Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

22.10.2020 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, за змістом якої просить: визнати за позивачем право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] , а саме ѕ частини - в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] , ј частини - в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Після його смерті спадщину прийняла [PERSON] дружина спадкодавця (мати позивача), яка мала обов`язкову частку у спадщині та позивач. [PERSON] (брат позивача) син спадкодавця помер [INFO] . До складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай) по КСП «Огульчанське», оскільки батько позивача працював у вказаному колгоспі з 20.01.1981 року по 28.09.1996 року, а державний акт серії ХР-06-00-000660 на право колективної власності по КСП «Огульчанське» виданий 19.02.1996 року. Вказані обставини, на думку представника, свідчать про набуття батьком позивача права на земельну частку (пай), проте сертифікат він не отримував. Враховуючи, що в період видачі державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Огульчанське» в колгоспі працював і син спадкодавця [PERSON] (брат позивача), при видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) допущено помилку і такий сертифікат отримав лише син спадкодавця [PERSON] (брат позивача). Після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину прийняла позивач, але станом на 18.08.2020 року не може оформити спадкові права через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я батька позивача [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 26.10.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Веретельник А.О. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ради. Повідомив, що сільська рада не заперечує проти ухвалення рішення згідно чинного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов, суд враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19.01.1985 року Огульцівською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис №2. Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015527823 від 26.06.2015 року, позивач 25.10.2003 року уклала шлюб із [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] та зареєстровано Огульцівською сільською радою Валківського району Харківської області відповідний актовий запис №04. Відділом РАЦС Валківського РУЮ Харківської області 13.11.2009 року на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 10.08.2009 року у справі №2-416 зареєстровано актовий запис №92 про розірвання шлюбу, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.09.2010 року Огульцівською сільською радою Валківського району Харківської області, 25.09.2010 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] , актовий запис №02. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.06.2015 року виконавчим комітетом Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, актовий запис №10. Згідно інформації Валківської ДНК №802/02.14 від 18.08.2020 року, спадкова справа № 128/2015 рік щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (батька позивача) відкрита Валківською ДНК 26.06.2015 року на підставі заяви про прийняття спадщини, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №348, яку подала донька спадкодавця спадкоємець за заповітом [PERSON] . Дружина спадкодавця [PERSON] 12.12.2015 року подала заяву про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №664. Син спадкодавця [PERSON] (брат позивача) помер [INFO] . Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори станом на 18.08.2020 року не надходили. За життя [PERSON] (батько позивача) на ім`я доньки [PERSON] склав заповіт, посвідчений 09.09.2014 року Огульцівською сільською радою Валківського району Харківської області, реєстровий №178, який згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40790905 від 26.06.2015 року на день смерті заповідача є чинним, не змінений і не скасований. Непрацездатна за віком дружина спадкодавця [PERSON] у відповідності до ст.1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку. Спадщину за життя прийняла, але не оформила свої спадкові права та померла [INFO] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.09.2019 року виконавчим комітетом Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, актовий запис №21. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57946964 від 17.10.2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] . Валківською ДНК відкрита спадкова справа №64909309 у спадковому реєстрі, №127/2019 рік у нотаріуса В інформації, наданій Міжрайонним управлінням у Валківському та Коломацькому районах ГУ Держгеокадастру у Харківській області №29-20-0.23,141-120/121-20 від 18.03.2020 року зазначено, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською РДА, ПСП «Огульчанське» на ім`я [PERSON] (батька позивача) сертифікат на право на земельну частку (пай) не зареєстровано. В Книгах записів реєстрації державних актів відсутній запис про реєстрацію за [PERSON] (батьком позивача) Державного акта на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області. В архівній довідці архівного відділу Валківської РДА №01-35/14 від 05.07.2019 року вказано, що колгосп ім. Калініна з центральною садибою в с.Огульці Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області створений шляхом об`єднання колгоспів ім. Леніна, ім. Калініна, «Червоний партизан» с. Огульці (Протокол № 7 загальних зборів колгоспників від 12.06.1950 року). Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу ім. Калініна с. Огульці Валківського району Харківської області (Протокол №1 від 18.02.1993 року) колгосп перетворений в Колективне сільськогосподарське підприємство без зміни предмету діяльності та форми власності, якому присвоєна назва «Огульчанське», тобто є правонаступником колгоспу ім. Калініна. Рішенням загальних зборів уповноважених членів підприємства на базі КСП створене Приватне сільськогосподарське підприємство «Огульчанське» (Протокол №2 від 19.02.2000 року), якому передане майно КСП «Огульчанське». Протоколом №1 загальних зборів членів колгоспу ім. Калініна від 20.01.1981 року затверджено рішення правління колгоспу про вступ до колгоспу [PERSON] . 19.02.1996 року за КСП «Огульчанське» зареєстровано державний акт на право колективної власності на землю серії ХР №06-00-000660 у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №96, відповідно до якого передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва 2965,7 га землі. Серед громадян-членів КСП «Огульчанське», включених до додатку до державного акту на право колективної власності на землю під №301 значиться [PERSON] . Протоколом №9 засідання правління Огульчанського КСП від 28.09.1996 року [PERSON] виведено з членів КСП за власним бажанням. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 ЗК України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який згідно п.1 розділу II Прикінцевих положень набрав чинності з 1 січня 2019 року, внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема у ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в нинішній редакції) невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Відповідно до ст.3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку звернутися з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлим [PERSON] права на спадкове майно судом не встановлено, інших спадкоємців немає, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання права на земельну частку (пай), що входить до спадщини, яка залишилася після померлих [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст.141 ЦПК України, п.1 ст.7 ЗУ «Судовий збір» повернути [PERSON] сплачену в більшому розмірі, ніж встановлено законом суму судового збору у розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції №33770 від 22.10.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved