Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

16.04.2019 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що сімейне життя не склалось через втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. [INFO] народився син [PERSON] , який проживає на даний час із позивачем. Шлюбні відносини припинені з відповідачем з 2006 року. Спору з приводу майна подружжя та місця проживання сина не існує. У зв`язку із тим, що примирення не можливе, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, позивач звернулась із позовом про розірвання шлюбу. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач у поданій заяві підтримала позов та просила ухвалити заочне рішення. Розгляд справи просила провести без її участі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Судові витрати по справі просила стягнути з відповідача на свою користь. Після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище " [PERSON] ". Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до частини 7 статті 130 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про отримання судової кореспонденції. Від відповідача [PERSON] , клопотань про відкладення судового розгляду, відзиву на позов, в тому числі заяв про надання строку для примирення до суду не надходило. 10.06.2019 по справі проведено підготовче судове засідання. Згідно статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2004, який було зареєстровано відділом РАЦС Зміївського РУЮ Харківської області, актовий запис № 143, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] (а. с. 9). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 05.04.2005 року (а. с. 10). Із довідки про склад сім`ї від 12.04.2019 № 1193, виданої Зміївською міською радою Харківської області вбачається, що син [PERSON] , зареєстрований та проживає разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Спору з приводу місця проживання дітей та поділу майна не має. Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~статті\~24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач не надав суду відзив із запереченнями проти позову, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до статті 113\~Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з частиною 2\~статті 114 Сімейного кодексу України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~статті 115 Сімейного кодексу України\~передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved