Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позов, мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Дизайн-Принт ЮА» працюючи на посаді дизайнера з 24.12.2014 року, а 25.05.2015 року звільнився із займаної посади за угодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України. При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 7742, 31 грн. за період роботи з 24.12.2014 року по 25.05.2015 року, у звязку з чим 23.06.2015 він направив на адресу відповідача заяву про виплату йому заборгованості по заробітній платі, однак його вимоги задоволені не були. На сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена, тому вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь 7742 грн. 31 коп. заборгованості по заробітній платі та стягнути середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 25.05.2015 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач, який був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, повторно за викликом суду не зявився, не використавши наданого законом права на особисту участь представника у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з трудової книжки серії АЕ №460157 виданої на імя [PERSON], 24.12.2014 року позивач був прийняти на посаду дизайнера ТОВ «Дизайн Принт ЮА» на підставі наказу №3-К від 24.12.2014 року. 25.05.2015 року на підставі Наказу №4-К від 25.05.2015 року [PERSON] звільнений із займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.4). 23.06.2015 позивачем на адресу ТОВ «Дизайн Принт ЮА» направлена заява про виплату йому заборгованості по заробітній платі, однак його вимоги задоволені не були (а.с.5,6). Позивач наполягає на тому, що заробітна плата за період роботи з 24.12.2014 року йому не виплачена, внаслідок чого на день звільнення утворилась заборгованість у розмірі 7742,31 грн. Конституція України, КзПП України, Закон України «Про оплату праці» закріплюють принцип оплати праці, залежно від складності виконуваної роботи, визначають державну політику в галузі заробітної плати, установлюють найважливіші принципи правового регулювання оплати праці й містять основні положення в галузі заробітної плати працівників. Заробітна плата, як правова категорія - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Виплата заборгованості по заробітній платі у день звільнення та по даний час не проведена, а відповідачем не надані доказів на спростування зазначених обставин. Заборгованість по заробітній платі підтверджуються Індивідуальною відомістю про застраховану особу (форма ОК-7), що видані УПФ України в м. Фастові та Фастівському районі і яка наявна в матеріалах справи, з якої вбачається розмір щомісячного заробітку (чисельник у відомостях за звітний місяць) та те, що відповідач у період з лютого 2015 року по травень 2015 року не сплачував страхових внесків, а відтак не виплачував заробітну плату (знаменник, права частина у відомостях за звітний місяць). Крім того, за твердженням позивача, які не спростовані відповідачем, заробітна плата за грудень 2014 року та за січень 2015 року йому також виплачена не була, будь-які розрахункові документи (відомості про нарахування/виплату/отримання/зарахування на картковий рахунок) йому не видавались, коштів від підприємства відповідача він не отримував. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період роботи з 24.12.2014 року по 25.05.2015 року складає 7742,31 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначалось, згідно із ст. 47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13. Крім того слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеній в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Так, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у цій справі стосуються періоду з 25.05.2015 року до 11.01.2016 року (дня винесення рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі). За таких обставин та враховуючи те, що невиплата звільненому позивачу всіх сум, що належала йому від відповідача є триваючим правопорушенням та з винесенням рішення суду не припиняється, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 25.05.2015 року до 11.01.2016 року, однак вимоги можуть бути заявлені позивачем в подальшому саме до дня фактичного розрахунку з позивачем. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (п.20 постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999р. №13) при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановлені факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідач не надав суду доказів на спростування своєї вини у затримки розрахунку з позивачем, а тому позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. При цьому суд зазначає, що розрахунок зроблений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Розраховуючи розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд бере до уваги середній заробіток позивача за два місяці перед звільненням, який становить 3037,76 грн. (за квітень 2015 року 1537,76 грн., за травень 2015 року 1500 грн.), а також середню кількість відпрацьованих днів у квітні і травні 2015 року 35 дні. Отже, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 13713 грн. (3037,76 грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи : 35 дні / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 86,79 грн. / розмір середньоденної заробітної плати / х 158 дні / кількість днів затримки). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем письмових пояснень з приводу заявленого позивачем позову або будь-яких документів на підтвердження правомірності вчинених дій не подано, з огляду на це суд вважає, що вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved