Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

21.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 25.03.2011 року він уклав з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 65. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Тривалий час шлюбні стосунки з відповідачем мають формальний характер. Причиною погіршення відносин стали постійні сварки, які негативно впливають на здоров`я дітей. І шлюбні стосунки, і ведення спільного господарство ними припинено за ініціативою відповідача. Спору про поділ майна та про місце проживання дітей вони не мають. Збереження шлюбу не відповідає його інтересам та інтересам дітей, оскільки почуття любові та поваги, взаємопорозуміння, втрачені. У зв`язку з тим, що примирення між ними не можливо, звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 14.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 11.02.2021 року. 21.01.2021 року відповідачем отримано копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 08.02.2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги [PERSON] визнає, як і визнає повідомлені позивачем суду обставини укладення шлюбу та припинення шлюбних відносин. Прохає звільнити її від сплати судового збору, поклавши його у повному обсязі на позивача у зв`язку з тим, що вона не має доходу за 2020 рік взагалі, перебуває у пошуку роботи, має скрутний матеріальний стан. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Вирішення питання про розподіл судових витрат залишила на розсуд суду. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Наполягали на віднесенні судових витрат за рахунок позивача у зв`язку з відсутністю у відповідача доходу від трудової діяльності. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 25.03.2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 65. Від шлюбу сторони мають на цей час малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначено позивачем та не оспорюється відповідачем, а тому не підлягає додатковому доведенню, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем, ведення ними спільного господарства та проживання, припинені. Причиною цього стали різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими та суперечить його інтересам. Спору щодо поділу майна сторони не мають. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у провадженні суду не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з позовною заявою [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується оригіналом квитанції від 21.12.2020 року, що міститься у матеріалах справи. До початку розгляду справи по суті відповідач надала відзив на позовну заяву, яким фактично визнала позов [PERSON] . Внаслідок того, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу належить повернути 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто у сумі 420 грн. 40 грн. Решту судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. належить стягнути з відповідача на користь позивача, позовні вимоги якого задоволені. Підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні, оскільки норми процесуального законодавства та Закону України «Про судовий збір» не передбачають права суду на звільнення відповідача від стягнення з нього судового збору, понесеного позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved