Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

22.06.2016 року позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, вимоги якого уточнила (а.с. 28,29), просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, право на завершення приватизації та одержання рішення органу місцевого самоврядування про затвердження розробленої технічної документації на земельну ділянку площею 0,8567 га, кадастровий номер 3220683200:03:012:0070, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Медвинської сільської ради, Богуславського району Київської області, посилаючись на те, що 25.08.2009 року помер її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9), внаслідок чого відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ, тобто Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). Відповідно до розяснень п.п. 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Крім того, вважає, що необхідно врахувати, що починаючи з січня 2016 року правовстановлюючий документ у вигляді державного акту про право власності на земельну ділянку не видається. Так, трапилося, що під час життя її чоловік [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, але не встиг її завершити, оскільки помер 25.08.2009 року, а державний акт був зареєстрований 14.09.2010 року, тобто після його смерті. Таким чином, її чоловік за життя не встиг набути права власності на земельну ділянку і тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки це є єдиний спосіб захисту її права на спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, але представник позивача звернулась із заявою в якій зазначила, що позовні вимоги повністю підтримує, просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с.30). Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області в судове засідання не направила свого представника, але письмово повідомили про визнання позовних вимог позивача [PERSON] та просили розглянути справу без участі їх представника (а.с.22). Третя особа: Відділ Держгеокадастру у Богуславському районі в судове засідання не направила свого представника, не дивлячись на те, що належним чином були повідомленні про час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявився, але звернувся із заявою, в якій зазначив, що він відмовляється від прийняття своєї частки спадкового майна та просив розглянути справу без його участі (а.с.23). Зважаючи на те, що сторони по справі не зявились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно абз.3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи розяснення п.п. 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», ст.ст. п. п.81, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1261 ЦК України, Закону України від 5 березня 2009 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок" та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved