Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання договору позики дійсним, та про стягнення заборгованості за цим договором. З позову [PERSON] вбачається, що позивач близько двох років знайомий з [PERSON] У квітні місяці 2014 року [PERSON] звернувся до позивача з проханням позичити йому 4000 грн., на що він передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 4000 грн.00 коп., які останній зобов'язався повернути до вересня місяця 2014 року, про що відповідач написав розписку. Однак вище вказані кошти [PERSON] до цього часу не повернув. Позивач наголошував, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою. Оскільки сума позики до теперішнього часу не повернута позивачу і борг складає 4000 грн.,[PERSON] змушений був звернутись до суду з даним позовом та просив суд договір позики укладений міжним та [PERSON] у квітні місяці 2014 року дійсним та просив стягнути з [PERSON] на його користь 4000 грн. боргу. Ухвалою суду від 12.12.2014 року прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики дійсним, та про стягнення заборгованості за цим договором, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за виконані сільськогосподарські роботи (а.с.40). З зустрчної позовної заяви [PERSON] ( а.с.28-30) вбачається, що [PERSON] являється суб"єктом господарської діяльності фізичною-особою підприємцем. У квітні місяці 2014 року дійсно отримав від [PERSON] 4000 грн., про що написав розписку. У квітні місяці 2013 року за проханням [PERSON] виконав для останнього сільськогосподарські роботи по обробітку земельних ділянок паїв, які знаходяться на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області на загальну суму 2700 грн., за які [PERSON] не розрахувався. У квітні місяці 2014 року [PERSON] знову звернувся з проханням виконати йому сільськогосподарські роботи і запропонував частково розрахуватись. 20 квітня 2014 року [PERSON] передав 4000 грн. боргу за виконані у 2013 році сільськогосподарські роботи. У 2014 році [PERSON] виконав сільськогосподарські роботи для [PERSON] на загальну суму 6480 грн. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що в 2013-2014 роках ним було виконано для [PERSON] сільськогосподарські роботи на загальну суму 13770 грн. за які останній частково розрахувався в сумі 4000 грн. У зв"язку з цим [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 9770 грн. боргу за виконані сільськогосподарські роботи. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в позовній заяві, зустрічний позов [PERSON] не визнали, послалися на заперечення, яке приєднано до матеріалів справи ( а.с.62). Відповідач за зустрічним позовом позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON], в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов до [PERSON] підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в зустрічній позовній заяві (а.с.28-30). Суд, заслухавши пояснення позивача за зустрічним позовом відповідача [PERSON] та його представника [PERSON],відповідача, за зустрічним позовом позивача [PERSON] та його представника за дорученням [PERSON],допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики дійсним, та про стягнення заборгованості за цим договором підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за виконані сільськогосподарські роботи задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг 4000 грн.,які зобов'язався повернути останньому до вересня місяця 2014 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с.8). [PERSON] народився [INFO] в селі Удовиченки Зіньківського району Полтавської області і зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.4-5). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України). Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, відповідно до вимог норм ЦК України, розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Проаналізувавши зміст поданої на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] розписки та виходячи з вищезазначених норм матеріального права суд вважає, що між сторонами було укладено договір позики, який укладено у письмовій формі відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України, [PERSON] до теперішнього часу не виконав зобов'язання, суму позики у розмірі 4000 грн. позивачу [PERSON] не повернув. За нормою ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовились. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Договір позики, укладений сторонами у квітні місяці 2014 року був укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України. Судом встановлено, що розписка про отримання коштів була власноручно написана відповідачем, що не заперечувалося ним в судовому засіданні. У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд критично оцінює посилання відповідача, за зустрічним позовом позивача [PERSON] та його представника за дорученням [PERSON] про те, що розписка була написана [PERSON]про отримання коштів в рахунок заборгованості по оплаті обробітку земельної ділянки в 2013 році, оскільки цей факт нічим не підтверджується, крім цього в самій розписці відсутні будь-які посилання. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання договору позики дійсним, та про стягнення заборгованості за цим договором . Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за виконані сільськогосподарські роботи, то суд дійшов до таких висновків. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в обґрунтування заявленого зустрічного позову до [PERSON], посилалися на обставини, що викладені в його зустрічній позовній заяві. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] в обґрунтування заявленого зустрічного позову посилався на те, що він виконував в 2013 та 2014 році для [PERSON] сільськогосподарські роботи по обробітку земельних ділянок паїв на загальну суму 13770 грн., за які останній не розраховувався , а лише 20.04.2014 року передав 4000 грн.,то суд їх оцінює критично. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] не заперечує той факт, що [PERSON] проводив обробіток його земельної ділянки за усною угодою, безкоштовно, а [PERSON] допомагав в реалізації вирощеного врожаю [PERSON]Будь-яких письмових угод по наданню послуг між сторонами не укладалось. Крім цього [PERSON] будь-яких допустимих доказів по заборгованості [PERSON] по оплаті обробітку земельної ділянки в 2013-2014 році суду не надав. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за виконані сільськогосподарські роботи задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved