Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

31.07.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, 29.08.2019, з уточненою позовною заявою до Шелудьківської сільської ради з вимогами: визнати за нею право власності на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області батька [PERSON] та після смерті [INFO] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області матері [PERSON] у вигляді 2/3 частин однокімнатної квартири, загальною площею 43,2 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , що розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 22,3 м.кв, кухні 8,1 м кв, коридору 4,2 м.кві, вбудованої шафи 0,8 м.кв, лоджії 7,7 м.кв; земельних ділянок з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,58 га, які знаходяться на території Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, що належали померлому [PERSON] . згідно державного акту серії ХР № 082893 (кадастровий номер 6321787000:01:002:0253 , сіножать, площею 0,82 га; кадастровий номер 6321787000:01:000:0111 , рілля, площа 3,76 га). В обґрунтування зазначила, що [INFO] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області помер її батько [PERSON] Останнім місцем реєстрації та проживання батька була наступна адреса: [ADDRESS] . Заповіту батько не залишав. Станом на день смерті батька разом з ним за однією адресою постійно проживали та були зареєстровані вона та її мати [PERSON] До нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від спадщини після смерті батька ніхто не звертався. [INFO] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області померла мати [PERSON] Заповіту мати не залишала. Станом на день смерті матері разом з нею за однією адресою ніхто не мав місця реєстрації. До Зміївської держнотконтори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] звернулася тільки вона. При зверненні до Зміївської держнотконтори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вона отримала відмову нотаріуса в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.08.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.08.2019 замінено неналежного відповідача Геніївську сільську раду Зміївського району Харківської області на Шелудьківську сільську раду Зміївського району Харківської області (код ЄДРПОУ 04397614, юридична адреса: с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, вул. Дружби, 88). В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягала. Представник відповідача Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника ради. Заперечень проти позовних вимог не надано. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [INFO] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с. 9) З копії довідки № 174 від 18.02.2019, виданої Шелудьківською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] була наступна адреса: [ADDRESS] . Станом на день смерті [PERSON] разом з ним за однією адресою постійно проживали та були зареєстровані позивач у справі та дружина померлого [PERSON] . [INFO] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 19) З копії довідки № 175 від 18.02.2019, виданої Шелудьківською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що останнім місцем реєстрації та проживання матері була наступна адреса: [ADDRESS] , а тому місцем відкриття спадщини, в силу ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області. Станом на день смерті матері разом з нею за однією адресою ніхто не мав місця реєстрації (а.с. 20) Родинні відносини між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] та даними свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] (а.с. 10, 11) З копії свідоцтва про право власності на житло вбачається, що йому на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в МДПТІ за № 1-25 (а.с. 14-16) З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 082893 вбачається, що [PERSON] належить земельні ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,58 га, які знаходяться на території Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, кадастровий № 6321787000:01:002:0253 , сіножать, площа 0,82 га; кадастровий № 6321787000:01:000:0111 , рілля, площа 3,76 Га (а.с. 17, 18) 28.02.2019 [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] (а.с. 21) З листа завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 13.03.2019 за вих.. № 249/02-14 вбачається, що заява [PERSON] про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] зареєстрована 05.03.2019 в установленому законом порядку (спадкова спроава № 37/2019) (а.с. 25) Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом сторк звернулася до нотаріавльної контори з заявою про видачу свідоцтва про праву на спадщину, але отримала відмову у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 49 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved