Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

21 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради Кіровоградської області про визнання недійсним рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою і просить суд визнати недійсним рішення [PERSON] міської ради Кіровоградської області від 21 квітня 2016 року за № 189 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства»; визнати за нею право на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,19 га, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Підгірна, та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 18 грудня 2015 року вона звернулася до [PERSON] міської ради Кіровоградської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 0,19 га (рілля), розташованої за адресою: м. Світловодськ, вул. Підгірна, за рахунок земель запасу (вільні землі, що не використовуються). До заяви від 18 грудня 2015 року були додані графічні матеріали із зазначенням місця розташування земельної ділянки. Рішенням [PERSON] міської ради від 21 квітня 2016 року за № 189 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» їй було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1900,0 кв.м. за адресою: район вулиць [PERSON] та [PERSON], м. Світловодськ Кіровоградської області, за рахунок земель запасу [PERSON] міської ради, категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Позивач вважає рішення [PERSON] міської ради від 21 квітня 2016 року за № 189 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» незаконним, оскільки відповідачем порушено вимоги ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України: клопотання підлягало розгляду до 18 січня 2016 року, а було розглянуто лише 21 квітня 2016 року; відмова в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства нічим не мотивована. В судове засідання позивач не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить розглянути справу за її відсутності та без участі її представника. Представник відповідача [PERSON] міської ради Кіровоградської області [PERSON] до суду не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить відкласти розгляд справи, призначену на 10 год. 45 хв. 19 серпня 2016 року в звязку з його участю в іншому судовому засіданні Світловодського міськрайонного суду. До заяви представник відповідача додав копію доручення від 12 травня 2016 року, доказів поважності причин відсутності, письмових заперечень проти позову суду не надано. Враховуючи, що представник відповідача повторно не зявився в судове засідання без поважних причин, і, відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою до розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2015 року позивач звернулася до [PERSON] міської ради Кіровоградської області із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 0,19 га (рілля), розташованої за адресою: м. Світловодськ, вул. Підгірна, за рахунок земель запасу (вільні землі, що не використовуються). До заяви позивач додала копію паспорта та графічний додаток (а.с.7), виконавши при цьому повністю вимоги, встановлені ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. В силу положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Рішенням [PERSON] міської ради від 21 квітня 2016 року за № 189 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» позивачці відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1900,0 кв.м. за адресою: район вулиць [PERSON] та [PERSON], м. Світловодськ Кіровоградської області, за рахунок земель запасу [PERSON] міської ради, категорія земель землі сільськогосподарського призначення (а.с.8). Вказане рішення органу місцевого самоврядування прийняте з порушенням строку розгляду відповідного клопотання, яке підлягало розгляду до 18 січня 2016 року, а було розглянуто лише 21 квітня 2016 року; відмова в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства нічим не мотивована . Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказаній правовій нормі Основного Закону кореспондує ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відмовивши в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] міська рада порушила вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Частиною 11 вказаної статті передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачене право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з п. 1, п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України можуть бути визнання права, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з абзацом 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19 березня 2010 року, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Судом не встановлено підстав для відмови у наданні дозволу, які визначені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З урахуванням положень ч. 6 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, позивач має право на розроблення проектної документації. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved