Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право приватної власності на землю, скасування його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що його батько - [PERSON] помер [INFO] року, після його смерті він є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 0,50 га, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до Котелевської державної нотаріальної контори, однак, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №187/02-31 від 25.02.2014 року, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. У постанові зазначено, що державний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки житловий будинок перебуває у спільній часткові власності трьох осіб, а земельна ділянка площею 0,50 га, на якій він знаходиться, належить на праві приватної власності спадкодавцю - [PERSON], на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІV - ПЛ №059813 від 10.12.1998 року, в той час як земельна ділянка повинна належати співвласникам будинку пропорційно праву власності на об'єкт нерухомості. Рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 31.03.1997 року за № 86 «Про приватизацію земельних ділянок громадян Котелевської селищної Ради» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], однак розташований на ній житловий будинок перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, що не відповідає вимогам ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року за №561-ХІІ, ст. 120 Земельного кодексу України. Рішення органу місцевого самоврядування та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку порушує його конституційні права щодо вільного володіння, користування, розпорядження належним йому 1/5 часткою житлового будинку та земельною ділянкою. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.22-26, 32-34). Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 28). Відповідач - Котелевська селищна рада Полтавської області 26.03.2014 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с.35). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON], [PERSON], подали до суду письмові заяви, в яких у задоволенні позовних вимог [PERSON] не заперечують в повному обсязі та просять розглянути справу у судовому засіданні без їх участі (а.с.27, 29). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Відділ Держземагенства у Котелевському районі Полтавської області, 25.03.2014 року надіслав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надав (а.с.31). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора, 26.03.2014 року надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с.36). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ст. 30 Земельного кодексу УРСР при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved