Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

22.11.2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів в якому просили визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] втратившими право користуватись житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі наполягали на позовних вимогах з підстав викладених ними в позовній заяві, просили їх задовольнити та судові пояснили що реєстрація відповідачів в будинку що належить їм на праві власності заважає їм ним володіти та розпорядитись на власний розсуд і те що реєстрація відповідачів в цьому будинку змушує їх нести додаткові витрати по його утриманню. В судове засідання відповідачі не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв не подали, і судом було прийняте рішення розглянути справу за їх відсутністю в заочному порядку. Свідки [PERSON]та [PERSON]судові пояснили, що вони є сусідами позивачів і останній раз бачили на подвір*ї будинку, що належить сім*ї [PERSON], [PERSON], десь років сім тому а [PERSON]взагалі не знають і ніколи ні в будинку ні на подвір*ї цього будинку ніколи не бачили. При досліджені письмових доказів по справі встановлено, що відповідачі зареєстровані за місцем проживання в будинку [ADDRESS], який з 19.07.2008 року належить на праві власності позивачам ( а.с.18), відповідачі в будинку не мешкають , їх речей там немає ( а.с.19) . Суд, заслухавши позивачів, здійснивши допит свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У суду не викликають сумніву пояснення свідків, а також надані позивачами письмові докази, оскільки ці документи надані та складені повноважними особами. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.4 ст.156 СК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права цих осіб користуватись займаним приміщенням .У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім*ї про безоплатне користування жилим приміщенням зазначене користування здійснюється за плату. Згідно з ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне проживання до іншого населеного пункту договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно з ч.3 ст.168 ЖК України - договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення , займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім*ї.У цьому випадку власник будинку ( квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до ч.4 ст.168 ЖК України- договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач своїми діями робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку , що належить громадянинові на праві приватної власності , наймач і особи,які проживають разом з ним , зобов*язані звільнити житлове приміщення ,а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Крім того до спірних правовідносин слід застосовувати також норми передбачені ЦК України. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України , а також ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання ,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб . Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 п.15 постанови Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, у зв*язку з тим, що відповідачі не є членами сім*ї позивачів , між ними не було укладено договору найму житла, відповідачі будучі зареєстрованими як мешкаючими в будинку який належить позивачам на праві власності , створюють умови які зобов*язують позивачів нести додаткові витрати по його утриманню, який потрібен їй самій , впродовж значного часу , а саме кілька років, не мешкають в будинку розташованого по [ADDRESS], там їх речей немає, то вони є такими, що з цих підстав втратили право користуватись жилим приміщенням - житловим будинком , розташованим по [ADDRESS], бо право позивачів на володіння , користування та розпорядження своїм майном, яке належить їм на праві власності підлягає захисту, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved