Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявоюдо [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла рідна мати позивача [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита за заявою [PERSON] , якою в установленому законом порядку подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом згідно зі ст.ст.1241, 1261 ЦК України. 16 червня 2020 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з наступних причини. Спадкова справа після померлої [PERSON] відкривалася за заявою інших спадкоємців. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживав, не надав правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна. За цих підстав, свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом не може бути видано. Пропуск строку прийняття спадщини позивач обґрунтовує наступним. Позивач розумів про необхідність прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері, однак в строк прийняття спадщини відбував покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№55») з 11.12.2014 по 22.06.2018 за вироком Токмацького районного суду запорізької області від 28.04.2015. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнавши його пропущеним за поважних причин. Позивач та його представник на розгляд справи в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду адвокатом Курдюковою О.С. надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримає та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позов не надано. Суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявоюдо Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області Коваленка П.Л. від 14.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою витребувано з Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області інформацію щодо відкриття спадкової справи післяпомерлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 07.10.2020 замінено первісного відповідача Остриківську сільську раду Токмацького району Запорізької області на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 03.11.2020 закрито підготовче провадження по справі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2020. Родинні відносини позивача [PERSON] з померлою [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача [NUMBER] від 16.04.2020. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все її майно, у тому числі право на земельну ділянку за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0095340 від 11.02.2000. Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита за заявою [PERSON] , якою в установленому законом порядку подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом згідно зі ст.ст.1241, 1261 ЦК України, що підтверджується копією спадкової справи №250/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 16 червня 2020 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з наступних причини. Спадкова справа після померлої [PERSON] відкривалася за заявою інших спадкоємців. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживав, не надав правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна. За цих підстав, свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом не може бути видано. Свою відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії нотаріус виклала в Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 червня 2020 року №280/02-31. Пропуск строку прийняття спадщини позивач обґрунтовує наступним. Позивач розумів про необхідність прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері, однак в строк прийняття спадщини відбував покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№55») з 11.12.2014 по 22.06.2018 за вироком Токмацького районного суду запорізької області від 28.04.2015. Таким чином, судом встановлено, що у визначений законом шестимісячний строк позивач не подав заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини, зі спадкодавцем за місцем проживання не проживав, у зв`язку із чим не може оформити належним чином свої спадкові права. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова Пленуму) дав відповідні роз`яснення. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, відбування покарання позивачем в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55») в період з 11.12.2014 по 22.06.2018 становило об`єктивні та непереборні труднощі для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд також врахував при прийняті рішення, що позивач являється спадкоємцем першої черги, відсутність заперечень проти задоволення позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України особа, яка пропустила строк для прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.95 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в три місяці. Висновки суду: Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене слідує, що положення закону стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved