Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

22 лютого 2016 року, позивачі звернулися до суду з названим позовом, в якому просили суд, визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 911266 від 31.10.2006 р. виданий на підставі рішення ХХІ сесії ІV скликання Овідіопольської с/р від 15.07.2005 р. № 1090-ІV на ім`я відповідачки [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0602 га для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Леніна, 267/1, кадастрові номери : 5123755100020040262 ; 5123755100020040263 ; 5123755100020040264, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652900465 та скасувати його державну реєстрацію, мотивуючи це неможливістю зареєструвати свою земельну ділянку площею 0,09 га, на якій розташовані 53/100 частин їхнього житлового будинку № 267 по вул. Леніна в смт. Овідіополь, так як відповідачка самостійно розробила технічну документацію на частину спільної з ними земельної ділянки та приватизувала із загальної площі землі, земельну ділянку площею 0,0602 га, на якій знаходиться весь житловий будинок та господарські споруди, в той час, як відповідачці належить лише 47/100 частин вказаного будинку, тим самим, позивачі позбавлені права приватизувати та зареєструвати частину земельної ділянки, яка надана їм для обслуговування їхніх 53/100 частин житлового будинку № 267/2 по вул. Леніна в смт. Овідіополь і знаходиться у їхньому фактичному користуванні. В судове засідання позивачі не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, однак надіслали на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримали свій позов, просили його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за їх відсутністю (а.с. 68,72). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій позов визнала повністю, просила його задовольнити та слухати справу за її відсутністю (а.с. 62,63). Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату слухання справи були повідомлені належним чином, під особисті розписки, причини неявки суду не повідомили, заяв, окрім представниці Овідіопольської с/р, про слухання справи за її відсутності не надали (а.с. 64,68-71). Дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.. Частиною 1 статті 103 ЗК України передбачено власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків). Стаття 107 ЗК України передбачає, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної земельної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Статтями 125 та 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до ст. 3 якого - державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) - вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4-1 цього Закону. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини пятої цієї статті. Умовами статті 140 ЗК України передбачені підстави припинення права власності на земельну ділянку, а саме : добровільна відмова власника від права на земельну ділянку, смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, конфіскація за рішенням суду, невідчуження земельної ділянки іноземними особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно із статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом способів. Стаття 158 ЗК України зазначає земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають в власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Статтями 317 та 319 ЦК України передбачено власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків, власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У відповідності зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із статтею 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до умов статті 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Суд встановив, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 911266 від 31.10.2006 р. виданого на підставі рішення ХХІ сесії ІV скликання Овідіопольської с/р від 15.07.2005 р. № 1090-ІV на земельну ділянку площею 0,0602 га для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Леніна, 267/1, кадастрові номери : 5123755100020040262 ; 5123755100020040263 ; 5123755100020040264, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652900465 відповідача [PERSON] є власницею вказаної земельної ділянки (а.с. 54-57). Земельна ділянка позивачів загальною площею 0,09 га, яка знаходиться у їхньому фактичному користуванні розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, вул. Т.Шевченка (колишня Леніна), 267/2, на якій розташовані 53/100 частин їхнього житлового будинку № 267 по вул. Леніна в смт. Овідіополь та межує з ділянкою відповідачки, яка самостійно, без погодження з ними, розробила технічну документацію на частину спільної з ними земельної ділянки та приватизувала із загальної площі землі, земельну ділянку площею 0,0602 га, на якій знаходиться весь житловий будинок та господарські споруди, в той час, як відповідачці належить лише 47/100 частин вказаного будинку, тим самим, позивачі позбавлені права приватизувати та зареєструвати частину земельної ділянки, яка надана їм для обслуговування їхніх 53/100 частин житлового будинку № 267/2 по вул. Леніна в смт. Овідіополь (а.с. 15-45). Після встановлення вищевказаних обставин, відповідачка звернулася з відповідною заявою до Овідіопольської с/р про скасування рішення ХХІ сесії ІV скликання Овідіопольської с/р від 15.07.2005 р. № 1090-ІV, на підставі якого їй був виданий вищевказаний державний акт про право власності на земельну ділянку та рішенням Овідіопольської с/р № 1541-VI від 12.05.2015 р. був скасований п. 10 додатку до вказаного рішення селищної ради в частині безкоштовної передачі у приватну власність [PERSON] вищевказаної ділянки, з яким вона звернулася до Реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ з заявою про скасування державної реєстрації права на свою земельну ділянку, в чому їй було відмовлено відповідним рішенням з посиланням на те, що вказане питання відноситься до компетенції суду (а.с. 46-53). Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що вказані позовні вимоги були узгоджені з відповідачкою з огляду на вищевказане рішення Овідіопольської с/р про скасування їхнього рішення про передачу відповідачці спірної земельної ділянки та письмову заяву самої відповідачки і відповідає спільним інтересам сторін по справі, а тому на думку суду позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved