Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

18 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Павлівської сільської ради, яка перебувала у власності СГАПТЗТ «Мирний». Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року № 353. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] Оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] помер [INFO] року, спадкоємцем майна є дочка - [PERSON], яка фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання, але юридично не оформила свої спадкові права. Позивачка являється спадкоємцем першої черги за законом. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном так, як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вона не може реалізувати своє право на спадщину за законом, позивачка просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла [INFO] року, тривалістю три місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача - Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання також не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, покладається на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 550 ЦК Української РСР визначено, що встановлений законом строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску поважними. Судом встановлено, що матір'ю позивачки [PERSON], [INFO], є [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Після реєстрації шлюбу 14 червня 1975 року позивачці було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року в м. Харків (а. с. 4). Зі змісту довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 11 липня 2017 року за № 356/162-17 вбачається, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарах на території Павлівської сільської ради, СГАПТЗТ «Мирний» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року № 353. Сертифікат не одержаний власником за життя на руки, оригінал зберігається у відділі (а. с. 7). З довідки, виданої виконкомом Павлівської сільської ради від 21 липня 2017 року вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року до 1996 року постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] одиноко, згодом вибула на постійне місце проживання до рідних в м. Харків. Заповіт від імені померлої на території сільської ради посвідчувався за № 167 від 09 грудня 1996 року, який не змінювався і не відмінявся. Спадкоємець по заповіту [PERSON], який помер [INFO] року (а. с. 8). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 09 грудня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 167 [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 28). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис про смерть № 10 від [INFO] року ( а.с.35). Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту письмового роз'яснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 21 липня 2017 року № 256/01-16 вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, не вдається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а. с. 9). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року, держнотконторою не заводилась, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 23). Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за нею права на спадщину. У відповідності до роз'яснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після померлої матері у зв'язку з відсутністю коштів для оформлення спадкового майна та складним сімейним становищем. Суд вважає вказані вище причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, у зв'язку з чим позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved