Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.1991 року зареєстрували шлюб, під час якого у них народилися четверо дітей, які на даний час є повнолітніми. У них з відповідачкою різні характери та погляди на життя, в тому числі і на сімейні відносини. Між сторонами зникло почуття любові, взаємоповаги та підтримки. Близько двох років сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. На даний час у них з відповідачем не має спільних інтересів, кожен із них живе своїм життям. У зв`язку з викладеним позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить шлюб між сторонами розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, направив суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи у його відсутності. Просив розірвати шлюбу між ним та відповідачкою, заперечив можливість будь-якого примирення. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про визнання позову та про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що примирення між нею та позивачем вже є неможливим. Кожен із них живе своїм життя. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.10.1991 року у відділі загсу Яремчанського МВК Івано-Франківської області, актовий запис № 57. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім`єю не проживають протягом двох років, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved