Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

19.06.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування свої вимог позивач вказав, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач є колишнім чоловіком його доньки, зареєстрований за вказаною адресою, але після припинення сімейних відносин, відповідач не проживає у будинку з травня 2017 року, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направивши через свого представника заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , який належить йому на підставі нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 23.12.1969 р. Вказаний документ відповідно до п. 14 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 р. Міністерством комунального господарства УРСР, на момент закінчення будівництва був підставою для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (а.с.12-13). На підставі вказаного договору цей будинок було зареєстровано за [PERSON] на праві власності Корсунь-Шевченківським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується штампом БТІ на договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. У вказаний будинок в 2017 року позивачем був вселений в якості члена сім`ї чоловік його доньки [PERSON] відповідач по справі [PERSON] , з яким вона проживала без реєстрації шлюбу. Місце проживання відповідача було зареєстровано у будинку позивача з 27 березня 2017 року по даний час, що підтверджується даними будинкової книги на будинок [ADDRESS] (а.с.14-19). В зв`язку із припиненням сімейних відносин із донькою позивача, відповідач 12 травня 2017 року році в добровільному порядку виселився з будинку [ADDRESS] , з того часу за вказаною адресою не проживає. Вищевикладені обставини підтверджуються комісійним актом, складеним 05 червня 2019 року головою вуличного комітету [PERSON] , депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради Антонюком Р.І., секретарем вуличного комітету Щербак Н.В., згідно якого [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 27 березня 2017 року, але не проживає в цьому будинку постійно з 12 травня 2017 року по даний час, будь-якого майна, речей вказаної особи у будинку не виявлено (а.с.20). Жодних інших домовленостей між відповідачем та позивачем щодо користування спірним будинком не встановлено. Відповідно до ст.41, 55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391ЦКУкраїни передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до приписів ч.2.ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що відповідач у строк понад один рік без поважних причин відсутній у житлі позивача, приймаючи до уваги, що інших домовленостей між сторонами немає, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до повного задоволення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивача. За клопотанням позивача судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем.

Outcome: approved