Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

15.02.2019 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому посилаючись на те, що подружнє життя між сторонами не склалось, фактичні шлюбні відносини припинені, просить суд розірвати шлюб, укладений між ними, зареєстрований 04.11.2005 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №445. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 04.11.2005 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Протягом останніх двох років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що в результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин. З грудня 2017 року спільного господарства сторони не ведуть, проживають в одній квартирі, проте в різних кімнатах, фактично шлюбні відносини припинені, відновлювати їх сторони не мають наміру. Від добровільного розірвання шлюбу відповідач відмовляється, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом, просить суд вказаний шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, суду пояснювала, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені, між ними зникли почуття лобові та взаєморозуміння. Наданий судом строк на примирення ніякого результату не дав, жодних дій, спрямованих на примирення, ні вона, ні відповідач не вживали. Напередодні судового засідання в них з відповідачем відбулась розмова, з якої стало зрозуміло, що відповідача цікавить лише майновий аспект їхнього шлюбу, а саме квартира, яку останній не бажає втрачати. За такого, позивач остаточно впевнилась, що їх стосунки вичерпали себе, тому просить суд вказаний шлюб розірвати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, про дату судового засідання був повідомлений телефонограмою. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача. В підготовчому судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнавав, проти задоволення позову заперечував, пояснюючи це тим, що позивачка в такий спосіб намагається позбавити його житла та майна. Проти того факту, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені майже рік тому, відповідач не заперечував, однак наполягав на відмові в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. У судовому засіданні встановлено, що 04.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №445, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи. Протягом останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З грудня 2017 року спільного господарства сторони не ведуть, проживають в одній квартирі, проте в різних кімнатах, фактично шлюбні відносини припинені, відновлювати їх сторони не мають наміру. Судом, відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2019 року, сторонам було надано строк на примирення тривалістю в один місяць. Проте, вказаний строк на примирення ніякого результату не дав, жодних дій, спрямованих на відновлення шлюбних відносин, ніхто з подружжя не вживав. Таким чином, суд вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в п.п. «с» ч.1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок» від 18.12.1979 року, ратифікованої Україною 12.03.1981 року, а саме: «Держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такого, враховуючи що шлюб між сторонами існує лише формально, а фактичні шлюбні відносини між ними припинені, беручи до уваги небажання позивача відновлювати шлюбні відносини, суд вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved