Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

29 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що з 15.06.2016 року по 02.09.2016 року на підставі раніше поданої заяви відповідач перебувала на обліку позивача як безробітна особа та отримувала допомогу по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та наказу Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 року «Про затвердження порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності». Оскільки при постановці на облік відповідач повідомила та подала відповідну заяву про те, що у трудових відносинах ніколи не перебувала та не має страхового стажу їй було призначено допомогу по безробіттю з 22.06.2016 року як застрахованій особі у мінімальному розмірі строком на 180 календарних днів. Однак за актом Березнегуватського районного центру зайнятості від 10.11.2016 року № 163 відповідач з 03.06.2011 року по 30.06.2011 року перебувала у трудових відносинах з ПСП «[PERSON] [PERSON]» та звільнилася за власним бажанням, а тому мала право на допомогу по безробіттю лише з 91 календарного дня перебування на обліку в Центральному РЦЗ як особа що звільнена з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин. Посилаючись на те, що відповідачка при реєстрації Центральному РЦЗ надала недостовірні дані, не повідомила про наявність трудового та страхового стажу, тобто про обставину яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю та надання соціальних послуг, позивач просив суд зобовязати її повернути виплачену допомогу по безробіттю за період з 22.06.2016 року по 20.07.2016 року в сумі 250 грн. 36 грн. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання не з'явився, до суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. За частиною 2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не зявився в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно частини 1\~статті 2 Закону України «Про зайнятість населення»\~безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. За ч.2 ст.6 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно технічних і вищих навчальних закладах, звільнилась із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. За ч.2,4 ст.22 вказаного вище Закону такі особи мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі тривалість виплати якої складає 180 календарних днів. З матеріалів справи убачається, що 15.06.2016 року відповідачка звернулась до Центрального районного центру зайнятості м.Миколаєва із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю до її працевлаштування, відповідно до\~Законів України «Про зайнятість населення»\~та «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198, на підставі якої позивачем їй було надано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, при цьому у заяві відповідачка зазначила що у трудових відносинах не перебуває ( а.с.13). Однак згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" №163 від 10.11.2016 року позивачем було встановлено, що відповідач у період з 03.06.2011 року по 30.06.2011 року\~\~\~працювала у ПСП «[PERSON] агро» на посаді обліковця та була звільнена із займаної посади за ст.38 КЗпП за власним бажанням що підтверджується копіями наказів про прийняття та звільнення з посади (а.с.7-10). Згідно ч.4 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю особам, які звільнились з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, а її виплата починається з 91календарного дня. У зв'язку з цим, 02 вересня 2016 року директором Центрального РЦЗ було винесено наказ № НТ 160902 про припинення обліку відповідача та повернення коштів у сумі 250 грн. 36 коп. безпідставно виплачених як допомога по безробіттю відповідачу, внаслідок повідомлення нею недостовірних даних, за період перебування її на обліку позивача з 15.06.2016 року по 02.09.2016 року (а.с.11). Про що відповідачу 09 грудня 2016 року було направлено письмове повідомлення за № 07-4173, яке добровільно не виконано по теперішній час (а.с.14). Згідно частини 3\~статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, неповідомлення відповідачкою при реєстрації у позивача про наявність у неї трудового та страхового стажу є тією є обставиною, що впливає на умови та порядок виплати їй допомоги по безробіттю, та свідчить про невиконання нею своїх обов'язків що відповідно до частини третьої\~статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Таким чином, позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved