Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю. Позовні вимоги мотивував тим, що 5 жовтня 1985 року він зареєструвала шлюб з [PERSON] у Великорусавській сільській раді Томашпільського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 13. В серпні 1997 року через відсутність постійної роботи та важкий матеріальний стан він поїхав на роботу до Російської Федерації. Позивач зазначає, що всі зароблені кошти він пересилав своїй дружині, яка за них придбала наступне майно: -квартиру № 8 на проспекті Космонавтів, 47 в м. Вінниці; -квартиру № 36 на проспекті Космонавтів, 11 в м. Вінниці; -квартиру №40 на проспекті Юності, 24 в м. Вінниці; -земельну ділянку та побудовано домоволодіння по вул. Молодіжній, 15 у м. Томашпіль Вінницької області; -легковий автомобіль марки Рено-19, державний реєстраційний № 78461ВІ. Вищевказане майно було придбане на кошти позивача, однак зареєстроване на праві приватної власності на його дружину [PERSON], яка ніде і ніколи не працювала. Оскільки відповідач відмовляється перереєструвати зазначене майно як об'єкти спільної сумісної власності, тому [PERSON] звернувся до суд з даним позовом та просить визнати його спільною сумісною власністю та [PERSON] наступне майно, яке придбане під час шлюбу: квартиру № 8 на проспекті Космонавтів, 47 в м. Вінниці; квартиру № 36 на проспекті Космонавтів, 11 в м. Вінниці; квартиру №40 на проспекті Юності, 24 в м. Вінниці; земельну ділянку та домоволодіння по вул. Молодіжній, 15 у м. Томашпіль Вінницької області; легковий автомобіль марки Рено-19, державний реєстраційний № 78461ВІ, а також судові витрати розподілити порівну між ними. Ухвалою суд від 25 вересня 2014 року провадження в даній справі було зупинено до винесення рішення в цивільній справі №127/16649/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та скасування запису в державному реєстрі правочинів про власника квартири. Так, провадження у даній справі було відновлено ухвалою суду від 11 травня 2016 року, в зв'язку з тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року по справі № 127/16649/14-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та скасування запису в державному реєстрі правочинів про власника квартири було залишено без розгляду. До початку розгляду вищезазначеної справи по суті ухвалою суду від 22 червня 2016 року справу в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, а саме: квартири № 36 на проспекті Космонавтів, буд. 11, м. Вінниці; квартири № 40 на проспекті Юності, буд. 24, м. Вінниці; земельної ділянки та домоволодіння по вул. Молодіжній, 15, м. Томашпіль, Вінницької області та легкового автомобіля марки РЕНО-19, державний реєстраційний № 78461ВІ - провадженням було закрито. В судове засідання позивач не з'явився, попередньо надавши заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та підтримує позов в частині визнання сумісною спільною власністю його і [PERSON] лише одну квартиру № 8 по проспекті Космонівтів, 47 в м. Вінниці, як майно, яке було придбане під час шлюбу. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, надавши заяву в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та проти визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] не заперечує. Також просила справу слухати в її відсутність. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 073706, виданого повторно 27.08.2009 року, судом встановлено, що 05.10.1985 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 13 (а.с. 6 Т. 1). Також судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], 1986 року та [PERSON], 21.07.1990 року, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 42 Т. 2). Так, судом встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 106 Т. 1). З відповіді КП "ВМБТІ" № 432 суд/вих. від 05.05.2014 року, наданої на виконання ухвали суду, судом встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 100135 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 26.07.2002 року за р. № 1712 (а.с. 50 Т. 1). Даний факт також підтверджується договором купівлі-продажу від 26.07.2002 року (а.с. 51-52 Т. 1). Статями 21, 41 Конституції України закріплено, що права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~\~ Отже квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Також даний факт був визнаний відповідачем. Разом з тим, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки [PERSON] просив розподілити судові витрати порівну, то з позивача в дохід держави слід стягнути 1583,40 грн. судового збору, а з відповідача - 1827 грн., так як максимальний розмір судового збору на день подання позовної заяви становить 3654 грн., проте позивачем частково було сплачено судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved