Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом у якому посилається на те, що [PERSON] 25.12.2015 року близько 00-30 годині, знаходячись за адресою: смт. Козацьке Бериславського району Херсонської області, по вулиці Шевченка, 9-а, біля відділення «Нова Пошта» №1, умисно з корисливих мотивів таємно викрав майно, чим спричинив позивачу матеріальний збиток. Крім того, [PERSON] в ніч з 31.01.2016 року на 01.02.2016 року пошкодив склопакет за адресою смт. Козацьке Бериславського району Херсонської області, по вулиці Шевченка, 9 а у відділенні «Нова Пошта» №1, що було засвідчено проведеною перевіркою Бериславським ВП ГУНП в Херсонській області, в якій зазначено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 194 КК України, вартість пошкодженого склопакету становить 415 гривень. Своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 3890 гривень. 31.03.2016 року вироком Бериславського районного суду Херсонської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Діями відповідача спричинено позивачу окрім матеріальної шкоди також і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які позначили негативні зміни у його житті та призвело до важкості виконання повсякденних обовязків та психологічного дискомфорту, тимчасово позивач був відірваний від активного соціального життя, не міг виконувати доручення керівництва, які були повязані з наданням послуг споживачам, що спричинило зменшення заробітної плати, у моральних стражданнях, які призвели до порушення сну, хвилювань та емоційної напруженості. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000 гривень. Просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3890 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позовній заяві, просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3890 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що згоден відшкодувати матеріальну шкоду у повному обсязі, але не згоден на відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що він вже покараний, а це подвійне покарання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог, на заяву клопотань, призначення експертиз. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 22, 23, 1166,1167 ЦК України. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання матеріальної шкоди іншій особі, згідно з ч.2 ст.16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Судом встановлено, що 31.03.2016 року вироком Бериславського районного суду Херсонської області було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України [PERSON] і призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Цивільний позов у судовому засіданні не заявлявся (а.с. 10). Потерпілим по даному кримінальному провадженню визнано [PERSON] Особа, яка не подавала цивільного позову у кримінальному провадження, а також особа, цивільний позов якої залишався без розгляду має право подавати його в порядку цивільного судочинства. (ст. 128 КПК України). Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, може бути доведені сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі в загальному порядку. Крім того, [PERSON] в ніч з 31.01.2016 року на 01.02.2016 року пошкодив склопакет за адресою смт. Козацьке Бериславського району Херсонської області, по вулиці Шевченка, 9 а у відділенні «Нова Пошта» №1, що було засвідчено проведеною перевіркою Бериславським ВП ГУНП в Херсонській області, в якій зазначено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 194 КК України. Згідно довідки ПП [PERSON] вартість пошкодженого склопакету становить 415 гривень (а.с. 12). Загальна вартість спричиненої діями відповідача, позивачу шкоди складає 3890-00 грн. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання матеріальної шкоди іншій особі, згідно з ч.2 ст.16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Відповідно до постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року з змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», шкода заподіяна злочином підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 було роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що в результаті неправомірних та винних дій відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 3890 грн, які є збитками (шкодою) та, відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовних заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до спричинення шкоди. Статтею 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного звязку та вини заподіювача. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В обґрунтування наявності моральної шкоди позивач, зазначив, що окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача [PERSON] йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, почуття образи, захист свої прав та інтересів у суді, що потребує додаткового часу на порушення звичайного способу життя, у додаткових витратах часу та грошей, пов»язаних з відновленням пошкодженого відповідачем майна. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000 тисяч гривень, яка суд вважає з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості є достатньою для поновлення порушеного права. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем заявлено дві позовні вимоги (майнового та немайнового характеру) про стягнення матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди, згідно ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved