Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

29.01.2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, і просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі на прохання сина, [PERSON] він зареєстрував його разом із неповнолітніми дітьми: [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2014 року народження. За місцем реєстрації відповідачі жодного дня не проживали. Оскільки відповідачі в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, він не може реалізувати свої права, щодо розпорядження, володіння та користування належним йому майном, а тому змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення. [PERSON] , як відповідач та законний представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Відповідачі повідомлені про день час і місце розгляду справи належним чином. [PERSON] , законний представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Повідомлялась про день, час та місце розгляду справи за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до вимог Цивільного процесуального Кодексу України. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, Орел Л.І. підтримала висновок органу опіки та піклування та просила врахувати його при винесенні судом рішення. Представник служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, в наданих суду письмових поясненнях заперечив проти задоволення позовних вимог. У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Згідно вимог ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до реєстраційного посвідчення Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 12.11.1996, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі акту передачі в особисту власність квартири від 02.09.1996, затвердженого рішенням виконкому Бердичівської міської Ради народних депутатів від 01.08.1996 за № 396(а.с. 11). За вказаною адресою зареєстровані: син заявника [PERSON] , 1982 р.н., онука [PERSON] 2014 р.н., та [PERSON] , 2012 р.н.(а.с. 12). Як вбачається з акту МКВЖРЕП № 7 від 10.01.2019 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають протягом чотирьох років(а.с. 13). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній без поважних причин в спірному житлі понад один рік, домовленості між ним і власником житла не досягнуто, а тому суд приходить до висновку про задоволення даного позову в повному обсязі. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради у наданому висновку вважає недоцільним визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки місцем проживання особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку на батьків. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, вона зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Тому, враховуючи що житло по [ADDRESS] не належить батькам неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням, по [ADDRESS] , не порушує їх житлові права. Наявність реєстрації місця проживання відповідачів в будинку позивача обмежує права останнього, як власника, і він на підставі ч. 3 ст. 346 ЦК України, має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved