Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] Аліджана огли, третя особа: Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про позбавлення [PERSON] Аліджана огли батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], також просила стягувати аліменти на утримання дитини на її користь. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач, відповідач та представник третьої особи не зявились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі. Відповідач просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала у тому, що Рушенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 серпня 2012 року [PERSON] Аліджан огли був визнаний батьком МусаєваЗадорожнього [PERSON]. Проте раніше, рішенням того ж суду від 03 січня 2012 року визначено місце проживання цієї дитини разом із бабусею. За весь час з моменту визнання батьківства [PERSON] Аліджан огли жодних покладених на нього батьківських обовязків щодо сина не виконував, не брав педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. А тому його слід позбавити батьківських прав. Проти стягнення аліментів на утримання [PERSON] на її користь, не заперечувала. Відповідач подав заяву, якою позовні вимоги визнав. Представник третьої особи, як представник органу опіки та піклування, подав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. Оскільки той з 2012 року жодного разу учбові заклади де навчається син, не відвідував, проблемами та успіхами сина не цікавився, навіть телефонним зв`язком не спілкувався. І хоча одного разу, коли приїхав до міста Рубіжне у 2017 році поспілкувався із сином, 28 вересня 2017 року, написав заяву (і оформив її у нотаріальному порядку) про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина: МусаєваЗадорожнього [PERSON]. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Також суд враховує те, що відповідач написав дві письмові заяви, підписи на яких засвідчені приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області, [PERSON], (який дієздатність заявника перевірив), а в них відповідач просить службу у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області дати висновок про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], а Рубіжанському міському суду Луганської області повідомляє про те, що вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно сина визнає в повному обсязі, а справу просить розглядати без його участі. І будь-яких умов не висуває. Про відкликання таких заяв, у суду відомостей не має. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд враховує, що відмова від своїх батьківських прав, звичайно, впливає на права дитини, але на момент розгляду справи судом, [PERSON] проживає з бабусею (позивачем), яка за даними органу опіки та піклування, фактично займається його опікою. А право дитини на належне батьківське виховання, що гарантується кожній дитині частиною 1 статті 152 Сіймейного кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. А батько, в силу положень частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняється від обов`язку утримання дитини. Тож, оскільки позивач просить суд захистити порушене право дитини на нележне батьківське піклування способом, який передбачений законом, зокрема шляхом позбавлення відповідача батьківських прав за рішенням суду, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і така заява відповідає його дійсній волі, і підстави вважати, що фактом позбавлення батьківських прав будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, або дитини відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також суд враховує, що якщо відповідач забажає відновити свої батьківські права він має право, на підставі частини 1 статті 169 Сіммейного кодексу України, у будь-який час, подати позов про поновлення своїх батьківських прав. Отже, позовні вимоги про позбавлення [PERSON] Аліджана огли батьківських прав відносно [PERSON], слід задовольнити. Положення частини 2 статті 51 Конституції України гарантують, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями статей 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі. При цьому, згідно частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання батьком свого обовязку з утримання дитини до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право дитини на створення їй належних умов для розвитку, життя та виховання. Також суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. А згідно з положеннями частини 3 статті 166 цього ж кодексу, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тобто, незалежно від бажання позивача і відповідача, з метою дотримання прав і інтересів дитини, суд повинен вирішити питання щодо стягнення аліментів на дитину з батька, якого цей суд позбавляє батьківських прав щодо цієї дитини. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право дитини підлягає судовому захисту. Згідно з положеннями частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову. А в силу частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину, складає не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів, суд врахував означені положення та те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; інші обставини, що мають істотне значення. Тож з огляду на викладене, поряд з позбавленням відповідача батьківських прав, з нього на утримання дитини: [PERSON], на користь позивача, як особи, з якою дитиниа проживає, слід стягнути аліменти у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з 09 жовтня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд звертає увагу відповідача на те, що при зміні обставин, які впливають на розмір призначених судом аліментів, він має право подати позов про зменшення аліментів. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік складає 640 гривень, то в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved