Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що він обіймає посаду заступника директора з розвитку Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух). У підприємстві діє Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам ДП «Украероруху». 30 березня 2017 року у підприємстві видано наказ № 242/о про нарахування та виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік, до якого додано список працівників, які позбавлені винагороди повністю або частково за виробничі та дисциплінарні порушення. Згідно з даним наказом позивача за невиконання посадових обов'язків було позбавлено винагороди у розмірі 100%, що складає 30 250 гривень. 11 квітня 2017 року позивач звернувся до директора підприємства, щоб з'ясувати причину за якою його було позбавлено винагороди. На що 14 квітня 2017 року отримав відповідь, в якій причини позбавлення винагороди зазначено не було. Позивач вважає, що причиною позбавлення його винагороди могла бути догана, оголошена 24 березня 2017 року наказом № 222/о за результатами службового розслідування в 2017 році. Проте, рішенням Бориспільського міськрайонного міськрайонного суду від 22 травня 2017 року зазначений наказ скасовано в частині оголошення [PERSON] догани. Позивач вважає наказ про позбавлення його винагороди незаконним, оскільки у 2016 році він до дисциплінарної відповідальності не притягувався, де преміювання та інших стягнень за невиконання посадових обов'язків не отримував, усних та письмових нарікань та зауважень не отримував та належним чином виконував свої посадові обов'язки. Тому, [PERSON], з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 липня 2017 року, просив визнати незаконним та таким, що не підлягає виконанню наказ ДП «Украерорух» № 242/о від 30 березня 2017 року про нарахування та виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в частині, що стосується позбавлення його винагороди; стягнути з відповідача на його користь винагороду за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 30 250 гривень. Крім того, позивач просив повернути йому помилково сплачений судовий збір у розмірі 640 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив свого представника Луценка І.О., який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача Бохан О.Г. та Федонюк М.І. проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову, пояснюючи це тим, що на підприємстві діє Колективний договір між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками. Так відповідно до п.5.19. Колективного договору працівники підприємства преміюються за підсумками роботи за рік та за забезпечення високого рівня безпеки польотів згідно з Положенням про про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам ДП «Украероруху». Розділом 3 Положення визначено порядок позбавлення винагороди за підсумками роботи за рік, де п.3.1 зазначено, що директору надається право зменшувати, позбавляти працівників винагороди за підсумками роботи за рік повністю або частково. Причиною зниження позивачу винагороди за підсумками роботи за 2016 рік є п.2 (невиконання посадових обов'язків) Переліку виробничих та дисциплінарних порушень, за наявності яких працівники можуть бути позбавлені винагороди за підсумками роботи за рік повністю або частково. Тому, позбавлення або зменшення винагороди є виключним правом директора, яким він скористався. Крім того, даний вид преміювання жодними нормами законодавства не передбачений і визначений лише колективним договором, що діє на підприємстві, а сам же Колективний договір, як і Положення не містить вимог щодо необхідності обов'язкової фіксації або ж порушень невиконання посадових обов'язків. Окрім цього, наказом директора Украероруху від 25.10.2016 року № 335 «Про проведення інвентаризації» було призначено проведення суцільної інвентаризації активів і зобов'язань Украероруху з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності і забезпечення контролю за використанням державного майна. Позивач, як голова інвентаризаційної комісії не вчиняв жодних дій щодо проведення інвентаризації, тому на думку директора це і є виробниче порушення, яке полягає у невиконанні посадових обов'язків та відобразилось у наказі директора про позбавлення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Правила і порядок застосування роботодавцем дисциплінарних стягнень врегульовано нормами Кодексу законів про працю України та внутрішніми положеннями підприємства, що пов'язані із специфікою діяльності аеропорту. В п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова Пленуму) звернуто увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю. Відповідно до положень ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств,установ,організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року (далі - Правила), порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків, наявність та форму вини. При цьому, з урахуванням конституційного принципу відсутності обов'язку доводити свою невинуватість, обов'язок доказування вчинення працівником дисциплінарного проступку та наявність його вини покладається на роботодавця. З цього приводу, аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 року, в справі № 6- 29962св15. Статтею 141 Кодексу законів про працю власника або уповноваженого ним органу зобов'язано у тому числі забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю. Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання визначаються Законом України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати поділяє на основну, додаткову заробітні плати та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік належать до інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Таким чином, виплата винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, яка є предметом спору, є заробітною платою у розумінні положень Закону України «Про оплату праці». Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. За приписами статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Стаття 30 Закону України «Про оплату праці», крім іншого, зобов'язує роботодавця при кожній виплаті заробітної плати повідомити працівника про розміри і підстави утримань із заробітної плати. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Стаття 2 КЗпП до основних прав працівників відносить право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Комплексний аналіз вказаних норм законодавства, що регулює сферу оплати праці, дає підстави для висновку, що закріплення у відповідних нормативних актах порядку, підстав та розміру виплати основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, зобов'язує роботодавця дотримуватись цих норм, а у разі непогодження працівником з рішенням роботодавця про не повну виплату йому заробітної плати, такий працівник може оскаржити відповідне рішення роботодавця в судовому порядку. Судом встановлено наступні обставини. В державному підприємстві обслуговування повітряного руху України діє Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, який є додатком 11 до Колективного договору. Положення розроблено на підставі Закону України «Про оплату праці», статуту державного підприємства обслуговування повітряного руху України та з метою посилення персональної відповідальності та підвищення матеріальної зацікавленості працівників Підприємства у кінцевих результатах праці, а також поліпшення обслуговування повітряного руху в Україні. Наказом відповідача від 30.03.2017. № 242/о «Про нарахування та виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік», який прийнятий на підставі наказу Украероруху від 28.03.2017. № 232/о «Про виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік працівникам Украероруху», позивача позбавлено такої виплати. Підстава - п. 2 Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Украероруху: невиконання посадових обов'язків. Не розуміючи, за що саме позивач позбавлений такої виплати, він звернувся за роз'ясненнями до директора Украероруху [PERSON] листом від 11.04.2017. У листі-відповіді від 14.04.2017. № 2-04-49 керівник апарату Украероруху [PERSON] повідомив позивача про те, що рішення директора Украероруху про ненарахування винагороди у розмірі 30 250 грн. ґрунтується на нормах п. 3.1 Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, який є додатком 11 до Колективного договору, які дають директору право зменшувати, позбавляти працівників винагороди за підсумками роботи за рік повністю або частково. Вбачається, що ані в самому наказі, що оскаржується, ані в листі у відповідь на прохання позивача роз'яснити причини позбавлення винагороди відповідач не конкретизував підстави позбавлення позивача такої виплати, що є порушенням прав та гарантій працівників на отримання такої інформації. У цьому контексті суд звертає увагу на те, що Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Украероруху не містить пункту 2, на який, як на підставу, посилається наказ відповідача від 30.03.2017. № 242/о. Є розділ 2 «Порядок визначення винагороди за підсумками роботи за рік», який не визначає підстав для позбавлення винагороди. Такі підстави визначені у Доповненні 1 до вказаного Положення, як Перелік виробничих та дисциплінарних порушень, за наявності яких працівники можуть бути позбавлені винагороди за підсумками роботи за рік повністю або частково. У своїх поясненнях представники відповідача як обґрунтування позбавлення позивача винагороди посилаються на п. 2 цього Переліку, яким передбачено зниження виплати у розмірі 100 % за невиконання посадових обов'язків, покладених на працівника згідно з трудовим договором, посадовою інструкцією (положенням про відповідний підрозділ), правилами внутрішнього розпорядку на Підприємстві (невиконання правила внутрішнього розпорядку). З наведеного змісту вказаного пункту видно, що він має загальний характер, а тому конкретизація підстав позбавлення винагороди повинна викладатись у кожному випадку окремо і доводитись до працівника. Представники відповідача стверджують, що позбавлення позивача винагороди є наслідком порушення ним строку проведення інвентаризації. Суд критично відноситься до такого обґрунтування, з огляду на наступне. Матеріалами справи дійсно підтверджується, що наказом Украероруху від 25.10.2016р № 335 «Про проведення інвентаризації» позивача [PERSON] призначено головою інвентаризаційної комісії та зобов'язано надати директору Украероруху протоколи засідань частково у строк до 31.12.2016., а частково - до 23.01.2017. В той же час, представниками відповідача підтверджується той факт, що протоколи засідань інвентаризаційної комісії, які повинні були надані директору Украероруху до 31.12.2016., надані позивачем без порушень цього строку. Позивачем порушено інший строк - 23.01.2017. Виходячи зі змісту Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Украероруху, зокрема - п. 2.2., в ньому йдеться про календарний рік. Календарний 2016 рік закінчився 31.12.2016. Зобов'язання позивача в частині надання директору Украероруху в строк до 31.12.2016. відповідного протоколу засідань інвентаризаційної комісії виконані своєчасно. Невиконання іншого зобов'язання в частині надання протоколу засідань інвентаризаційної комісії у строк до 23.01.2017. може враховуватись під час прийняття рішення щодо виплати винагороди за підсумками роботи за 2017., а не 2016 рік. Суд враховує, що відповідач не вказував як на підставу позбавлення позивача винагороди порушення останнім строку надання протоколу засідань інвентаризаційної комісії ані в наказі від 30.03.2017. № 242/о, ані в листі від 14.04.2017. № 2-04-49, ані в своєму першому відзиві на позовну заяву від 05.07.2017. № 1-32-2456, поданому суду у письмовій формі (а.с. 51). Крім того, представники відповідача вказали, що в період з 12.01.2017. по 23.02.2017. позивач був відсторонений від виконання посадових обов'язків. Позивач пояснив, що в указаний період його було відсторонено від роботи на час проведення службового розслідування, за наслідками якого йому оголошено догану. Представник позивача вважає, що позбавлення його довірителя винагороди обумовлене ні чим іншим, як притягненням до вказаної дисциплінарної відповідальності. Встановлено, що наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24.03.2017 № 222/о позивачу оголошено догану. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.08.2017., наказ від 24.03.2017 № 222/о про оголошення догани скасований. Наказ про позбавлення позивача винагороди датований 30.03.2017. В той же час, докази на підтвердження того, коли і за яких обставин (включаючи будь-які пояснення членів інвентаризаційної комісії та самого позивача) відповідачем було виявлено факт порушення позивачем строку подання директору протоколу засідань інвентаризаційної комісії, представники відповідача суду не надали. Ці обставини дають суду додаткові підстави для критичного ставлення до позиції відповідача про те, що позбавлення позивача винагороди пов'язано з порушенням ним строку надання протоколу засідань інвентаризаційної комісії. З урахуванням зазначеного, у суду є достатньо доказів щодо необхідності задоволення позовних вимог позивача. Встановлено, що позивачу було передбачено до нарахування, але не нараховано, винагороду за підсумками роботи за 2016 у розмірі 30 250 грн. Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем було незаконно позбавлено винагороди за підсумками роботи за 2016 рік. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне визнати незаконним наказ директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30.03.2017 року №242/о, в частині застосування до [PERSON] зниження винагороди за підсумками роботи за 2016 рік на сто відсотків. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції № 39254877 від 26 травня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640,00 гривень. Пред'явлений ним позов задоволений. З огляду на це, з ДП «Украерорух» на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640,00 гривень. З урахуванням викладеного заяву позивача про повернення судового збору слід залишити без розгляду з урахуванням наданих його представником усних пояснень. На підставі викладеного та

Outcome: approved