Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просила стягнути аліменти на дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 18 квітня 2017 року та 28 квітня 2017 року, та від якої заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило і причини неявки нею не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що під її опікою знаходяться діти, які не досягли повноліття. І оскільки мати цих дітей у добровільному порядку відмовляється від їх утримання, а діти проживають із нею, на її користь слід стягнути аліменти у грошовій формі у вигляді 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON], [INFO], являється матірю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.6,7). Рішеннями Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 15 вересня 2015 року № 185 та № 186, [PERSON] та [PERSON] було присвоєно статус дитини, позбавленої батьківської опіки та призначено [PERSON] опікуном цих дітей (а.с. 8,9). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 травня 2016 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33-35). Рішення суду набрало законної сили 30 червня 2016 року. На час розгляду справи, діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають з [PERSON] та знаходиться на її утриманні, а [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги для утримання дитей не надає (а.с.1). Із встановлених обставин вбачається, що між опікуном неповнолітніх дітей та матір`ю цих дітей виник цивільно-правовий спір у межах сімейних правовідносин щодо утримання матір`ю своїх дітей до досягнення ними повноліття, та в якому позивач, звернувся до суду за захистом права дітей на належне матеріальне забезпечення. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Відповідно до положень статті 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. А частина 4 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" уточнює, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Вказаному ж обов`язку батьків утримувати свою дитину кореспондує право дитини, встановлене частиною 1 статті 8 цього ж закону, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому суд враховує, що згідно частини першої статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як матірю дітей свого обовязку щодо їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право таких дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право дітей підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї третьої частини від всіх видів доходу, але не менш встановленого законодавством мінімуму, встановленого для кожної дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. З тією лише особливістю, що в силу положень частини 2 статті 183 Сімейного кодексу України, якщо аліменти стягуються на двох дітей, вони стягуються до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя дітей чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» складає 640 гривень, то в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved