Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] кошти в розмірі 101200,00 грн. згідно договору позики від 22.03.2013 року з урахуванням індексу інфляції, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3036,00 грн. та 1042,36 грн. понесених ним судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 22 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору [PERSON] позичив у нього 100000 грн. і зобов»язувався повернути йому вищевказану суму до 22.05.2013 року. На підтвердження укладення договору позики від 22.03.2013 року та його умов [PERSON] була написана розписка, яка посвідчує передання йому 100000 грн. Всупереч умовам договору, незважаючи на те, що строк повернення позики сплив, кошти відповідачем так і не повернуті, а тому він змушений звернутися з даним позовом в суд. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була направлена своєчасно на останню відому судові адресу. На судове засідання 23.12.2014 року конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною стороною в позовній заяві адресою місця проживання. У разі відсутності особи за такою адресою, вважається що судове повідомлення їй вручене належним чином. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається з боргової розписки від 22.03.2013 року, відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 100000,00 грн., які зобовязався повернути до 22.05.2013 року. Таким чином, сторони визначили строк виконання зобовязання до 22.05.2013 року. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору не повернув позивачу станом на 22.05.2013 року кошти в сумі 100000,00 гривень. Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобовязання з 22.05.2013 року. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином права [PERSON] порушені невиконанням зобов'язання відповідачем [PERSON], а тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші в сумі 100000,00 грн., став зобов'язаний повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Індекс інфляції за період з 22.05.2013р. по 01.02.2014 року становив 101,2%, тому розмір боргу [PERSON] перед позивачем з урахуванням індексу інфляції складає: 100000 х 1,012=101200 грн. Три проценти річних від простроченої суми за період з травня 2013 року по травень 2014 року становить: 101200 грн. х 0,03%=3036 грн. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір.

Outcome: approved