Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

20 березня 2015 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що 14 лютого 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 42. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач вказувала, що з 01 грудня 2014 року вона з відповідачем проживає окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає та участі у її вихованні не приймає, чим ухиляється від виконання батьківського обовязку щодо утримування дитини до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного позивач просила суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на її користь, [PERSON], аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з моменту подачі позову до суду та до досягнення нею повноліття, тобто до 23.07.2027 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, суду пояснив, що він не працює, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно. Вислухавши пояснення позивача , відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається із свідоцтва про одруження серії 1-КЕ № 053361, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 14.02.2009 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 42 Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 096340. З 01 грудня 2014 року сторони по справі проживають окремо, що не оспорюється сторонами. Малолітня [PERSON] перебуває на утриманні позивача. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно її не надає. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Частина 2 ст. 51 Конституції України, та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень. Зважаючи на те, що відповідач в силу ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України в обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав належних і допустимих доказів, що він в даний час не працює, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно. Крім того, інших утриманців він не має, за іншими виконавчими документами з нього стягнення не проводяться, за таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. згідно ст.79,88 ЦПК України.

Outcome: approved