Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

25 січня 2021 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Марганецького міського суду 06.02.2019 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею. За рішенням суду від 17.03.2003 року відповідач сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини заробітку, та згідно рішення суду від 05.04.2016 року збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина до 1/4 частини заробітку до його повноліття. [INFO] сину [PERSON] виповнилося 18 років і стягнення аліментів припинилося. На даний час син [PERSON] є студентом 3-го курсу Марганецького фахового коледжу Національного технічного університету "Дніпровська політтехніка". Відповідач, матеріальну допомогу на утримання сина добровільно не надає, хоча працює і має можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина до закінчення ним навчання, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] на утирання сина [PERSON] , [INFO] на її, [PERSON] , користь в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення від дня виповнення сином повноліття і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до 23 років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 02 березня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. заяв чи клопотань від нього також не надходило. У позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 18.02.2021 року [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим відповідач, крім викликів за вказаними адресами, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано 02.03.21 року та 27.04.2021 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 47 вбачається, що батьками [PERSON] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Повнолітня дитина проживає з матір`ю, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання за № 1233-994292-2017. Як зазначає позивач у позові, що з відповідача за рішенням суду стягувалися аліменти на її користь на утримання дитини до його повноліття. [INFO] [PERSON] досяг повноліття і стягнення аліментів з відповідача припинилось. 01.09.2018 року повнолітній син сторін, [PERSON] вступив до Марганецького фахового коледжу і на даний час навчається на 3-му курсі денного відділення на базі 9 класів, очікуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2022 року. Через навчання він не має змоги працювати, інших доходів не отримує. Знаходиться на утриманні матері, яка в силу своїх можливостей надає йому матеріальну допомогу. Відповідач після досягнення сином повноліття, матеріальну допомогу на його утримання добровільно не надає. [PERSON] продовжує навчання, у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги свого батька. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням, так як є працездатною особою, інших утриманців не має. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати так допомогу. За таких підстав слід вважати встановленим, що повнолітня дитина потребує допомоги батька у зв`язку з навчанням. Обов`язок утримання своїх повнолітніх дітей на період їх навчання відповідно до норм ст. 199 СК України несуть обоє із батьків. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. З урахуванням наявних у справі доказів та норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання у необхідному розмірі, не надає, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на час його навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду. Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. На підставі зазначеного,

Outcome: approved