Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

28 березня 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у сумі 57071,65 грн., вказуючи, що 16 липня 2013 року відповідачем [PERSON] як фізичною особою-підприємцем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої він приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, взявши на себе зобов*язання виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER]. Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором шляхом надання коштів відповідачу, встановивши кредитний ліміт в розмірі 15200,00 грн. Відповідач прийняті на себе зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 17 березня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 57071,65 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15200,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 17693,23 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 21042,42 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3136,00 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі, відшкодувавши витрати, пов*язані із сплатою судового збору, та витрати на публікацію оголошення у пресі. У судове засідання представник позивача не з*явився, просив у позовній заяві розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 5). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення про виклик відповідача у пресі (а.с. 51). З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 липня 2013 року позивачем та відповідачем [PERSON] як фізичною особою-підприємцем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (а.с. 12, 13-24, 25-27). Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER]. Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором шляхом надання коштів відповідачу, встановивши кредитний ліміт станом на 17 липня 2013 року в розмірі 13200,00 грн., 02 вересня 2013 року, 01 березня 2014 року - в розмірі 15200,00 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 28). Згідно п.п. 3.2.1.1.1, 3.2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебатування поточного рахунку. Кредит надається в обмін на зобов*язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Відповідно до п.п. 3.2.1.1.6 Умов та правил надання банківських послуг ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходження грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв*язку банку і клієнта (система клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Згідно п.п. 3.2.1.2.2 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов*язується використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 3.2.1.1.1 цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг», сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом, повернути кредит у строки, встановлені умовами та правилами надання банківських послуг, сплатити винагороду банку. Згідно п.п. 3.2.1.1.13 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов*язань, клієнт сплачує банку відсотки на пеню за користування кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості в розмірі, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 17 березня 2016 року, яка включає: заборгованість за кредитом - 15200,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 17693,23 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання - 21042,42 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом - 3136,00 грн., у загальному розмірі 57071,65 грн., що підтверджується розрахунком, випискою за рахунком (а.с. 29-31). Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. В частині 1 статті 549 ЦПК передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому мається на увазі, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України вказують, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Суд враховує також правовий висновок Верхового суду України, висловлений в постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК є обов'язковим для застосування та в якому вказано, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Судом встановлено, що 05 січня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис № 22730060003034667 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] (а.с. 32, 52-53). На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором, яка утворилась станом на 17 березня 2016 року, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15200,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 17693,23 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 21042,42 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3136,00 грн., а всього заборгованість у розмірі 57071 грн. 65 коп. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1), та витрати на публікацію оголошення у пресі в сумі 315 грн. (а.с. 50-51).

Outcome: approved