Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], припинити право спільної сумісної власності відповідача на вказану квартиру, визнати право власності відповідача на нежитлову будівлю, телятник, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], припинити її право спільної сумісної власності на вказану нежитлову будівлю та стягнути з неї на користь відповідача в рахунок вартості 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] грошову компенсацію в сумі 37 102 грн. 25 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23 листопада 1991 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. З 2009 року між сторонами фактично припинилися шлюбні відносини і з вказаного часу відповідач не проживає з сім'єю. З 2011 року відповідачем офіційно було змінено місце проживання. Починаючи з 2009 року і по даний час відповідач не бере участі у вихованні, утриманні та забезпеченні дітей, діти проживають разом з нею і фактично перебувають на її утриманні. У 2012 році вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів із [PERSON], і рішенням суду було зобов'язано відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Попри це відповідач не бере ніякої участі в утриманні та забезпеченні дітей, не виплачує аліментів та не виконує рішення суду. Вона разом з дітьми проживає у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира зареєстрована за відповідачем, проте придбана за час шлюбу за спільні кошти сторін, а тому являється спільною сумісною власністю. Також спільною сумісною власністю сторін є нежитлова будівля, телятник, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на даний об'єкт нерухомого майна виникло у відповідача 30 червня 2006 року, тобто під час перебування у шлюбі, право власності на даний об'єкт відповідач отримав шляхом купівлі майнових сертифікатів колективного підприємства "Колос", в подальшому компетентними державними органами було оформлено право власності за відповідачем. Купівля сертифікатів, які стали підставою для оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна відбувалася під час перебування у шлюбі та за спільні сімейні кошти, а саме тому даний об'єкт слід включити до спільної власності подружжя та провести розподіл. Враховуючи наявність таких істотних обставин як проживання дітей з нею, несплату аліментів та відсутність допомоги у забезпеченні дітей зі сторони відповідача, вона просить суд відступити від засад рівності при розподілі нерухомого майна. Провести розподіл спільної сумісної власності подружжя позивач просить наступним чином: за відповідачем визнати право власності на майно, вартість якого еквівалентна його частки у спільному майні, тобто, відступити від засад рівності та визнати за відповідачем право власності на 1/4 всього майна, що в грошовому еквіваленті становитиме 128 399,25 грн.; за нею визнати право власності на майно, вартість якого еквівалентна розміру її частки у спільному майні, тобто, відступити від засад рівності та визнати за нею право власності на 3/4 усього майна, що в грошовому еквіваленті становитиме 385 197,75 грн. За відповідачем визнати право власності на нежитлове приміщення, за нею - право власності на квартиру, а замість частки у квартирі розміром еквівалентному 37 084,75 грн. присудити на користь відповідача компенсацію у такому ж розмірі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 08 травня 2018 року подав до суду заяву про визнання позову, в якій вказав, що не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи просить провести за його відсутності. Наслідки визнання позовних вимог йому відомі та зрозумілі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року, постановленою в порядку ч.4,5 ст.209 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали), до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився жодного разу, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується інформацією ПАТ «Укрпошта» про вручення судової повістки [PERSON] 02 травня 2018 року особисто. Про причини неприбуття суд не повідомляв. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд вважає, що позовну заяву належить задовольнити, зважаючи на таке. Як встановлено, позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 23 листопада 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданим Відділом ЗАГС Березнівського райвиконкому Рівненської області 23 листопада 1991 року (а.с.53). В період сумісного проживання у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом ЗАГС м. Рівне 31 серпня 1993 року (а.с.52); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 18 грудня 2001 року (а.с.51). Під час перебування у шлюбі 22 грудня 1995 року відповідачем за договором купівлі-продажу квартири було придбано квартиру №[ADDRESS] (а.с.90). Також за час перебування у шлюбі відповідачем було придбано ряд нерухомого майна, зокрема нежитлову будівля, телятник, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 червня 2006 року (а.с.133), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №104577805 від 21 листопада 2017 року (а.с.163-173). Таким чином за час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно, перелік та вартість якого визнано сторонами та не оспорюється, що складається з: квартири №[ADDRESS], вартістю 422 300 грн.; нежитлової будівлі, телятник, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 91 297 грн. Стосовно обставин поведінки відповідача щодо утримання сім'ї під час шлюбу суд зазначає наступне. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного державним виконавцем Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 04 серпня 2017 року №45730 судом встановлено, що заборгованість по виконанню виконавчого листа Березнівського районного суду Рівненської області №1701/804/12, виданого 11 квітня 2013 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2 500 грн. щомісячно починаючи з 15 березня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, виконавчого листа Березнівського районного суду Рівненської області №1701/804/12, виданого 11 квітня 2013 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2 500 грн. щомісячно починаючи з 15 березня 2012 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років, за період з 15 березня 2012 року по 31 липня 2017 року становить 308 473 грн. 34 коп. В судовому засіданні представник позивача, який є сином сторін, пояснив суду, що відповідач тривалий час не проживає з сім'єю, не дбає про її матеріальне забезпечення, стягнуті за рішенням суду аліменти не сплачує, він та брат проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], і перебувають на її утриманні. Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловіка не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до положень встановлених ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи те, що нерухоме майно, яке є предметом позову, набуте сторонами під час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, суд приходить до висновку, що це майно підлягає поділу між сторонами. Проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини, суд вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя при поділі спірного нерухомого майна, оскільки відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, ухиляється від участі в утриманні дітей, має заборгованість по аліментам. При цьому будь-яких поважних причин не утримувати сім'ю, як то навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо, у відповідача не було і таких обставин під час судового розгляду не встановлено. Таким чином, існують достатні правові підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя під час поділу спільного майна. Суд також враховує, що діти сторін, зокрема неповнолітній [PERSON], наразі перебувають на утриманні позивача, отже відступаючи від засад поділу спільного майна подружжя суд захищає також і їх законні інтереси. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.70 СК України слід збільшити розмір частки позивача у об'єктах права спільної сумісної власності подружжя, із 1/2 до 3/4 частин. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як слідує зі звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна ПП «Оцінка», вартість квартири №[ADDRESS] станом на 12 червня 2017 року склала 422 300 грн. 00 коп. (а.с.28-42). Як слідує зі звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна ПП «Оцінка», вартість нежитлової будівлі, телятника, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 27 листопада 2017 року становить 91 297 грн. 00 коп. (а.с.105-144). Таким чином, оскільки, позивач, звертаючись з вимогою про визнання за нею права власності на квартиру №[ADDRESS], виконала свій обов'язок, передбачений статтею 365 ЦК України, та внесла на депозитний рахунок суду суму компенсацію за більшу від ідеальної частки майна в розмірі 37 102 грн. 25 коп. (422 300 грн./4-91 297 грн./4х3=37 102,25 грн.), і враховуючи визнання позову зі сторони відповідача в повному обсязі, суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності [PERSON] на спірну квартиру, припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] на це майно. При цьому за відповідачем слід визнати право власності на нежитлову будівлю, телятник, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності на дане майно [PERSON] Як вказано вище, в процесі розгляду справи між подружжям [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя суд залучив до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], оскільки судом було встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2009 року в справі №2-6872 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було накладено арешт на майно [PERSON], в подальшому на виконання заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2011 року та виконавчого листа арешт майна було здійснено відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції. Однак [PERSON] пояснення щодо позову, в яких третя особа викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову, не подав, в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача просив судові витрати покласти на позивача, відтак суд не здійснює розподілу судових витрат.

Outcome: approved