Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

19.10.2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Головчука В.А. звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету ВМР про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права спільної приватної власності. Позов мотивувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 червня 1998 року №792 дозволено госпрозрахунковому відділу по приватизації житла при управлінні міського господарства Вінницької міської ради оформити документи на приватизацію з безоплатною передачею у спільну власність квартири, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] , та складається з 2-х кімнат, загальною площею 52,9 кв.м. [PERSON] , який прописаний та проживає в цій квартирі з 1983 року. Склад сім`ї 4 особи, в т.ч. дружина, дочка, мати. Копія вказаного рішення позивачкою отримана 30 липня 2020 року, що підтверджується відміткою на рішенні. На підставі рішення виконавчим комітетом Вінницької міської ради 25 червня 1998 року видано свідоцтво про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] . 16 жовтня 1998 року свідоцтво про право власності на житло зареєстровано в державному комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстрову книгу №403 за реєстр. №888/36109. Проте, подача документів на приватизацію здійснювалась без відома позивачки, згода на приватизацію квартири позивачкою не давалась. Вказані обставини підтверджуються документів по приватизації з безоплатною передачею у власність квартири. Позивачка стала співвласницею 1/4 частки квартири всупереч своєї волі, що позбавило її права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі. Одночасно, на позивачку було покладено тягар утримання спільної власності. З огляду на викладене просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 червня 1998 року №792, визнати недійсним Свідоцтво на право власності на житло від 25.06.1998 року та припинити право приватної власності [PERSON] на 1/4 частки квартири. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Головчук В.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача Никонюк О.В., який діє на підставі довіреності №28 від 25.01.2021 року, у судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак 20.11.2020 року подала до суд заяву (вх.№80115) відповідно до якої викладені у позовній заяві обставини підтримала, проти задоволення позову не заперечила. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до архівного витягу від 30.07.2020 №07-278/8 рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.06.98 №792 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» вирішено дозволити госпрозрахунковому відділу по приватизації житла при управлінні міського господарства оформити документи на приватизацію квартир з безоплатною передачею у власність, зокрема квартири [ADDRESS] , що складається з 2 кімнат загальною площею 52,9 м2 при нормі 94 м2 з відновною вартістю 9-52 (дев`ять гривень 52 коп.) з наданням житлових чеків на суму 7-40 згідно з розрахунком передати в приватну спільну власність [PERSON] , який прописаний та проживає у цій квартирі з 1983 року. Склад сім`ї 4 особи, в т.ч. дружина, дочка, мати (а.с. 76-79). Підставою для прийняття вказаного рішення стала заява [PERSON] від 10.06.1998 року з якою останній звернувся до Виконкому Вінницької міської ради з проханням оформити у приватну спільну сумісну власність квартиру. При оформленні квартири у спільну власність просив передбачити розподіл частки власності між членами сім`ї у рівному співвідношенні (а.с. 40). На підставі вищевказаного рішення Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 25.06.1998 року видано Свідоцтво на право власності на житло щодо права приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частці на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 28 вересня 2010 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2020 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19007466005101, належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] розмір частки якої становить 1/4. (а.с. 43-44). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як вбачається з матеріалів справи, у червні 1998 року, коли проводилася приватизація спірної квартири, позивачеві [PERSON] , [INFO] , було 8 років, тобто вона була малолітньою. Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача одноквартирного будинку та займанні приміщення [PERSON] , 1990 року народження, дійсно була прописана за адресою: [ADDRESS] , однак через малолітній вік її волевиявлення щодо приватизації житла не з`ясовувалося (відповідну заяву було підписано повнолітніми членами сім`ї) (а.с. 41). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, під час проведення приватизації не були враховані усі обставини, які мали значення, зокрема, бажання чи небажання [PERSON] , яка на той момент була малолітньою, брати участь у приватизації та використати своє право на безоплатну приватизацію саме цього, а не будь-якого іншого житла у майбутньому, а тому існують підстави для задоволення позовних вимог з метою захисту прав позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved