, оригінал якої знаходився у позивача, та на задоволення клопотання відповідача, долучено до матеріалів справи ( а.с. 173 ). Так, за умовами боргової розписки від 17.10.2010 року (а.с.173), відповідач в справі, [PERSON] зазначив, що взяв у борг у [PERSON] суму коштів в розмірі 64 000 доларів США з терміном кінцевого повернення у повному обсязі до 17.10.2018 року. Свої зобов`язання з повернення коштів відповідач виконав лише частково в розмірі 2 000 доларів США. Таким чином на даний час сума боргу у повному обсязі [PERSON] не повернута, усні домовленості між сторонами щодо повернення суми позики також не виконуються. Грошове зобов`язання, що залишилось невиконаним на дату подання позову складає 62 000 доларів США, що за офіційним курсом валют на час звернення до суду (а.с. 6)) складало (100-2453,0569) та в перерахунку до національної грошової одиниці - гривні в загальному становить 1 520 860,00 грн. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України , правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Так, укладення між позивачем та відповідачем договору позики підтверджується розпискою від 17.10.2010 року , оригінал якої зберігався у позивача [PERSON] та долучено до матеріалів справи (а.с.173). Суд враховує, що відповідно до зазначених вище положень закону сам факт наявності у позивача, як позикодавця, розписки, написаної відповідачем, як позичальником, підтверджує укладення між ними договору позики. Інше відповідачем не доведено, оскільки у силу частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Серед іншого, суд звертає увагу, що на задоволення клопотання представника відповідача- [PERSON] адвоката Романенчук А.В. судом було постановлено ухвалу суду від 07.10.2020 року про призначення почеркознавчої експертизи проведення якої було доручено науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при МВС України в Івано-Франківській області, вул.Національної Гвардії,14 м.Івано-Франківськ. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] та роз"яснено йому положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. На адресу суду 29.01.2021 року повернуто матеріали справи без виконання ухвали суду від 07.10.2020 року через неможливість проведення судової експертизи в тому числі через не проведення [PERSON] оплати за проведення експертизи згідно рахунку-фактури. Суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] будучи ініціатором проведення почерконавчої експертизи сам допустив ухилення від її проведення. Жодних належних та допустимих доказів в заперечення вимог позивача відповідачем суду не надано. Таким чином суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними і такими , що підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 9705 грн. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved