Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Заповіту [PERSON] не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказану земельну ділянку, оскільки оригінал державного акта втрачено. Крім того для визнання права на спадщину померлої матері позивачу необхідно встановити факт родинних відносин з [PERSON], бо в її свідоцтві про народження взагалі відсутні відомості про батьків. У зв'язку з цим позивач просила встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] була її рідною матір'ю, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив задоволити і справу розглянути без його участі (а.с. 30). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 31). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть від 23 грудня 2004 року № 31 (а.с. 28). При житті [PERSON] заповіту не складала, після її смерті відкрилася спадщина. Згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю від 26 травня 2001 року серії [NUMBER] [PERSON] на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 4,6031 га, розташована в адміністративних межах Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 10). Згідно з довідкою Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 812 від 30 листопада 2017 року виданої на підставі погосподарської книги за 2001-2005 роки № 72 (особовий рахунок № [NUMBER]), [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою - [PERSON] (позивачем), яка проживала без реєстрації (а.с. 11). Разом з тим в виданій повторно копії свідоцтва про народження позивача від 17 листопада 2017 року серії [NUMBER] відсутній будь-який запис про її батьків (а.с. 8). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відсутність запису в свідоцтві про народження позивача про її матір - [PERSON] створює складнощі в отриманні спадщини після її смерті, а тому виникла необхідність встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] була її рідною матір'ю. На підтвердження вказаного факту заявником надано до суду заяви свідків [PERSON], [PERSON], відповідно до змісту яких останні підтвердили, що дійсно [PERSON] була рідною матір'ю [PERSON] (позивача) (а.с. 15, 16). Справжність підписів [PERSON], [PERSON] у вказаних заявах посвідчено, а також встановлено їх особи та перевірено дієздатність секретарем Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, а тому суд не вбачає необхідності допитувати вказаних осіб безпосередньо у судовому засіданні. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 23 грудня 2017 року (вих. № 2195/01-16) (а.с. 33), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 29), після смерті [INFO] [PERSON], заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 1 грудня 2017 року (вих. № 1694/02-16) позивачу повідомлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкоємця на таке майно, крім випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право. У разі відсутності документів на нерухомість необхідно звернутися до суду, з позовом про визнання права власності на спадкове майно померлого у порядку спадкування (а.с. 7). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом встановлено, що позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки оригінал державного акта втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, що з достовірністю підтверджують факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] була рідною матір'ю позивача, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved