Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить постановити рішення про тлумачення заповіту, складеного 01 вересня 2008 року померлим [PERSON], та посвідченого секретарем Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрованого в реєстрі №98, визнавши що [PERSON] успадковує земельні ділянки площею 0,3049 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації №519 від 30.08.2006, та площею 3,1758 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації №519 від 30.08.2006. Посилається на те, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, частину якого, а саме: Державний акт на право власності на земельну ділянку, він заповів позивачу, що підтверджується заповітом, складеним 01 вересня 2008 року та посвідченим секретарем Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрованого в реєстрі №98. В установленому законом порядку позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини, де була заведена спадкова справа №28 за 2016 рік, що слідує з наданої суду копії вказаної спадкової справи після смерті [PERSON]. Проте, видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно нотаріус не зміг, так як із змісту заповіту незрозуміло, на яке майно видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації №519 від 30.08.2006 [PERSON] належала земельна ділянка, площею 3,1758 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. Також згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації №519 від 30.08.2006 [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,3049 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. Своє право на спадщину підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією заповіту, посвідченого 01 вересня 2008 року секретарем Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрованого в реєстрі №98; копією свідоцтва про народження позивача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, направили заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають в повному обсязі, просять його задовольнити, наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі. На спадкове майно у виді земельних ділянок не претендують. Представник відповідача, Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в судове засідання не з"явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. В силу ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). 2) На вимогу однієї або обох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. 3) При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. 4) Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачі позов визнали, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ст. 174 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.213, ст. 1256 ЦК України,

Outcome: approved