Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

28.12.2018 року представника позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причин та втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 05.03.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання на 03.04.2019 року. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяву, що позовні вимоги визнають, просять справу розглянути у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 13 серпня 2002 року Ніколаєвською Л.Б., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий №2474. Право власності на вказану квартиру зареєстровано орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 15 серпня 2002 року, про що здійснено запис в реєстровій книзі №270 за реєстровим №37971. Вказане підтверджується реєстраційним посвідченням серії [NUMBER]. У квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], брат позивача, який у ній не проживає, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, м. Сургут Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області ще у 2007 році. 09 вересня 2016 року відповідач отримав громадянство Російської Федерації (паспорт [NUMBER], виданий Відділом УФМС Росії по Ханти-Мансійському автономному округу - Югри Тюменської області Російської Федерації). З цього часу відповідач вказаною квартирою не користується, участі у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних платежів не приймає. Проте у позасудовому порядку знятися з реєстрації місця проживання не може через відсутність паспорта громадянина України, внаслідок чого позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та обмежений у праві розпорядження квартирою. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року. Враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, надавши суду відповідну заяву, суд приходить до висновку щодо зобов'язання управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя, Запорізької області, повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № П1244ОК від 28.12. 2018 року. Таким чином грошова сума у розмірі 352,40 грн. підлягає повернення позивачеві управлінням Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя, Запорізької області, відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved