Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

19.02.2019 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 14.09.2012 р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. З 2019 р. шлюб фактично розпався і сторони почали проживати окремо. Вона звернулась до відповідача з пропозицією добровільно поділити майно, яке було придбано у шлюбі, а саме автомобіль «Lexus» GS 350, 2007 року випуску, об`єм двигуна 3,5 л, седан чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який було придбано ними в листопаді 2018 р. за спільні кошти. [PERSON] відмовився в добровільному порядку поділити спільне нажите майно та надати договір-купівлі продажу транспортного засобу. З метою уникнення поділу автомобіля, після того, як вони стали проживати окремо та шлюб фактично розпався, відповідач 21.02.2019 р. перереєстрував належний їм автомобіль на його родичку [PERSON] Відповідно до експертного висновку ТОВ «Брок сервіс плюс» станом на 21.02.2019 р. середня ринкова вартість автомобіля «Lexus» GS 350, 2007 року випуску, об`єм двигуна 3,5 л, становить 351 000 грн. За позовом, посилаючись на ст.ст.36, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, позивач просить поділити спільне майно подружжя, стягнувши з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля «Lexus» GS 350, 2007 року випуску, об`єм двигуна 3,5 л, реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 175 500 грн. Ухвалою судді від 07.03.2019 р. відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 17.04.2019 р. 17.04.2019 р. розгляд справи було відкладено на 27.05.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач до суду не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву (а.с.45-47). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представник позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 14.09.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Згідно довідки з Регіонального сервісного центру в Запорізькій області № 31/8-1359 від 19.03.2019 р., на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2018 р. право власності на транспортний засіб «Lexus» GS 350, 2007 року випуску, об`єм двигуна 3,5 л, седан чорного кольору з реєстраційним номером [NUMBER] (перереєстрація 10.11.2018 р. - [NUMBER]), було зареєстровано за [PERSON] 21.09.2019 р. право власності на згаданий транспортний засіб набула [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с.41-42). Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст.63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї. В наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був набутий сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості автомобіля та така вимога узгоджується з положеннями ч.4 ст.71 СК України, ч.3 ст.370 та ч.2 ст.364 ЦК України. В підтвердження вартості спірного автомобіля позивачем [PERSON] надано експертний висновок про оцінку майна - колісного транспортного засобу - автомобіль легковий марки «Lexus» GS 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , складений ТОВ «Брок Сервіс Плюс» (а.с.19-30), згідно якого визначено середню ринкову вартість згаданого колісного транспортного засобу станом на 21.02.2019 р. в розмірі 351 000 грн. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (ч.1, п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). На спростування наданих позивачем відомостей щодо вартості спірного автомобіля, відповідач надав довідку про внесення інформації зі звіту про оцінку вартості КТЗ, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , згідно якого вартість КТЗ «Lexus» GS 350, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 21.02.2019 р. складає 29879 грн. (а.с.49). Оцінюючи докази, надані сторонами в обгрунтування їх доводів щодо вартості спірного автомобіля, у відповідності з положеннями ст.12, 80 ЦПК України, суд приймає до уваги висновок, наданий позивачем, який за своїм змістом є більш обгрунтованим та змістовним, оскільки містить, окрім іншого, опис процесу оцінки, методичні підходи та методи оцінки, що дає суду підстави вважати його більш об`єктивним. Виходячи з положень ст.133 ч.1 та ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1755 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved