Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

20 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Гатненської об`єднаної територіальної громади Фастівського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що з 2005 року по 02 вересня 2010 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що після розірвання шлюбу син проживає із нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеним депутатом територіального округу Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 28 січня 2021 року. Також позивач вказує, що на даний час змінила прізвище на « [PERSON] », так як перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу. 14 вересня 2007 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області своїм рішенням стягнув з [PERSON] , 1984 року народження на користь позивача на утримання спільного сина [PERSON] аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 серпня 2007 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] у позові наголошує на тому факті, що аліменти на утримання сина було стягнено, але відповідач їх не сплачує та ухиляється від сплати аліментів. Не приймає жодної участі ні в матеріальному забезпеченні спільного сина, ні в його вихованні. Той факт, що відповідач ухиляється від своїх батьківських прав відносно сина позивач підтверджує наступними доказами: копією довідки Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби за №392 від 13 січня 2021 року з якої вбачається, що позивач дійсно не отримувала аліменти на утримання сина [PERSON] з [PERSON] у період 01 липня 2007 року по 31 грудня 2020 року; копією листа того ж відділу ДВС від 04 серпня 2010 року за №12192 до начальника Славутського РВ УМВСУ в Хмельницькій області вбачається, що [PERSON] був ознайомлений з виконавчим листом про стягнення аліментів та неодноразово попереджався державним виконавцем про кримінальну відповідальність по ст.164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, але боржник не виконує своїх обов`язків та злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. [PERSON] неодноразово викликався до Відділу ДВС у Славутському районі. Боржник протягом тривалого часу не приймав заходів для, працевлаштування та виплати аліментів. Позивач відзначає, що з приводу несплати відповідачем аліментів на утримання спільної дитини неодноразово зверталась і до Відділу поліції Чабанівського ВП та Славутського відділу поліції Хмельницької області, на що отримувала відповіді, що місце проживання чи перебування [PERSON] не відомо, тому питання не може бути вирішено (відповіді від 12 листопада 2020 року та 09 грудня 2020 року). 30 грудня 2020 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] ,1984 року народження був оголошений в розшук. Згідно довідки від 28 січня 2021 року за №011, виданої загальноосвітньою школою №42 м. Львова де навчається син з 06 вересня 2016 року по 30 серпня 2019 року вказано, що батько [PERSON] вихованням та навчанням сина не цікавився, жодного разу у школі не з`являвся, не відвідував батьківські збори. Відповідно до довідки за №20 від 27 січня 2021 року виданої загальноосвітньою середньою школою І-ІІІ ступеня «Лідер» також вбачається, що « [PERSON] , [INFO] навчався у школі в період 2019-2020 роки. Заяву на зарахування писала мати [PERSON] , батько у школі не з`являвся. На даний час син навчається на першому курсі Київського державного коледжу туризму та готельного господарства. Із довідки від 01 лютого 2021 року за №04-01-11 даного навчального закладу вбачається, що тільки позивач цікавиться навчанням сина, займається його вихованням, відвідує батьківські збори. Батько студента ні разу не з`являвся і вихованням дитини не цікавиться. Славутський центр первинної медико-санітарної допомоги Хмельницької області надав відповідь на за №222 від 25 січня 2020 року, де вказує, що [PERSON] спостерігався в дитячій консультації з приводу захворювання. З дитиною була тільки матір [PERSON] , батько [PERSON] участі у лікуванні та оздоровленні дитини участі не приймав. [PERSON] наголошує, що спільний син хворий з народження, у нього вроджена аномалія опорно-рухової системи, вроджена правобічна клишоногість, сколіоз 1 ступеня, що підтверджується випискою з медичної карти та результатами огляду. Син переніс операцію, на даний час має відставання у рості. Тому сину постійно потрібна увага, лікування, оздоровлення. [PERSON] не приймає жодної участі ні у матеріальному забезпеченні дитини, ні у його вихованні та лікуванні. Позивач як може робить все для того, щоб син жив повноцінним життям, навчався та своєчасно лікувався. Проте у даний час погіршився її матеріальний стан, тому перебуває на обліку як безробітна, що підтверджується довідкою від 14 січня 2021 року. Дитина потребує постійного лікування, консультацій з лікарем, особливого харчування, оздоровлення, кошти потрібні і на навчання та ортопедичне взуття. Тому відповідач повинен брати участь у матеріальному забезпеченні сина. Відповідач працездатний, стан його здоров`я задовільний, у нього не має інших утриманців на яких би він сплачував аліменти. Місце роботи відповідача позивачу не відомо. На підставі вище наведенного, [PERSON] просила суд, Позбавити, [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; Збільшити розмір аліментів стягнувши з [PERSON] , [INFO] , уродженця Хмельницької області, м. Славута, номер платника податків: [NUMBER] , на користь позивача - [PERSON] , 1987 року народження, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини щомісячно зі всіх видів його заробітку( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розпочинаючи з моменту подачі позову і до повноліття дитини. 21 квітня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановленно відкрити провадження у справі та витребувати у Органу опіки та піклування Гатненської об`єднаної територіальної громади Фастівського району Київської області висновок стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1984 року народження відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 31 травня 2021 року через канцелярію суду представником Органу опіки та піклування Гатненської об`єднаної територіальної громади Фастівського району Київської області було зареєстровано Рішення Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №4/4 від 28 травня 2021 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON] 02 червня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі №369/5217/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Гатненської об`єднаної територіальної громади Фастівського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судового виклику рекомендованими листами та через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав клопотання в якому просив суд розглянути справу на розсуд суду за наявними документами в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що з 2005 року по 02 вересня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №314, виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 18 травня 2018 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , позивач зареєструвала шлюб 27 листопада 2010 року з [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєне прізвище « [PERSON] ». Зі свідчень позивача вбачається, що відповідач з народження не цікавиться життям сина, не виконує жодного з покладених на нього законом обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідно до довідки від 28 січня 2021 року за №011, виданої загальноосвітньою школою №42 м. Львова вбачається, що батько [PERSON] вихованням та навчанням сина - [PERSON] не цікавився, жодного разу у школі не з`являвся, не відвідував батьківські збори. Відповідно до довідки за №20 від 27 січня 2021 року виданої загальноосвітньою середньою школою І-ІІІ ступеня «Лідер» також вбачається, що « [PERSON] , [INFO] навчався у школі в період 2019-2020 роки. Заяву на зарахування писала мати [PERSON] , батько у школі не з`являвся. Згідно довідки від 01 лютого 2021 року за №04-01-11 виданої Київським державним коледжом туризму та готельного господарства вбачається, що тільки позивач цікавиться навчанням сина, займається його вихованням, відвідує батьківські збори. Батько студента ні разу не з`являвся і вихованням дитини не цікавиться. Згідно відповіді Славутського центру первинної медико-санітарної допомоги Хмельницької області за №222 від 25 січня 2020 року, [PERSON] спостерігався в дитячій консультації з приводу захворювання. З дитиною була тільки матір [PERSON] , батько [PERSON] участі у лікуванні та оздоровленні дитини участі не приймав. Також судом встановлено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON] . Даний факт підтверджується копією довідки Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби №392 від 13 січня 2021 року; копією листа того ж відділу ДВС від 04 серпня 2010 року за №12192 до начальника Славутського РВ УМВСУ в Хмельницькій області та долученими копіями відповіді органів Національної поліції, які надавалися на звернення позивача щодо ухилення від сплати аліментів [PERSON] 30 грудня 2020 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] ,1984 року народження оголошений в розшук. Згідно висновку органу опіки та піклування Гатненської сільської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » та його відповідність інтересам малолітнього [PERSON] , вбачається за доцільне [PERSON] позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що за умовами ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судоми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 54). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 56; Рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany», п. 52; Рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S.v. The United Kingdom», п. 119; Рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands», п. 91). Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З досліджуваних судом документів вбачається, що [PERSON] самоусунувся від виховання свого сина та виконанням своїх батьківських обов`язків. Не цікавиться долею своєї дитини, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не створює необхідні умови для проживання, виховання своєї дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] в частині про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Гатненської об`єднанної територіальної громади Фасівського району Київської області, слід задовольнити, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або з Враховуючи вищезазначене, в тому числі неявку відповідача у судові засідання з розгляду вказаної цивільної справи, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Щодо вимоги позивача про збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. 14 вересня 2007 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області своїм рішенням стягнув з [PERSON] , 1984 року народження на користь позивача на утримання спільного сина [PERSON] аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 серпня 2007 року до досягнення дитиною повноліття. За змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому, у зв`язку із погіршенням здоров`я дитини, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже, можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів»). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Так, як встановлено в судовому засіданні, після винесення судом рішення про стягнення аліментів, у позивача, отримувача аліментів змінились обставини, які слугували визначенню розміру аліментів - у позивача погіршився матеріальний стан, що підтверджується довідкою Києво-Святошинського районного центру зайнятості від 14 січня 2021 року №75, що зумовлює необхідність збільшення коштів на утримання спільного сина. З огляду на наведене, беручи до уваги те, що з доводів позивача, на які не надано заперечення, відповідач є особою працездатною, дитина сторін має проблеми із здоров`ям, потребує систематичного лікування, , суд приходить до висновку про задоволення позову та збільшення аліментів на утримання дитини, що стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням суду щомісячно з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на ј частини щомісячно із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2021 року та до повноліття дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, при цьому враховує стан здоров`я дитини та платника аліментів.

Outcome: approved