Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

26 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Просили визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Юрія Гагаріна, 8 (вісім) в селі Остапівка Миргородського району Полтавської області, що в цілому складається з житлового будинку А-1, погребу Г, прибудови а, прибудови до літньої кухні б, літньої кухні Б, сараю В, сараю - прибудови Д, гаражів Е, Ж, убиральні З, воріт №1, огорожі №2 та трубопроводів №3, №4, після смерті, 30 квітня 2018 року [PERSON]. Мотивуючи позовні вимоги, тим що 30 квітня 2018 року помер її чоловік [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Ю. Гагаріна № 8 в с. Остапівка Миргородського району Полтавської області. В установленому законом порядку вона прийняла спадщину, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем та була зареєстрована з ним за однією адресою. Нотаріусом їй було розяснено, що для оформлення права на спадщину на будинок шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату необхідно подати правовстановлюючі документи та витяг з Реєстру прав власності. Як зясувалося при підготовці документів для оформлення спадщини, правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 04 грудня 2018 року право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в с. Остапівка Миргородського району Полтавської області не зареєстроване, загальна вартість його згідно оцінки складає 131868 грн. Постановою від 08 листопада 2018 року [PERSON], приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Згідно витягів з погосподарських книг № \~ \~ \~ \~1 с. Остапівка [PERSON] сільської ради Миргородського району за 1996-2002 та 2016-2020 роки в господарстві в с. Остапівка вул. Ю. Гагаріна, 8 проживав і був зазначений головою домогосподарства саме [PERSON]. Таким чином спадкодавцю за життя правомірно належало домоволодіння. Отримати правовстановлюючі документи вона не може у звязку з тим, що цивільна правоздатність особи, на імя якої повинен видаватися документ, припинилася в момент її смерті згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України. Згідно технічного паспорта від 04 грудня 2018 року зазначений садибний (індивідуальний) житловий будинок складається з житлового будинку А-1 (1981 року побудови), погреба Г, прибудови а, прибудови до літньої кухні б, літньої кухні Б, сараю В, сараю-прибудов и Д, гаражів Е, Ж, убиральні З, воріт № 1, огорожі № 2 та трубопроводів № № 3,4, загальною вартістю 131868 грн. Оскільки свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно на померлу особу не видається, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 29 грудня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 24,25). Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявилася. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала (а.с. 61). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району в підготовче засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Проти позовних вимог [PERSON] не заперечував ( а.с. 62). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. 30 квітня 2018 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 373445 від 02.05.2018 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно померлого, у тому числі на будинковолодіння по вулиці Юрія Гагаріна, 8 (вісім) в селі Остапівка Миргородського району Полтавської області. Спадкоємцем після смерті по закону є позивач по справі, його дружина: [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КЕ №344394 віл 16.06.1979 року (а.с. 10). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 04 грудня 2018 року право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в с. Остапівка вул. Гагаріна, 8, Миргородського району Полтавської області не зареєстроване (а.с. 11). Відповідно до технічного паспорта від 04 грудня 2018 року зазначений садибний (індивідуальний) житловий будинок складається з житлового будинку А-1 (1981 року побудови), погреба Г, прибудови а, прибудови до літньої кухні б, літньої кухні Б, сараю В, сараю-прибудов и Д, гаражів Е, Ж, убиральні З, воріт № 1, огорожі № 2 та трубопроводів № № 3,4, загальною вартістю 131868 грн. (а.с.15-19). Згідно з виписками з погосподарських книг № \~ \~ \~ \~1 с. Остапівка Миргородського району [PERSON] сільської ради Миргородського району за 1996-2002 та 2016-2020 роки в господарстві в с. Остапівка вул. Ю. Гагаріна, 8 зазначений головою домогосподарства [PERSON] (а.с.13,14). 08 листопада 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON], із заявою про прийняття спадщини по закону. Постановою від 08 листопада 2018 року приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Остапівка, вул. Ю. Гагаріна, 8, Миргородського району, Полтавської області, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується копією вищезазначеної постанови (а.с.12). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Ю. Гагаріна, 8 в с. Остапівка, Миргородського району, Полтавської області. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1996-2002 та 2016-2020 роки, згідно яких житловий будинок належить [PERSON], як члену господарства, записаного першим (а.с.13,14). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у звязку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме сільська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02 червня 1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування* міни, купівлі-продажу. пожиттєвого утримування, спадкування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарським спорудами та будівлями підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлому чоловіку [PERSON], вчинила дії по прийняттю спадщини, тому вона набула право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на житловий будинок померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved