Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

22 травня 2019 року позивачка, інтереси якої представляє адвокат Піддубний О.О., звернулася до суду із вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні дочки участі не приймає і матеріально не утримує. Зазначає, що позивачка має намір поїхати з донькою на відпочинок до сім`ї рідної сестри за її запрошенням до Федеративної Республіки Німеччина у серпні 2019 року. Однак, відповідач на неодноразові звернення про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон не дає. Просить суд дати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька в її супроводі за межі України неповнолітньої дитини. Позивач та представник позивача подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримали, щодо заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, зокрема, шляхом розміщення судового оголошення про розгляд справи на веб-сайті судова влада. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавалось. Третя особа в судове засідання не з`явилася, натомість у заяві від 05.07.2019р. просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, висловила позицію щодо задоволення позовних вимог. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 березня 2019 року (а.с. 4). З копії свідоцтва про народження від 6 серпня 2010 року вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилась на повному утриманні позивача. Також встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не сплачує аліментів, та з невідомих причин в добровільному порядку згоди на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за кордон не дає. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Підпунктом 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до підп. 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вагомих аргументів на відмову в оформленні документів не наводить, а тому отримати дозвіл відповідача на оформлення проїзних документів та тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини не надається можливим. Обставин, які обмежують право неповнолітньої [PERSON] на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, дійшов висновку про можливість задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає таке. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. В той же час, відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00грн., що підтверджуються договором про надання правничої допомоги №02-ц/19 від 22.01.2019р. з додатком №1, актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №13 від 22 травня 2019 року, квитанцією №02/19 від 22 травня 2019 року (а.с. 13-17).

Outcome: approved