Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити фактів, що мають юридичне значення, а саме: факт належності йому свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 28 липня 1989 року. Свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 1989 року між заявником та заінтересованою особою було укладено шлюб. На час реєстрації шлюбу заявник був громадянином Сирійської Арабської Республіки та у виданому свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] його прізвище вказано російською мовою як « [PERSON] », а ім`я - « [PERSON] ». 4 вересня 2019 року заявник набув громадянство України та отримав ряд правовстановлюючих документів національного зразка у яких прізвище зазначено як « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », а також зазначено по-батькові - « [PERSON] ». Розбіжності у написанні його прізвища та ім`я у документах, що ідентифікують особу та у свідоцтві про шлюбу унеможливлює реалізацію заявником своїх прав. Зокрема, це стало перешкодою в укладанні між заявником та заінтересованою особою нотаріально посвідченого договору про поділ спільного майна подружжя. Зазначав, що встановлення факту належності йому свідоцтва про шлюб має юридичне значення для реалізації заявником своїх майнових та немайнових прав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку окремого провадження. Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, надали суду спільну заяву в якій підтримали заявлені у заяві вимоги та просили розгляд справи провести за їх відсутності. Від заінтересованої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 28 липня 1989 року між « [PERSON] » та « [PERSON] » було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 3660. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказане підтверджуються Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21). На момент укладення вказаного шлюбу заявник являвся громадянином Сирійської Арабської Республіки, що підтверджується паспортами громадянина Сирійської Арабської Республіки (а.с. 14-15). 27 листопада 2015 року [PERSON] подав заяву про вихід із сирійського громадянства та 4 вересня 2019 року набув громадянство України, що підтверджується Довідкою № Д/416 від 27 листопада 2015 року, виданою Посольством Сирійської Арабської Республіки в м. Києві та Довідкою № 822/2020 від 14 квітня 2020 року про реєстрацію особи громадянином України, виданою ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с. 7, 12). На підставі набуття заявником громадянства України, останнім було отримано ряд правовстановлюючих документів національного зразка, а саме свідоцтво про народження серії [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] (а.с. 22, 24). В усіх правовстановлюючих документах, виданих заявнику, як громадянину України, його повне ім`я записано як « [PERSON] », тобто з однією літерою «б» (без подвоєння) та з додаванням « [PERSON] ». Однак, у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] ім`я записано як « [PERSON] » (російською мовою), тобто з подвоєнням літери «б» та без додавання « [PERSON] ». 21 листопада1997 року заявнику було видано Довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, в тексті якої ім`я останнього записано як [PERSON] (тобто з подвоєнням «б» та без додавання інших складових частин після «[PERSON]») (а.с.6). У виданій довідці про присвоєння ідентифікаційного номера та паспорті громадянина України № [NUMBER] зазначений ідентифікаційний номер платників податків є ідентичним: [NUMBER] . 8 червня 2021 року заявник разом зі своєю дружиною - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сомова Ігоря Віталійовича з метою посвідченням договору про поділ спільного майна подружжя. Однак, листом за вих. 109/01-16 від 8 червня 2021 року нотаріус повідомив про неможливість вчинити посвідчення договору про поділ спільного майна подружжя, оскільки в документах заявника існують розбіжності у написанні імені, зокрема: «паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , а в свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] вказані наступні дані чоловіка (заявника): [PERSON] , 1967 року народження» (а.с. 9). У зв`язку з вищеописаними розбіжностями, 29 січня 2018 року заявник звернувся до Українського бюро лінгвістичних експертиз з проханням надати висновок щодо ідентичності написання його імені в призмі української мови. Відповідно до Експертього висновку № 056/35-4 від 29 січня 2018 року, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз (копія додається), ідентичними є записи імені заявника в документах, наданих на експертизу, а саме: [PERSON] згідно тимчасової посвідки на постійне проживання 2003 р., довідки про присвоєння РНОКПП); [PERSON] (згідно повторно виданого свідоцтва про народження, тимчасової посвідки на постійне місце проживання 2012 р.); [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] , запис російською мовою). Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Так, аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт належності [PERSON] свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , у якому його ім`я та прізвище записані російською мовою як « [PERSON] ». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved