Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВДВС Бериславського районного управління юстиції Херсонської області про припинення дії, яка порушує право, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто безпідставно отримані кошти в розмірі 89 000 гривень та судові витрати 1335 гривень.З урахуванням того, що боржником не було виконане рішення суду у термін, встановлений для самостійного виконання, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на майно боржника - [PERSON].18 квітня 2016 року ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області розстрочено виконання рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів терміном до 31 жовтня 2023 року, шляхом щомісячного стягнення з квітня 2016 року по вересень 2023 року - 1000 грн., в жовтні 2023 року - 335 грн.. Ухвала набрала законної сили 20 травня 2016 року.Чинним законодавством України передбачені особливості здійснення виконавчого провадження у разі наявності рішення суду про розстрочку виконання рішення суду про стягнення коштів.Проте, ВДВС в ході виконавчого провадження після 20 травня 2016 року не було вчинено жодних дій, які б свідчили про врахування винесеної у даній справі ухвали суду про розстрочку виконання рішення про стягнення коштів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача ВДВС Бериславського районного управління юстиції Херсонської областів судовому засіданні позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Суд встановив наступне. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто безпідставно отримані кошти в розмірі 89 000 гривень та судові витрати 1335 гривень. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця ВДВС Бериславського РУЮ. З урахуванням того, що боржником не було виконане рішення суду у термін, встановлений для самостійного виконання, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на майно боржника - [PERSON]. Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Зазаявою стягувача державний виконавець одночасноз винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Згідно ст.ст. 25, 30 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаютьсяне пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові кореспонденцією з повідомленням про вручення. Згідно ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства. Згідно із статтею 19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями взятих на себе зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини (далі - Європейський суд). У справі Soeringvs UK Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов'язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Як зазначив Європейський суд у рішенні, ухваленому у справі "Горнсбі проти Греції", виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Отже, щодо правомірності накладення арешту на майно боржника, оголошення заборони на відчуження майна в даному випадку, то такі примусові заходи виконавчого провадження є забезпеченням реального виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника, і виконавець був вправі одночасно з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на майно боржника. Разом з тим, 18 квітня 2016 року ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області розстрочено виконання рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів терміном до 31 жовтня 2023 року, шляхом щомісячного стягнення з квітня 2016 року по вересень 2023 року - 1000 грн., в жовтні 2023 року - 335 грн..( а.с. 7) Ухвала Бериславського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року, відповідно до якої розстрочено виконання рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів терміном до 31 жовтня 2023 року, шляхом щомісячного стягнення з квітня 2016 року по вересень 2023 року - 1000 грн., в жовтні 2023 року - 335 грн., набрала законної сили 20 травня 2016 року. Копію ухвали Бериславського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року було направлено до ВДВС. Чинним законодавством України передбачені особливості здійснення виконавчого провадження у разі наявності рішення суду про розстрочку виконання рішення суду про стягнення коштів. Розстрочка виконання рішення суду означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання рішення частинами визначаються судом. Згідно п. 3.4.3. Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у разі пред'явлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. Слід зазначити, що ухвала про розстрочку виконання рішення має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного документу ( Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013 зі справи № 1-7/2013). Згідно ч.4 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Проте, ВДВС в ході виконавчого провадження після 20 травня 2016 року не було вчинено жодних дій, які б свідчили про врахування винесеної у даній справі ухвали суду про розстрочку виконання рішення про стягнення коштів. В той час, чинним законодавством передбачено обов'язкове врахування рішень про розстрочку у відкритому виконавчому провадженні, а Законом України «Про виконавче провадження» встановлено особливості виконавчого провадження з виконання рішення суду, щодо якого встановлено розстрочку виконання рішення суду. Таким чином, зважаючи на вищенаведені норми чинного законодавства, та особливості виконавчого провадження при виконанні рішення суду, щодо якого встановлено розстрочку його виконання, накладення арешту на майно [PERSON] та оголошення заборони його відчуження в межах всієї суми стягнення позбавляє боржника права і можливості вільно користуватись своїм майном, в той час, коли останній має сплачувати щомісячно кошти на виконання ухвали Бериславського районного суду про розстрочку. Одночасно слід зазначити, що такі примусові заходи виконавчого провадження як накладення арешту на майно та кошти боржника покликані забезпечити реальне виконання рішення суду про стягнення коштів боржником, однак вони повинні бути накладені в межах суми боргу згідно встановленого боржнику судом графіку розстрочки на момент, коли державному виконавцю стало відомо про застосування розстрочки у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved