Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

23.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому, з урахуванням уточнення, просила розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , житловою площею 42,2 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., та на частину гаражу № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель-8», розташованому за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на частину гаражу № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель-8», розташованому за адресою: [ADDRESS] ; визнати автомобіль Volkswagen T4, синього кольору, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 2500 куб.см., шасі № VIN- [NUMBER] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за продаж частки вказаного автомобіля у розмірі 13\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач з урахуванням уточнень посилається на те, що з 02.09.1995 року по 02.07.2019 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. У період зареєстрованого шлюбу ними було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності: трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель-8» за адресою м. Дніпро, вул. Тополина, 27; автомобіль Volkswagen T4, синього кольору, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 2500 куб.см., шасі № VIN- [NUMBER] . Вищезазначений автомобіль відповідач відчужив на користь [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу №1249/2018/891174 від 06.04.2018 року за 26\~000 грн., тобто під час розгляду у судовому порядку позовної заяви про поділ майна подружжя, своєї згоди на продаж автомобіля вона не надавала. Позивач зазначає, що вона неодноразово просила відповідача розділити спільне майно мирним шляхом, виділивши їй 1/2 частку майна, проте він відмовляється це зробити та зазначає, що все майно, що ними придбано у шлюбі, це його особисте майно, що змусило її звернутися до суду із даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2018 року для розгляду даної справи визначена суддя Шевцова Т.В., яка ухвалою від 11.04.2018 року відкрила провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 23.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на автомобіль Volkswagen T4, синього кольору, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 2500 куб.см., шасі № VIN- [NUMBER] , та трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель-8», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Тополина, 27. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2018 року заява про забезпечення позову була задоволена та накладено арешт на спірне майно до вирішення спору по суті. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2018 року виправлено описку в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2018 року про забезпечення позову. 21.05.2018 року до суду від представника відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з посиланням на те, що вказаний у позові гараж не є спільною власністю подружжя, цей гараж не був отриманий у власність відповідачем, а лише як члену гаражного кооперативу виділений йому у користування. Також зазначено, що вказаний автомобіль також не може бути розділений як спільне майно подружжя, оскільки 06.04.2018 року він на підставі договору купівлі-продажу проданий ним [PERSON] , всі кошти від його продажу були витрачені на потреби сім`ї. Вважає, що вказана позивачкою квартира була придбана в період шлюбу за кошти, отримані ним від провадження підприємницької діяльності, проте позивачка ані коштами ані працею не приймала участь у придбані квартири, тому ця квартира не належить до об`єктів спільної сумісної власності. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2018 року для розгляду справи була визначена суддя Женеску Е.В., яка ухвалою від 10.08.2018 року прийняла справу до провадження з призначенням проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.02.2019 року за клопотанням учасників справи витребувано докази. 21.10.2019 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог про поділ майна подружжя. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 18.05.2020 року № 187 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2020 року для розгляду справи був визначений суддя Сліщенко Ю.Г. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 15.02.2021 року № 71 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 року для розгляду справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 16.02.2021 року справа прийнята суддею до провадження, визначено про її розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 28.04.2021 року за клопотанням учасників справи витребувано докази. Ухвалою суду від 28.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 30.06.2021 року за клопотанням учасників справи витребувано документи. У наданому 01.11.2021 року суду клопотанні позивач просила повідомила, що відмовляється від позовної вимоги про визнання за нею права власності на гаража № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому за адресою [ADDRESS] , просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2021 року закрито провадження у даній цивільній справі в зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог до [PERSON] про визнання права власності за кожним з подружжя на частину гаражу № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Автолюбитель-8», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Тополина, 27. В судове засідання учасники справи чи їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданому суду 02.11.2021 року клопотанні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та ухвалити справу за її відсутності. У наданій суду 04.11.2021 року заяві представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, просив розглянути справу у відсутності відповідача та його представника. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить також\~стаття 368 ЦК України. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує. \~ \~ \~ \~Статтею 61\~СК України,\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту.\~ Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя.\~ Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.\~63\~Сімейного кодексу\~України \~дружина \~та \~чоловік \~мають \~рівні \~права \~на \~ володіння,\~користування \~і \~розпоряджання \~майном,\~ що\~ належить\~їм на\~праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного\~Суду України\~ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~ \~ Вирішуючи\~ спори\~ між\~ подружжям\~ про\~ майно,\~ \~необхідно встановлювати\~ обсяг\~ спільно\~ нажитого\~ майна,\~ наявного\~ на\~ час\~припинення спільного\~ведення господарства,\~ з`ясовувати\~джерело \~і час\~ його\~ придбання.\~ Спільною\~ сумісною\~ власністю\~подружжя,\~ що\~підлягає поділу\~(статті\~60,\~ 69\~СК,\~ ч.\~ 3\~ст.\~368\~ЦК)\~ відповідно\~ до\~ частин\~2,\~ 3\~ст.\~ 325\~ЦК можуть\~бути будь-які\~види майна,\~ за\~винятком тих,\~ які\~згідно із\~ законом\~ не\~можуть їм\~належати (виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~ того,\~ на\~ім`я\~кого з\~ подружжя\~ вони\~ були\~ придбані\~ чи\~ внесені\~грошовими \~коштами,\~ якщо\~інше не\~встановлено шлюбним\~договором чи\~законом.\~ Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема серед іншого, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи \~питання \~про поділ\~майна,\~ що\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ зокрема\~ неподільної\~ речі,\~суди мають\~ \~застосовувати \~ положення\~ частин\~ 4,\~ 5\~ ст.\~ 71\~ СК\~ щодо\~обов`язкової\~згоди одного\~з подружжя\~на отримання\~грошової \~компенсації \~та попереднього\~внесення другим\~із подружжя\~відповідної грошової\~суми на\~депозитний рахунок\~суду.\~ За\~відсутності \~такої \~згоди присудження\~грошової компенсації\~ може\~мати місце\~з підстав,\~ передбачених\~ст.\~365\~ЦК,\~за умови\~ звернення\~ подружжя\~ (одного\~з них)\~до суду\~з таким\~позовом та\~попереднього внесення\~на депозитний\~ рахунок\~ суду\~відповідної грошової\~суми.\~ У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~ \~ Відповідно\~до ч.1\~ст.\~57\~Сімейного Кодексу,\~ особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до ч.6, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у\~статті 317 ЦК України. Згідно зі\~статтею 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved