Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про скасування заборони відчуження майна, в якому просить скасувати обтяження щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 2099322, тип обтяження - заборона (архівний запис). В обґрунтування позову зазначає, що є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. В теперішній час у позивача виникла необхідність відчужити житловий будинок, для чого 02.08.2018 останній отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З інформаційної довідки позивачу стало відомо, що 17.06.2005 за адресою житлового будинку реєстратором Токмацької районної державної нотаріальної контори внесено запис про обтяження №2099322 - заборона на нерухоме майно. Позивач зазначає, що наявність заборони на відчуження на нерухоме майно, порушує його право користування та розпорядження майном, та просить ухвалити рішення про його скасування. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 08.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На розгляд справи в судове засідання позивач не прибув, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно зі ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуюче вищевикладене, судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України; за згодою позивача, Токмацьким районним судом Запорізької області постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В силу ст.ст.317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також, як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі наступних документів. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу житлового будинку від 22.07.2010. Право власності позивача на будинок підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.07.2010, зареєстровано в реєстрі за №-1200, копією Витягу з Державного реєстру правочинів №8798515 від 22.07.2010 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 132935995. Пунктом 6 договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.07.2010 встановлено, що продавець, [PERSON], свідчить що: на момент укладання цього договору житловий будинок нікому іншому не проданий, не подарований, іншим способом не відчужений, під заставою (в тому числі податковою), забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесений. Крім того в пункті 6 вищезазначеного договору зазначено, що відсутність заборон та арештів перевірено за Єдиним реєстром заборон, а саме: за Єдиним реєстром відчуження об'єктів нерухомого майна, витяг № 27893750 від 22.07.2010. В теперішній час у позивача виникла необхідність відчужити житловий будинок, для чого 02.08.2018 останній отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], внесено запис про обтяження, реєстраційний номер обтяження 2099322, тип обтяження - заборона (архівний запис). Відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, підставою виникнення обтяження є повідомлення Токмацької державної нотаріальної контори. Додаткові дані: архівний номер: 2064869ZAP169, архівна дата 05.08.2000, дата виникнення 10.10.1963, № реєстру: 62242-1252, внутр. № 1301Е42629F1222С6933. Суб'єктом обтяження є [PERSON]. Суб'єкт спірного обтяження [PERSON]не є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до пункту 9 статті 34 Закону України від 02.09.1993 №3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-XII) нотаріуси накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації, яка є нотаріальною дією. Згідно зі статтею 74 Закон №3425-XII, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Пунктом 5.1 пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. З аналізу зазначених норм права, випливає, що помилкове накладення заборони відчуження нерухомого майна особи, яка не є власником цього майна, не є підставою для скасування такої заборони нотаріусом. Частиною другою статті 27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно з зазначеною нормою права, єдиною підставою для зняття заборони відчуження нерухомого майна (обтяження) державним реєстратором в цьому випадку може бути лише відповідне рішення суду. В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для заборони відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], власником якого є позивач, у зв'язку з тим, що [PERSON], не є власником цього житлового будинку, в ньому не зареєстрована та не проживає. Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Враховуючи те, що державна нотаріальна контора не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об'єктів нерухомого майна, в результаті позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити. Згідно з п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідачки сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Outcome: approved