Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

28 грудня 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовними вимогами до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, треті особи: Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом (ціна позову 249626 грн.) посилаючись на те, що [INFO] помер її дід по материнській лінії - [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,15га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право власності якої посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,25га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, право власності якої посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. [PERSON] заповіту не складав, тому спадщина відкрилась за законом, позивачка є онукою померлого, спадкоємцем за законом 5-ої черги, спадщину прийняла згідно ч.3 ст.1266 ЦК України, крім неї спадкоємцем за законом є донька померлого - [PERSON], яка до нотаріальної контори подала заяву про відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк, інших спадкоємців не має. 14 грудня 2017 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що належали [PERSON], померлому [INFO], який проживав в [ADDRESS] в зв'язку з невідповідністю кадастрових номерів у правовстановлюючих документах на земельні ділянки. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, при проведенні інвентаризації земельної ділянки площею 0,2500га, яка розташована: [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виявлено розбіжності в кадастровому номері земельної ділянки ([NUMBER]). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 6805844682017 від 14.12.2017 року, кадастровий номер присвоєно вірно - [NUMBER]. При проведенні інвентаризації земельної ділянки площею 0,1500га, яка розташована: [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, виявлено розбіжності в кадастровому номері земельної ділянки ([NUMBER]). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 6805844722017 від 14.12.2017 року, кадастровий номер присвоєно вірно - [NUMBER]. Вищезазначені Державні акти на право власності на земельну ділянку були видані за життя спадкодавця, однак їх законність та юридична сила, як і право власності є оспорюваними через допущені в них помилки, в зв'язку з цим позивачка не може реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку, а тому звернулася з даним позовом до суду. Представник позивачки по довіреності [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги . Представник відповідача: Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду відзив, в якому визнав позов та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи: Дунаєвецької райдержадміністрації Хмельницької області, в судове засідання не з'явився, однак надав до суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представника та не заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи: Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмові пояснення по справі в яких зазначив, що при вирішення позову покладається виключно на розсуд суду, просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивачки по материнській лінії - [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.15,16). Після його смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка розміром 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. Позивачка є спадкоємцем п'ятої черги відповідно до ст. 1265 ЦК України, померлого [INFO] [PERSON], яка прийняла спадщину та 28 серпня 2017 року заведена спадкова справа №338-2017 після смерті [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи №338-2017, копією витягу № 50274061 від 13.12.2017р. про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 грудня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за №3596. Відповідно до поданої нотаріусу заяви [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями першої черги, останні відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] (а.с.17, 63-97). Згідно постанови приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу від 14 грудня 2017 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки посвідчені державними актами на право власності на земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER], які належали померлому [PERSON], померлому [INFO], в зв'язку з невідповідністю кадастрових номерів земельних ділянок у правовстановлюючих документах (а.с.22). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Судом встановлено, що 27 грудня 2003 року [PERSON] на підставі рішення сесії №23 від 15 липня 2003 року Дунаєвецької міської ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], розміром 0,15га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №835, що підтверджується відповідним актом. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.12.2017 року видно, що власником земельної ділянки площею 0,1500 га є [PERSON], присвоєно кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], дата державної реєстрації земельної ділянки 14.12.2017 року. Судом також встановлено, що 27 грудня 2003 року [PERSON] на підставі рішення сесії №23 від 15 липня 2003 року Дунаєвецької міської ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], розміром 0,25 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №834, що підтверджується відповідним актом. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.12.2017 року видно, що власником земельної ділянки площею 0,2500 га є [PERSON], присвоєно кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], дата державної реєстрації земельної ділянки 14.12.2017 року. Також вищезазначене підтверджується технічною документацією на земельні ділянки розміром 0,15 га та 0,25 га, які розташовані в [ADDRESS]. Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на 22.11.2017 року, виданих відділом Держгеокадастру в Дунаєвецькому районі Хмельницької області, вартість земельної ділянки розміром 0,15 га становить 3126 грн, а розміром 0,25 га становить 246500 грн.. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз.2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], розміром 0,15 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №835, а також державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], розміром 0,25 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №834 порушують права позивачки на оформлення спадщини, не відповідає вимогам закону, оскільки зроблені помилки в кадастровому номері, а тому суд вважає, що заявлений позов в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку підлягає задоволенню. Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що позивачка, прийнявши у спадщину спадкове майно відповідно до ст. 1269 ЦК України, що підтверджується копією спадкової справи №338-2017 від 28.08.2017 року, вважається такою, що прийняла спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] набув право власності на земельні ділянки розміром 0,15 га та 0,25 га, які розташовані в [ADDRESS] його право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивачки, а тому вимоги обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved