Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

16.11.2020 позивач звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом до відповідача, який умотивувала тим, що 03.03.2015 між нею та відповідачем- громадянином Туреччини було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29.10.2020 - розірваний. Вказує, що в період шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні. Зазначає, що тривалий час вони з відповідачем проживали на території України, а потім в Республіці Туреччина, де і зареєстрували шлюб, пізніше знову переїхали жити до України. Вказує, що після припинення шлюбних відносин, відповідач переїхав жити в місто Київ та ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання доньки, що вимусило звернутися її до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі ј частки всіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 01.12.2020 ухвалою судді Вінницького районного суду відкрито провадження даній у справі, та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України справу, вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, попередньо подала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність; у разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст.187 ЦПК, оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача; заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд даної справи. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом установлено, 03.03.2015 між сторонами зареєстрований шлюб, що підтверджується засвідченою копією письмового перекладу свідоцтва про шлюб з турецької мови на українську (а.с.6), який, зі слів позивача, розірвано на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29.10.2020. Також судом установлено, що в період шлюбу в сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою копією письмового перекладу свідоцтва про шлюб з турецької мови на українську(а.с.9). Відповідно до копії довідки №61329/36-536-93 від 01.07.2020, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України(а.с.11). Згідно копії довідок №№684, 685 686 від 27.07.2020, виданих виконкомом Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, позивач [PERSON] та донька [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають в обслуговуючому кооперативі [ADDRESS] 24.11.2014 відповідачу [PERSON] , який є громадянином Республіки Туреччини, видано посвідку на тимчасове проживання на території України за адресою : [ADDRESS] , про що свідчить копія посвідки на тимчасове проживання № TP [NUMBER] (а.с.16). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права, суд виходить з наступного. Судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати дитину, судом не встановлено. Згідно до ч.1 ст. 67 ЗУ «Про міжнародне приватне право», зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Згідно до ч.1 ст. 16 ЗУ «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України, на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що [PERSON] є громадянкою України, що вбачається з довідки Консульства України в м. Анталія від 01.07.2020 , а тому, беручи до уваги положення ст. ст. 16, 66, 67 ЗУ «Про міжнародне приватне право», дані правовідносини повинні регулюватися законодавством України. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні; позивача, яка є працездатного віку, також суд враховує матеріальне становище відповідача, який є людиною працездатного віку, а тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини, з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття . Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 16.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 840, 80 гривень. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved