overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

19.12.2013 року року позивач звернувся до суду з даним позовом, пояснюючи, що згідно з укладеним між банком та відповідачем [PERSON] кредитним договором DNH4KP30900331 від 08.04.2006 року, останньому був наданий кредит у розмірі 1154,40 грнн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 04.12.2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 20116,56 грн, яку сплатити у добровільному порядку відмовився, просить суд стягнути з нього заборгованість примусово. Представник позивача Козка С.А, у судове засідання не з»явився, але надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з"явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України, обов"язки повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК, інших актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що 08.04.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір DNH4KP30900331 від 08.04.2006 року, згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 1154, 40грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 04.12.2013 року заборгованість складає 20116, 56 грн., яку необхідно стягнути з останнього на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі ст. 526 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

19.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить стягнути з неї на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив справу розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути без її участі. Суд, дослідивши заяву позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб тому що: Відповідачка по справі є матірью своєї неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO] (а.с.7), дитина знаходився на утриманні батька - позивача [PERSON] (а.с.9), відповідачка допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази щодо матеріального стану сторін та стану їх здоров*я ( а.с.8,11,12) суд вважає, що відповідачка має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн., а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

19.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її його опікуном. В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що [PERSON] є її сином, який є інвалідом першої «А» групи безстроково. За психічним станом здоров'я [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги і контролю. Визнання [PERSON] недієздатним необхідно для встановлення над ним опіки. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], син заявника [PERSON], з дитинства є інвалідом першої групи "А" безстроково, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 372817. Згідно висновку № 71 судово-психіатричного експерта від 23.02.2017 року [PERSON], [INFO], страждає слабоумством - глибокою розумовою відсталістю, в зв'язку із чим не має можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Поданням опікунської ради при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради за № 13111/02.02.01-20/14/16 від 28.11.2016 р. запропоновано кандидатуру [PERSON] для призначення її опікуном [PERSON], 1998 р.н., у разі визнання його недієздатним. Таким чином, суд вважає доведеними твердження заявника про те, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому є недієздатною особою та потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Суд вважає, що подання органу опіки та піклування про призначення [PERSON] опікуном відповідає вимогам ст.ст. 55,60 ЦК України та інтересам недієздатного [PERSON] Відповідно до ст. 88, ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

19.12.2017 року головний лікар ЖОПЛ №2 звернувся із заявою до суду, в якій просить продовжити лікування в примусовому порядку, [PERSON], [INFO], мешканця [INFO] до Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 без його згоди, мотивуючи тим, що останній перебуває на стаціонарному лікуванні з діагнозом деменція помірно виражена внаслідок епілепсії, з вираженими характерилогічними змінами особи по епітипу, судомними нападами середньої частоти, дисфорією, сутінковими порушеннями свідомості. В судовому засіданні представник лікарні підтримала вимоги заяви. Прокурор не заперечувала проти задоволення заяви. [PERSON], просив перевести його на лікування до Житомирської ОПЛ №1. Заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, думку прокурора, [PERSON], дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20.12.2006 року [PERSON] визнано недієздатним. Опікуна не має. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.07.2017 року [PERSON] було продовжено лікування на умовах примусової госпіталізації у Житомирській обласній лікарні №2. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомлюваної згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психіатричного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередньо небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації (ч. 3 ст. 17 Закону). З висновку комісії лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 від 19.12.2017 року видно, що враховуючи вираженість психічних розладів в»язкість, торпідність мислення, зниження інтелекту з вираженим зниженням пам»яті, зміни в емоційно вольовій сфері дисфорії, агресія, відсутність контролю поведінки, судомні напади середньої частоти, [PERSON] потребує продовження лікування на умовах примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар зі звичайним режимом нагляду. Таким чином, враховуючи, всі обставини справи та правові норми, що їх регулюють, суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі ст. ст. 14, 17 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

19.12.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 07.11.1976 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З відповідачкою сімейні припинилися з жовтня 2013 року, спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згоден, тому просив суд шлюб розірвати та стягнути з відповідачки судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги у частині розірвання шлюбу визнала, проте заперечила проти стягнення з неї судового збору. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07.11.1976 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області, актовий запис №48. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище "[PERSON]". Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування сплаченого ним судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

19.12.2019\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 30.06.2017 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Вітовському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З відповідачем сімейні відносини припинилися, спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згодна, тому просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~у визначений\~строк відзив\~до суду\~не направив,\~тому \~у відповідності до ст.ст. 280,\~281 ЦПК України\~за заявою позивачки суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30.06.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Вітовському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №32. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити позивачці прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 768,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченого нею судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

19 березня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідно до кредитного договору № б/н від 17.11.2007 року [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаним договором передбачався порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала у зв'язку з чим станом на 26.02.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 19 024,07 грн.: заборгованість за кредитом - 2 473,24 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 284,02 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 6 266,81 грн.; від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3 503,37 грн., яка була задоволена судовим наказом від 16.09.2008 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 15 520,70 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 776,04 грн. Так як відповідач не бажає в добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість на загальну суму 16 796,74 грн., а також судовий збір у сумі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місто слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

19 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 січня 2005 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 4. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2005 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства, через фізичне насилля з боку відповідача в сім'ї, в зв'язку з чим, втрачене почуття любові та поваги. Строни проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Діти проживають з позивачкою. Примирення та збереження сім'ї неможливе. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище присвоєне після реєстрації шлюбу - "[PERSON]". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, судом встановлено наступне. 15 січня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 4 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO] народження, свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 5) та сина - [PERSON], [INFO] народження, свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 665 від 19.03.2015 року за адресою: [ADDRESS] зареэстрована позивач та її дочка - [PERSON] (а.с. 9). Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, неявку належним чином повідомленого відповідача суд вважає, як свідчення того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім'ю, у зв'язку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

19 березня 2015 р. позивачка звернулася з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач, з яким вона перебувала до 1998 року в шлюбі, є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], однак кошти на його утримання не надає. Оскільки відповідач працює, має регулярний заробіток, інших утриманців не має, тому просить стягувати з нього на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно. В судове засідання позивачка не зявилася, подала письмову заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач з позовними вимогами згідний, подав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання не проводилося. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.180, 182, 184 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], однак добровільно кошти на його утримання не надає, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей і платника аліментів. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України та

Outcome: approved