Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

30 серпня 2017 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], 24 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що з часу народження дочки відповідач до неї не з'являється, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надає. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя. Позивач зазначає, що їхня спільна дочка є дитиною інвалідом. Фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'зків, позивач сама забезпечує та виховую дочку, створила нормальні умови для її проживання. З 2007 року по 2017 рік відповідач жодного разу не відвідував дитини, не цікавився її життям, не допомагав матеріально, ігнорував повністю свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини. Тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно їхньої малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Крім того позивач зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області у справі №2-1479-10 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідач не своєчасно сплачує аліменти встановлені рішенням суду, має заборгованість по сплаті аліментів, інших дітей немає. Позивач зазначає, що їхня спільна дитина навчається у Нововолинській спеціальній загальноосвітній школі №9 у 4-му класі, а тому на даний час на утримання дитини необхідно значно більше коштів. Позивач посилається на те, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів в 2010 році прожитковий мінімум для дитини віком до 6-ти років становив 799 грн., на день пред'явлення позову про збільшення розміру аліментів прожитковий мінімум для дитини віком від 6-ти до 18-ти років становить 1777 грн. Тому позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються рішенням Нововолинського міського суду від 24 грудня 2010 року з відповідача на її користь на утримання дочки з 400,00 грн. на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши обставини справи, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 15 вересня 2007 року по 04 січня 2011 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Дочка сторін по справі є дитиною інвалідом, навчається у Нововолинській спеціальній загальноосвітній школі №9 (а.с.10,11). Відповідач з 2007 року проживає окремо за іншою адресою та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Відповідач не дбає про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, дитиною не опікується, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дочки, взагалі не відвідує школу де навчається його дочка, жодного разу не був на батьківських зборах, не цікавився її навчання, вихованням, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів (а.с.12-16). Згідно вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із нормами ст.164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що відповідач не цікавиться життям дитини, не бачиться з нею, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини; нe цікавиться, як росте його дитина; не забезпечує дитину необхідним харчуванням.; не забезпечує дитину медичним доглядом; не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а тому має бути позбавлений батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, тощо. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є батьком дитини, дитина знаходиться на утриманні позивача. Судом встановлено, що відповідач повинен сплачувати аліменти в користь позивача на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. на дитину щомісячно, згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24.12.2010 року (а.с.7), проте станом на 01.02.2017 року за відповідачем рахується заборгованість 30015,19 грн. (а.с.16). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №143 цс 13. Згідно ст.ст. 182, 192 СК України, необхідно змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду, і стягувати їх в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягшнення дитиною повноліття. Згідно п. 23 Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд вважає, що в даному випадку аліменти слід стягувати з моменту вступу рішення суду в законну силу. Згідно до ст. 180 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від обов'язку утримувати дитину до повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає в користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1). Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved