Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

31.03.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення. Позовні вимоги мотивували тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №НАЕ 295708 від 26.09.2014 року вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою позивач зареєстрована. У вказаній квартирі незаконно проживає [PERSON], яка була знайомою попереднього власника і самовільно зайняла квартиру, яка належить позивачу. На неодноразові вимоги позивача звільнити спірну квартиру [PERSON] не зважає та продовжує перешкоджати позивачу в можливості користування квартирою за її цільовим призначенням. На підставі викладеного позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та виселення з цієї квартири [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, представник позивача надав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, усунути перешкоди в користуванні житлом, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та виселити [PERSON] зі вказаної квартири. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом надсилання рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з судовою кореспонденцією за фактичною адресою її проживання, а також через оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації (газета «Вінниччина»). Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності та ЖК України щодо користування будинком, який знаходиться у приватній власності. Судом встановлено, що 26.09.2014 року державний нотаріус Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовська В.С. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстром [NUMBER], на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). З витягу №27340923 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. 26.09.2014 року, вбачається, що право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки №826 з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, виданої МКП "ЖЕК №7" від 18.03.2015 року, вбачається, що у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Актом мешканців будинку [ADDRESS] від 23.03.2015 року встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] без реєстрації (а.с.7). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2-3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. У цьому зв'язку суд зважає на те, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника квартири позивача [PERSON], згоди на вселення до спірної квартири [PERSON] позивач не надавала, у спірній квартирі відповідач не зареєстрована у встановленому законом порядку, договірних відносин між сторонами щодо користування квартирою не виникло, тому [PERSON] є такою, що не набула права користування квартирою. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що проживання у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON] перешкоджає позивачу, який є власником даної квартири сьогодні, в повній мірі реалізовувати своє право власності, зокрема, щодо володіння та розпорядження нею, та вважає за можливе задовольнити позов та усунути перешкоди в користуванні позивачем квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належною їй на праві власності, шляхом виселення з цієї квартири [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved