Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

29 квітня 2016 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк», які згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. є правонаступниками прав і обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № OD30GK01420174 від 18.05.2007 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 42500 дол. США з терміном повернення до 18.05.2027 р., а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки та в порядку, встановленими вказаним кредитним договором. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вищевказаним договором, між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки від 18.05.2007 р., у відповідності з умовами якого, остання несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання кредитних зобовязань позичальника [PERSON] у повному обсязі та на тих самих умовах, що й останній. В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 05.04.2016 р., у відповідача перед банком утворилась заборгованість у розмірі 35908,77 дол. США, яка складається з : 27311,81 дол. США заборгованості за кредитом, 4283,53 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 980 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом,1614,33 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та штрафів відповідно до умов договору 9,62 дол. США (фіксованої частини) і 1709,48 дол. США (процентної складової), які представник банку, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку у гривневому еквіваленті в сумі 933269 грн. (згідно службового розпорядження НБУ від 05.04.2016 р. за курсом 25,99 грн. за 1 дол.) та солідарно стягнути з відповідачів суму судового збору у розмірі 13999,03 грн. на користь банку. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання електронних листів на їхню електронну адресу за клопотанням представника згідно заяви, але надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 5,77). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю з підстав викладених у письмових запереченнях на позов. Відповідачка [PERSON] приймаючи участь в судових засіданнях позов визнала повністю, в наступних судових засіданнях позов визнала частково, однак в подальшому, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, особисто під розписки, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 94). Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Стаття 1056-1 ЦК України встановлює, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Статтею 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Частинами 1 та 2 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина 1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2). Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Згідно приписів ст.ст. 641,642 ЦК України - пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 28 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено - при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № OD30GK01420174 від 18.05.2007 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 42500 дол. США з терміном повернення до 18.05.2027 р., а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки та в порядку, встановленими вказаним кредитним договором (а.с. 20-25). В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вищевказаним договором, між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки від 18.05.2007 р., у відповідності з умовами якого, остання несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання кредитних зобовязань позичальника [PERSON] у повному обсязі та на тих самих умовах, що й останній (а.с. 26-27). В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 05.04.2016 р., у відповідача перед банком утворилась заборгованість у розмірі 35908,77 дол. США, яка складається з : 27311,81 дол. США заборгованості за кредитом, 4283,53 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 980 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом,1614,33 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та штрафів відповідно до умов договору 9,62 дол. США (фіксованої частини) і 1709,48 дол. США (процентної складової), які представник банку, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку у гривневому еквіваленті в сумі 933269 грн. (згідно службового розпорядження НБУ від 05.04.2016 р. за курсом 25,99 грн. за 1 дол.), обґрунтований та зроблений у відповідності до діючого законодавства України розрахунок якої, був зроблений позивачами, наданий суду і перевірений судом (а.с. 7-14). 05.08.2016 р. на адреси обох відповідачів, банком було направлено повідомлення з вимогою щодо погашення боргу з урахуванням відсотків за його користування, які були відображені у розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитом, яка була залишена відповідачами без відповіді та задоволення (а.с. 16-19). Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачами суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечуючи проти задоволення позову, послався на необґрунтоване підвищення банком процентної ставки за користування кредитом без його письмового повідомлення про це. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно п. 2.3 вищевказаного кредитного договору, підписаного відповідачем особисто - банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових коштів в Україні, а саме : зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховій (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. За своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством, про що повідомляє протягом 7 днів позичальника. Відповідно до вищевказаного розрахунку, банк дійсно з 21.10.2008 р. збільшив проценту ставку з 10,08 % на 13,2%, що є цілком законним, виходячи з п. 28 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», тобто процента ставка була збільшена до 10.01.2009 р., і що було обумовлене кредитним договором, враховуючи, що в подальшому, банк зменшив проценту ставку з 29.09.2010 р. з 13,2% до 12,7%. Тобто в даному випадку йдеться про зміну обставин кредитного ризику, про що було вказано у п. 2.3 кредитного договору кредиту, а тому вказана зміна процентної ставки не суперечить вимогам ст. 1056-1 ЦК України та не є односторонньою зміною умов договору. Будь-які посилання відповідача [PERSON] про нібито несправедливі умови кредитування, неповну інформацію про умови кредитування, які нібито суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів» суд до уваги не приймає як безпідставні і які предметом позовних вимог, які відповідачем до суду не заявлялись, і крім того, суд звертає увагу на те, що проценти за користування кредитом вже після підвищення та зменшення розміру процентної ставки сплачувались поручителем [PERSON] до 2015 року, що підтвердив відповідач [PERSON], і як було встановлено судом, ніхто із відповідачів (позичальника та поручителя) жодним чином не ставив під сумнів розмір процентної ставки за кредитом і були згодні із вказаним розміром процентної ставки, що підтверджується періодичною сплатою процентів за користування кредитом. У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачів у дольовому порядку, на користь банку, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у розмірі 13999,03 грн., у дольовому порядку, з кожного по 6999,51 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 45).

Outcome: approved