Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком 13 по вул. Горнова в с. Полігон Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що йому належить житловий будинок № 13 по вул. Горнова в с. Полігон Вітовського району Миколаївської області на підставі договору дарування від 09 лютого 1996 року, посвідченого Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за № 2-103, зареєстрованого Миколаївським ММБТІ 09 серпня 1996 року за № 51. В будинку крім нього також зареєстровані його діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з його згоди. 05 лютого 2002 року він з матірю відповідачів розлучився. [PERSON] не мешкає в спірному будинку з 2002 року, [PERSON] проживав разом із ним до 2014 року. Відповідачі не проживають в будинку без поважних причин, спірним житлом не цікавляться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують, через що він змушений нести додаткові витрати з його утримання. Будь-яких перешкод у користуванні житлом відповідачам він не чинив. Йому відомо, що [PERSON] поїхав на постійне проживання до Російської Федерації, а [PERSON] поїхав на заробітки, але куди йому не відомо. З відповідачами ніяких стосунків не підтримує. Зазначив, що реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку позбавляє його, як власника, можливості користуватися своїм майном у спосіб, що відповідає його інтересам. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи судом повідомлені належним чином відповідно до вимог ч.9 ст. 74, ч.9 ст. 76 ЦПК України з розміщенням оголошення щодо розгляду даного позову. За вищевказаного, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Житловий будинок № 13 по вул. Горнова в с. Полігон Вітовського району Миколаївської області на підставі договору дарування від 09 лютого 1996 року, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області за № 2-103, зареєстрованого Миколаївським ММБТІ 09 серпня 1996 року за № 51, належить позивачу [PERSON] Мефодієвичу (а.с. 8-9). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФП №107454 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 05.02.2002 року (а.с. 16). Відповідно наданих Шевченківською сільською радою Вітовського району Миколаївської області № 306 від 03.04.2018 року відомостей та домової книги (а.с. 10-11) в даному житловому будинку зареєстровані: позивач та його сини [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). За даними актів про не проживання від 03.04.2018 року, за адресою: с. Полігон, вул. Горнова, 14 Вітовського району Миколаївської області відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає у даному житловому будинку з 2002 року, а [PERSON] не мешкає у спірному житловому будинку з лютого 2014 року (а.с. 13-14). Позивачем 29.11.2016 року було укладено шлюб з [PERSON], свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 134442 (а.с. 17). Згідно заяви [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) С.І. до суду 16.05.2018 року, саме вона отримала 28.04.2018 р. від поштальйона судові документа, адресовані відповідачам [PERSON] та [PERSON] і поставила свій підпис про їх отримання у зворотньому повідомленні, однак останні у будинку 13 по вул. Горнова в с.Полігон не мешкають. Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд визначає, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" п. 39 зазначено, що до відносин членів сімї з приводу надання права на користування житлом власника одного з членів сімї застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд враховує, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України - сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Окрім того, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинено у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачі не використовують надане їм право щодо житлового сервітуту: [PERSON] з 2002 року, а [PERSON] з 2014 року, тобто більше 3-х років, передбачених законодавством. Більш того, виникнення додаткових витрат з утримання будинку, а саме: сплати комунальних послуг за зареєстрованих у будинку відповідачів, які в свою чергу допомоги в утриманні вказаного майна не надають, має істотне значення, адже покладають на позивача, додаткові і невиправдані витрати з утримання його майна, перешкоджають йому в отриманні пільг з оплати таких послуг. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved