Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 25 серпня 2001 року. Позивач вказує, що з лютого 2009 року між ними припинені подружні відносини. Основною причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри, внаслідок чого постійно виникають сварки. Проживають окремо. Сімейно-шлюбні відносини не підтримують, сумісного господарство не ведуть. Склалися такі особисто-неприязні стосунки, що їх спільне проживання та збереження шлюбу стало неможливим. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу присвоїти прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала, відповідач позов визнав повністю, примиритися сторони не бажають. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Сторони з наслідками задоволення позову ознайомлені. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25 серпня 2001 року Великокомишуваською сільрадою Барвінківського району Харківської області, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження. Актовий запис №04. (а.с.5). Сімейно-шлюбні стосунки та спільне ведення господарства між ними припинені. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON] [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про їх народження (а.с.7-9). Подружжя проживає окремо в різних населених пунктах. Шлюб у кожного перший. Спору по поділ майна, яке є їх сумісною власністю та утримання дітей після розірвання шлюбу не виникає. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися дошлюбним прізвищем про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище - "[PERSON]". Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотання про стягнення на свою користь понесених судових витрат, позивачем не заявлене. А тому,

Outcome: approved