Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, шляхом виконання зобов"язань, посилаючись на те, що 14 грудня 2014 року близько 01 години 00 хвилин у селі Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, по вулиці Леніна, неподалік кафе «Європа», відповідач [PERSON], [INFO], мешканець села Верхнє Водяне, вулиця Першотравнева, будинок 5, Рахівського району Закарпатської області, під час словесної суперечки з громадянином [PERSON], [INFO], мешканцем села Верхнє Водяне, вулиця Росуш, будинок 19, Рахівського району, Закарпатської області, перебуваючи в нетверезому стані, не передбачивши можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачати, наніс один удар рукою, стиснутою в кулак в область обличчя [PERSON], в результаті чого останній впав на землю та вдарився головою в тверду поверхню, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження в вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, геморагічного субдурального нашарування зліва, перелому тімяної та скроневої кісток справа з переходом на основу черепа, пеідуральної гематоми справа. Такі ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року кримінальне провадження за обвинувачення громадянина [PERSON] в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 Кримінального кодексу України, було закрите в звязку із дійовим каяттям обвинуваченого на підставі статті 45 Кримінального кодексу України. Громадянина [PERSON] від кримінальної відповідальності було звільнено. Цивільний позов, заявлений ним на стадії досудового розслідування, під час судового засідання не розглядався. До початку розгляду судом даного кримінального провадження між потерпілим, [PERSON], як потерпілою особою, та обвинуваченим [PERSON], за ініціативи останнього та спільної згоди сторін було досягнуто домовленості про те, що потерпілий не заперечує проти закриття провадження в справі за статтею 45 Кримінального кодексу України, за якою особа звільняється від кримінальної відповідальності в зв'язку з дійовим каяттям, не ставить перед судом питання про стягнення на його користь цивільного позову, а обвинувачений [PERSON], у свою чергу, на протязі двох місяців з дня винесення судом ухвали про закриття відносно нього кримінального провадження зобовязується сплатити потерпілому грошову суму у розмірі 10.000 гривень, як залишок по цивільному позову в кримінальному провадженні, що складає собою матеріальні та моральні збитки, понесені потерпілим, [PERSON], внаслідок вчинення обвинуваченим, [PERSON], відносно останнього кримінального правопорушення. У підтвердження своїх намірів та зобовязань обвинувачений [PERSON] надав йому, [PERSON] про це письмову розписку від 16 березня 2015 року, копія якої додається до матеріалів позовної заяви. Однак, на сьогоднішній день відповідачем не виплачено/не перераховано йому, як потерпілій особі, жодних із зазначених вище грошових коштів, що змушує його звернутися до суду за захистом порушеного цивільного права. У зв"язку з чим просив стягнути із [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], на його користь грошову суму в розмірі 10.000 гривень матеріальних збитків, завданих йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив, що причиною несплати позивачу відшкодування за спричинені тілесні ушкодження являється відсутність в нього грошей. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 грудня 2014 року близько 01 години 00 хвилин у селі Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, по вулиці Леніна, неподалік кафе «Європа», громадянин [PERSON], [INFO], мешканець села Верхнє Водяне, вулиця Першотравнева, будинок 5, Рахівського району Закарпатської області, під час словесної суперечки з громадянином [PERSON], [INFO], мешканцем села Верхнє Водяне, вулиця Росуш, будинок 19, Рахівського району, Закарпатської області, перебуваючи в нетверезому стані, не передбачивши можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачати, наніс один удар рукою, стиснутою в кулак в область обличчя [PERSON], в результаті чого останній впав на землю та вдарився головою в тверду поверхню, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження в вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, геморагічного субдурального нашарування зліва, перелому тімяної та скроневої кісток справа з переходом на основу черепа, пеідуральної гематоми справа. Дані тілесні ушкодження являли собою небезпеку для життя в момент їх спричинення і згідно висновків експерта № 35 від 28 грудня 2014 року та № 56 від 03 лютого 2015 року, вони виникли внаслідок ударяння в тупий твердий предмет з необмеженою травмуючою поверхнею, яким могло бути тверде покриття ділянки, де сталася подія, при наданні, при цьому, тілу попереднього прискорення. Такі ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. \~\~\~\~\~\~Дії обвинуваченого [PERSON] органом досудового слідства на той час було кваліфіковано за\~статтею 128 Кримінального кодексу України, як необережне тяжке тілесне ушкодження. Рахівським районним судом Закарпатської області 16 березня 2015 року в підготовчому засіданні по кримінальній справі № 305/400/15-к (провадження по справі № 1-кп/305/89/15), було розглянуто питання щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [INFO], українця, громадянина України, не одруженого, [INFO], не працюючого, раніше не судимого, військовозобовязаного, за обвинувальним актом, що надійшов з прокуратури Рахівського району, Закарпатської області, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014070140001068 за обвинуваченням останнього в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~статтею 128 Кримінального кодексу України. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року кримінальне провадження за обвинувачення громадянина [PERSON] в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 Кримінального кодексу України, було закрите в звязку із дійовим каяттям обвинуваченого на підставі статті 45 Кримінального кодексу України. Громадянина [PERSON] від кримінальної відповідальності було звільнено. Цивільний позов, заявлений [PERSON] на стадії досудового розслідування, під час судового засідання не розглядався. У відповідності до частини 7 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено статтею 128 Кримінального кодексу України, скоєне [PERSON], відповідно до статті 12 ч.2, статті 128 Кримінального кодексу України, є злочином невеликої тяжкості, за яким передбачено покарання в вигляді громадських робіт на строк від ста пятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років. Тому, до початку розгляду судом даного кримінального провадження між потерпілим, [PERSON], як потерпілою особою, та обвинуваченим [PERSON], за ініціативи останнього та спільної згоди сторін було досягнуто домовленості про те, що потерпілий не заперечує проти закриття провадження в справі за статтею 45 Кримінального кодексу України, за якою особа звільняється від кримінальної відповідальності в зв'язку з дійовим каяттям, не ставить перед судом питання про стягнення на його користь цивільного позову, а обвинувачений [PERSON], у свою чергу, на протязі двох місяців з дня винесення судом ухвали про закриття відносно нього кримінального провадження зобовязується сплатити потерпілому грошову суму у розмірі 10.000 гривень, як залишок по цивільному позову в кримінальному провадженні, що складає собою матеріальні та моральні збитки, понесені потерпілим, [PERSON], внаслідок вчинення обвинуваченим, [PERSON], відносно останнього кримінального правопорушення. У підтвердження своїх намірів та зобовязань обвинувачений [PERSON] надав [PERSON] про це письмову розписку від 16 березня 2015 року. Однак, на сьогоднішній день, як встановлено судом, відповідачем не виплачено позивачу, як потерпілій особі, жодних із зазначених вище грошових коштів. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред'явлення такої вимоги (ч.ч.1-2 ст.527 ЦК України). Згідно із положеннями частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ухвала Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року по кримінальному провадженню № 1-кп/305/89/15 являється належним та допустимим доказом по даній справі в силу ст. 61 ЦПК України. Посилання на факти, які зазначені в ній та підтверджені нею, в тому числі, набуття ухвалою суду законної сили, являються преюдиційним для суду та свідчать про визнання на той час обвинуваченим, [PERSON], своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні. Згідно із положеннями частини 7 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України громадянин [PERSON], як позивач, наділений правом пред'явлення даного цивільного позову в порядку цивільного судочинства, оскільки останній в кримінальному провадженні не розглядався. У відповідності із положеннями частин першої, третьої статті 1166 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, така шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Аналізуючи наведені вище обставини справи, пряму відмову відповідача у виконанні ним своїх зобовязань, ухиленням останнього від сплати потерпілому матеріальних та моральних збитків, завданих ним своїми незаконним діями, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ст. 84 ЦПК України). У відповідності до ст. 88 ЦПК Україги стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звіьнено від оплати судових витрат, з другої стиорони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із положеннями пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач, який заклав позов про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, звільняється від сплати судового збору. Таким чином, суд стягує з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України, судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок та в користь позивача 1000 гривень судових витрат за правову допомогу. \~

Outcome: approved