Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

17.11.2014 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом на 2/3 та 1/3 частини цієї квартири. Разом з позивачем в спірній квартирі зареєстрований відповідач, який був зареєстрований в ній у 2005 році тіткою позивача - [PERSON] на прохання відповідача, яка на той час була співвласником цієї квартири та від якої після її смерті позивач успадкувала належну їй частку квартири. Відповідач ні до моменту реєстрації, ні після неї, жодного разу в спірній квартирі не з'являвся, ніколи не проживав у ній та ніякої участі в утриманні житла не приймав, його особистих речей в спірній квартирі ніколи не було. Відповідач не є членом сім'ї позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала та додатково пояснила, що є власником спірної квартири, відповідач через знайомих попросив тітку [PERSON] тимчасово його зареєструвати в даній квартирі, тітка з ним поспілкувалась та зареєструвала. Позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг у зв'язку з реєстрацією відповідача в її квартирі, крім того, на адресу квартири відповідачу надсилають листи з банку з вимогами сплати заборгованості, 5 разів приходили представники банку та погрожували конфіскувати майно. В квартирі позивача на даний час проживають її син та невістка. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за місцем реєстрації, про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. ст. 405 ЦК України, згідно частини другої якої член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 09 червня 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], за реєстровим № 163 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2009р., посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 6). Згідно реєстраційного напису на правовстановлювальному документі, 09 червня 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], за реєстровим № 163 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2009р., посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 7). Згідно довідки форми № 3, виданої Житловою ремонто-експлуатаційною організацією №411 від 14.11.2014р., за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - фізична особа з 2007р.(а.с. 8). Як убачається з довідки відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 21.11.2014р., відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно довідки №426 форми № 3, виданої Житловою ремонто-експлуатаційною організацією №411 від 05.02.2015р., за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - фізична особа (а.с. 25 ). Згідно наданого позивачем акту про здійснення візиту до боржника [PERSON] № 11245767 від 19.01.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Консалтинг", 16.01.2015р. здійснювався візит за адресою: [ADDRESS], з метою встановлення особистого контакту, підтвердження даних [PERSON] під час укладення Договору, оцінки реального фінансового та майнового стану боржника, пошук шляхів врегулювання питань щодо заборгованості в досудовому порядку, на момент виїзду - 16.01.2015р. боржник був відсутній за вказаною адресою (а.с. 26). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що в квартирі [ADDRESS] постійно проживає її мама, свідок приходить до неї через день, з 1975 року в спірній квартирі проживала сім'я [PERSON], приблизно в 2007-2008 роках померла власниця квартири, а влітку померла [PERSON], її донька, після чого в спірній квартирі залишилась позивач та її син [PERSON], останні три роки в ній проживає [PERSON] до нього приходять його друзі, спірній квартирі [NUMBER] свідок останній раз була влітку 2014р., за півроку приблизно шість разів, в квартирі чоловіків, крім сина позивача [PERSON] - ніколи не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає в квартирі [ADDRESS] позивач в спірній квартирі проживала з 1998 року, разом з тіткою [PERSON] та її донькою, потім в ній почали проживати [PERSON] та його дівчина [PERSON], інших чоловіків які б проживали в даній квартирі не бачила жодного разу. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт того, що відповідач [PERSON] не проживав у квартирі [ADDRESS], що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач не є членом сім'ї позивача. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved