Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якої зазначив, що 29 липня 2015 року він був прийнятий до відокремленого підрозділу «Шахта Новодружеська» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», де займав посаду електрослюсара підземного 5 розряду з повним робочим днем під землею. Згідно з розпорядженням керівництва підприємства 03 січня 2017 року, позивач був звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗоТ України. На час звільнення у ПАТ «Лисичанськвугілля» була заборгованість з заробітної плати перд позивачем за період грудня 2015, травня грудня 2016 року, квітень 2017 року, яка складала 5747 грн. 86 коп. На цей час заборгованість не виплачена. Вказує, що відповідно до довідки №91 від 19.05.2017 року, його сереньоденна заробітна плата складає 323,56 грн. Станом на 01.06.2017 року час затримки розрахунку складає 103 дні. Враховучи вказані обставини, сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 01.06.2017 року складає 33326 грн. 68 коп. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з часу звільнення і по день винесення рішення та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. Позивач [PERSON]\~ в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, в своїх письмових запереченнях зазначила та пояснила в судовому засіданні, що, не оспорюючи факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, факту наявності заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем на час звільнення і на цей час в розмірі 2165,14 грн, про що надала відповідну довідку, вважає, що між сторонами виник трудовий спір, для якого ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено тримісячний строк звернення до суду, який позивач пропустив без поважних причин, звернувшись до суду лише чере пять місяців з моменту звільнення, у звязку з чим просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначила, що оспорює розмір середньоденної заробітної плати позивача, оскільки сума 323,56 грн. була зазначена з урахуванням обовязкових податків (ПДФО, військовий збір), а після їх утримання розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 260,47 грн., про що надала відповідну довідку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії АД № 030820, на підставі наказу № 2К [PERSON] звільнений з посади електрослюсаря підземного пятого розряду ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням /а.с.6-9/. Згідно з довідкою № 69 від 05.05.2017 року, виданою ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля», заборгованість з виплати [PERSON] заробітної плати за грудень 2015 року складає 1184,72 грн., травень 2016 року 108 грн, червень 2016 року 744,70 грн., серпень 2016 року 749,49 грн., жовтень 2016 року 190, 37 грн., грудень 2016 року 2668,10 грн., квітень 2017 року - 102,48 грн., загальною сумою5747,86 грн./а.с.10/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля», наданою представником відповідача в судовому засіданні, заборгованість з вилати заробітної плати [PERSON] станом на 05.09.2017 року складає 2165,14 грн./а.с.46/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Новодружеськ» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 91 від 19.05.2017 року, наданою позивачем при зверненні до суду, середньоденна заробітна плата з урахування обовязкових податків [PERSON] складає 323,56 грн. /а.с.11/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Новодружеськ» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 91 від 19.05.2017 року, наданою представником відповідача в судовому засіданні, середньоденна заробітна плата з урахування обовязкових податків [PERSON] складає 323,56 грн., а після утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору середньоденна заробітна плата позивача складає 260,47 грн. /а.с.37/. Таким чином, судом з матеріалів справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 91 від 19.05.2017 року, вбачається, що заробітна плата [PERSON] за листопад 2016 року складає 6147,71 грн., відпрацьовано 19 днів, за грудень 2016 року 4853,46 грн., відпрацьовано 15 днів /а.с.11/. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом двох останніх перед звільненням місяців складає 11001,17 грн., а загальна кількість відпрацьованих днів за цей же період -\~ 34. Враховуючи вимоги п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,\~ щодо порядку обчислення середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні - для [PERSON] це 11001,17 грн. - на число відпрацьованих робочих днів (годин) - для [PERSON]А це 34 дня,- середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 323,56 грн. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON]., та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з\~ 04.01.2017 року - по день ухвалення рішення 06.09.2017 року, яка складає: - січень 2017 року 19 днів, - лютий 2017 року 20 днів, - березень 2017 року -22 днів, - квітень 2017 року 20 днів, - травень 2017 року - 19 днів, - червень 2017 року - 20 днів, - липень 2017 року - 21 день, - серпень 2017 року - 22 дня, - вересень 2017 року - 4 дня, всього 167 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 54 034,52 грн. (167 днів х 323,56 грн.). Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що при обчисленні середньоденної заробітної плати суд має виходити з розміру середньоденної заробітної плати після сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, оскільки це протирічить вимогам п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, де вказано, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Доводи представника відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду, який передбачений ч.1 ст.233 КЗпПУ, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише через пять місяців після свого звільнення, суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах ппро звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, офіційне тлумачення положення ч.1 ст.233 міститься в Рішенні Конституційного Суду №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, де вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як свідчить довідка, надана представником відповідача [PERSON] (а.с.46) та не оспорювалось нею самою в судовому засіданні, на день розгляду справи остаточного розрахунку з позивачем з виплати заборгованості з заробітної плати підприємством не здійснено, отже, строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган фактично з ним розрахувався, а не з дня звільнення, як на те посилається представник відповідача, [PERSON] пропущено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та вважає, що вони підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved