Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив: -- визнати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0403465 від 27.09.2000 року, виданий на підставі рішення Віньковецької райдержадміністрації № 129/2000-р від 14.08.2000 р. на ім`я [PERSON], на право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах із земель, яка перебувала у колективній власності КСП «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району; -- визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 23.01.1996 року, право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовно кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності КСП «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що його мати [PERSON], яка померла 23.01.1996 року, була членом КСП «Поділля» с. Нетечинці, якому було передано землю на підставі Державного акта на право колективної власності серії ХМ № 015. Згідно списку, доданого до Державного акта [PERSON] записана під № 193. 27.09.2000 року на її ім`я було видано сертифікат серії ХМ № 0403465 на право на земельну частку (пай) в розмірі 1,89 в умовних кадастрових гектарах. Після смерті [PERSON] на вказану земельну ділянку відкрилась спадщина, яку прийняв позивач за законом син [PERSON], вступивши в оперативне управління майном. Однак при зверненні до Віньковецької державної нотаріальної контори, [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, через те, що сертифікат ХМ № 0403465 видано після смерті [PERSON] З метою захисту своїх спадкових прав позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. Пояснив, що його рідний батько [PERSON] загинув на війні, мати вийшла заміж за іншого чоловіка, тому він постійно проживав у сім`ї свого діда [PERSON] Однак коли мати занедужала, то в останні роки її життя він перейшов жити до неї у будинок, обходив її, похоронив, потім здійснював догляд за домогосподарством, обробляв город. Про те, що в матері був сертифікат на право на земельну частку (пай) він дізнався пізніше, потім звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва, проте йому було відмовлено. У судове засідання 03.04.2017 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились, у звязку з чим справа розглянута згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги, викладені в позові підтримав, справу просив розглянути за його відсутності. Представник відповідача, Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] надала суду письмову заяву, у якій проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала, та просила справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи, Віньковецкої районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання в суд не з`явився. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 23.01.1996 року у с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області померла мати позивача [PERSON], яка була власником земельної частки (паю), розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Поділля» на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, після чого на вказане майно відкрилась спадщина. 27.09.2000 року, після смерті [PERSON], на її імя Віньковецькою райдержадміністрацією видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0403465. Син померлої [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки вступив в оперативне управління майном. Інших спадкоємців немає. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть спадкодавиці [PERSON] серії І-БВ № 019465; копією паспорта позивача; копією свідоцтва про народження І-БВ № 259887, із якого слідує, що матір`ю [PERSON] є [PERSON]; копією актового запису про шлюб № 9 від 1947 року, із якого слідує, що [PERSON] одружився із [PERSON], і прізвище дружини після одруження «Афанасєва»; копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0403465, виданого 27.09.2000 року на підставі рішення Віньковецької районної державної адміністрації № 129/2000р. від 14.08.2000 року на імя [PERSON], згідно якого остання має право на земельну частку розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах; копією Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Поділля» серії ХМ № 015 від 29.05.1993 року із Додатком № 1, де серед списку громадян під № 193 значиться [PERSON]; довідками Нетечинецької сільської ради № 819, № 820 від 25.07.2016 року, із яких слідує, що на день смерті [PERSON], зареєстрованої та проживаючої в [INFO], 9, яка померла 23.01.1996 року, разом із нею проживав син [PERSON], який вступив в оперативне управління спадковим майном. Згідно виписки із погосподарських книг Нетечинецької сільської ради за 1947-1949 роки, 1958-1960 роки, 1961-1963 роки, 1964-1966 роки, 1967-1969 роки, 1971-1973 роки, [PERSON], [INFO], проживає у с. Нетечинці. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. ст. 524, 529 ЦК України (1963 року), який діяв на момент виникнення даних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу , спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 08.06.2016 року, державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0403465, у звязку з тим, що вказаний сертифікат був виданий Віньковецькою райдержадмінстрацією 27.09.2000 року на ім`я [PERSON], яка померла 23.01.1996 року, тобто після її смерті. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З наведених підстав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0403465 від 27.09.2000 року, що виданий на підставі рішення Віньковецької РДА № 129/2000 р від 14.08.2000 року слід визнати недійсним у звязку з тим, що він виданий після смерті спадкодавиці [PERSON] Із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", слідує, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем майна померлої матері [PERSON], та зокрема права на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області, спадщину прийняв, а тому має право на успадкування вказаного майна. Визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Враховуючи, що позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, він підлягає задоволенню.

Outcome: approved