Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

15.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], по якому просила: -перерозподілити ідеальні частки в праві спільної часткової власності приміщення квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS], що складається з 5 кімнат житловою площею 82,2 кв. м., а всього загальною площею квартири 153,3 кв. м., наступним чином: -гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER] належить 514/1000 частини квартири [NUMBER] в рівних частках; -гр. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого другою Одеською державною нотаріальною конторою 19.12.2005р. за [NUMBER] належить 486/1000 частин квартири [NUMBER]. Визначити, що частки [PERSON], померлої [PERSON], померлої [PERSON] та померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER], є рівними та на кожного складають по 514/4000 частини квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS], що складається з 5 кімнат житловою площею 82,2 кв. м., а всього загальною площею квартири 153,3 кв. м. Визнати за [PERSON] (ід. [NUMBER]) право власності на 514/4000 частини квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS] що складається з 5 кімнат житловою площею 82,2 кв. м., а всього загальною площею квартири 153,3 кв. м., в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON] (ід. [NUMBER]) право власності на 514/4000 частини квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS] що складається з 5 кімнат житловою площею 82,2 кв. м., а всього загальною площею квартири 153,3 кв. м., яке належало померлій [INFO] року [PERSON], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], яка в свою чергу, вступила в права спадкоємця в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON] (ідей. [NUMBER]) право власності на 514/4000 частини квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS] що складається з 5 кімнат житловою площею 82,2 кв. м., а всього загальною площею квартири 153,3 кв. м., яке належало померлій [INFO] року [PERSON], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], яка в свою чергу, вступила в права спадкоємця в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], яка в свою чергу, вступила в права спадкоємця в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 28 квітня 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видане свідоцтво про право власності на житло на посвідчення того, що 322/1000 частин приміщення квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 322/1000 частин квартири складають 69,31 кв. м. загальної площі. Загальна площа квартири становить 208,9 кв. м. Однак у державному реєстрі прав власності зазначене свідоцтво не зареєстрували. В 2013 році позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] для державної реєстрації вказаного свідоцтва. Однак позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що під час розгляду заяви та поданих документів було виявлено, що загальна площа квартири згідно технічного паспорту складає 153,3 кв. м., проте відповідно до інших документів відповідна площа складає 208,9 кв. м. Крім того, в свідоцтві про право власності на дану квартиру не вказані долі співвласників, а лише зазначено, що квартира належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Також, [INFO] року померла прабабуся позивача [PERSON], [INFO] року померла бабуся [PERSON], [INFO] року померла мати [PERSON]. Позивач, [PERSON], має право на спадщину за законом на частки квартири залишених після смерті родичів позивача. Однак державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори Маслова М.В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відповідно до листів КП «БТІ» ОМР ідеальна частка квартири [NUMBER] була змінена, у зв'язку із виділом частки комунальної квартири в самостійну, оскільки, частина комунальної квартири виділилась в самостійну і зареєстрована за [ADDRESS] Внаслідок чого, в технічних характеристиках квартири [NUMBER] змінилась загальна та житлова площа, а також розмір ідеальних часток комунальної квартири, які тепер не відповідають даним вказаним в правовстановлюючих документах. Відповідно до технічного паспорту та висновку про розрахунок часток квартири [ADDRESS] зробленого КП «БТІ» ОМР, загальна площа квартири складає 153,3 кв. м., житлова - 82,2 кв. м., а частки розподілені наступним чином: -Гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER] належить 514/1000 частини квартири [NUMBER] рівних частках; -Гр. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого другою Одеською державною нотаріальною конторою 19.12.2005р. за [NUMBER] належить 486/1000 частин квартири [NUMBER]. У зв'язку з вищевикладеним позивач не може оформити та зареєструвати право власності на належну їй частку, у зв'язку з чим була вимушена звернутися до суду, бо в силу викладених обставин договір про визначення часток в нотаріальному порядку не може бути укладений. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву згідно якої позов підтримали та просили розглядати цивільну справу за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив розглядати справу за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила розглядати справу за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28 квітня 1994 року № [NUMBER], виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на посвідчення того, що 322/1000 частин приміщення квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS] належить на правах спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 322/1000 частин квартири складають 69,31 кв. м. загальної площі. Загальна площа квартири становить 208,9 кв. м.Однак у державному реєстрі прав власності зазначене свідоцтво не зареєстрували. В 2013 році позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] для державної реєстрації Свідоцтва від 28 квітня 1994 року № [NUMBER] Однак позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що під час розгляду заяви та поданих документів було виявлено, що загальна площа квартири згідно технічного паспорту складає 153,3 кв. м., проте відповідно до інших документів відповідна площа складає 208,9 кв. м. Крім того, в свідоцтві про право власності на дану квартиру не вказані долі співвласників, а лише зазначено, що квартира належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Також, померла прабабуся позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 листопада 1996 року серії [NUMBER], померла бабуся [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть від 30 серпня 2001 року серії [NUMBER] [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть від 25 вересня 2014 року серії [NUMBER] Відповідно до копії постанови від 10.03.2017 року, Державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори Маслова М.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відповідно до листів КП «БТІ» ОМР ідеальна частка квартири [NUMBER] була змінена, у зв'язку із виділом частки комунальної квартири в самостійну, оскільки, частина комунальної квартири виділилась в самостійну і зареєстрована за [ADDRESS] Внаслідок чого, в технічних характеристиках квартири [NUMBER] змінилась загальна та житлова площа, а також розмір ідеальних часток комунальної квартири, які тепер не відповідають даним вказаним в правовстановлюючих документах. Відповідно до копії технічного паспорту та висновку про розрахунок часток квартири [ADDRESS] зробленого КП «БТІ» ОМР, загальна площа квартири складає 153,3 кв. м., житлова - 82,2 кв. м., а частки розподілені наступним чином: -[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER] належить 514/1000 частини квартири [NUMBER] рівних частках; -[PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.1994р. за [NUMBER] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого другою Одеською державною нотаріальною конторою 19.12.2005р. за [NUMBER] належить 486/1000 частин квартири [NUMBER] [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 листопада 1996 року серії [NUMBER]. Унаслідок смерті відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. До складу спадщини увійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок її смерті, а саме права на майно, яке належало їй на праві власності: 322/4000 (514/4000 з врахуванням перерозподілу) частини приміщення квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS] Другою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №155/2011. Зазначену спадщину фактично прийняла але юридично не оформила як спадкоємиця першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР її донька [PERSON] у порядку ст. 549 ЦК Української РСР так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини й фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року померла [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть від 30 серпня 2001 року серії [NUMBER] Унаслідок смерті відкрилась спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. До складу спадщини увійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме права на майно, яке належало їй на праві власності: 322/4000 (514/4000 з врахуванням перерозподілу) частини приміщення квартири спільного заселення, за адресою: [ADDRESS] також 322/4000 (514/4000 з врахуванням перерозподілу) частини цієї квартири, яка належала померлій [PERSON], у порядку спадкування за законом. Другою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №156/2011. Зазначену спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила як спадкоємиця першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР її донька [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК Української РСР так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини й фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року померла [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть від 25 вересня 2014 року серії [NUMBER] Унаслідок смерті відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. До складу спадщини у відповідності до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок її смерті, а саме майнові права на майно, яке належало їй на праві власності: 322/4000 (514/4000 з врахуванням перерозподілу) частини приміщення квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS] також 322/4000 (514/4000 з врахуванням перерозподілу) частини цієї квартири, яка належала померлій [INFO] року [PERSON], та 322/4000 (514/4000 з врахуванням перерозподілу) частини цієї квартири, яка належала померлій [INFO] року [PERSON], у порядку спадкування за законом. Другою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №15/2015. У зв'язку з тим, що [PERSON] за час свого життя не склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, [PERSON], її донька, та [PERSON], її чоловік, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом. Позивач у порядку ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 06 листопада 2015 року між позивачем та [PERSON] складений договір про розподіл спадкового майна, згідно якого позивачу переходить частка [ADDRESS], а [PERSON] переходить автомобіль марки Honda Civic 2005 року випуску. Таким чином, позивач отримала у власність у порядку спадкування частки зазначеної квартири, які належали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та складають по 514/4000 на кожного., але не має можливості набути їх шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки змінені ідеальні частки цієї квартири. На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2017 року, щодо здійснення перерахунку часток на квартиру було надано розрахунок часток квартири [ADDRESS] Згідно даного розрахунку: Гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], станом на 31.12.2012 рік на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, від 28.04.1994 року, за № [NUMBER], належить 332/1000 частин квартири [NUMBER] рівних частках. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: житлова - 2 (17,5 кв. м.), житлова - 3 (22,1 кв. м.), коридор - 4 (3,7 кв. м.), кухня - 5 (9,9 кв. м.), санвузол - 6 (4,6 кв.м.), що складає 514/1000 частей квартири [NUMBER] Гр. [PERSON], станом на 31.12.2012 року на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, від 28.04.1994 року за № [NUMBER] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Одеською державною нотаріальною конторою 19.12.2005 року за № 1-6035, належить 320/1000 частин квартири [NUMBER] У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: коридор -7 (3,0 кв. м), житлова - 8 (12,5 кв. м.), житлова - 9 (21,3 кв. м.), кухня - 10 (6,5 кв. м.), санвузол - 11 (2,6 кв. м.), житлова - 12 (8,8 кв.м.), що складає 486/1000 частин квартири [NUMBER] За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 1 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому, відповідно до статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Крім того, чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України "Про нотаріат". Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved