Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Іллічівська" про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати суми страхового відшкодування. В обгрунтування поданої уточненої позовної заяви посилається на те, що 07 квітня 2006 року між ним та відповідачем, як страховиком - ТзДВ «Страхова компанія «Іллічівська» було укладено Договір страхування життя № МФ.001910.01 (надалі Договір від 07.04.2006 року) за програмою страхування - капітал (01) терміном дії 10 років до 30 травня 2016 року. Факт укладення договору посвідчується Полісом страхування життя №АА0002050. 15 травня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір страхування життя № МФ.19/2591.01 (надалі - Договір від 15.05.2006 року) за програмою страхування - капітал (01) терміном дії 10 років до 30.05.2016 року. Факт укладення договору посвідчується Страховим сертифікатом. Ним, по Договору від 07.04.2006 року та зі сторони Страхувальника - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на його користь, як застрахованої особи та по договору від 15.05.2015 року були виконані всі умови і зобовязання, які бралися при підписанні зазначених договорів страхування життя. Після закінчення строку дії вищезазначених договорів страхування життя від 07.04.2006 року та від 30.05.2015 року, він як застрахована особа 01 червня 2016 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування у формі встановленій страховиком. Не отримавши суми страхового відшкодування в строки передбачені договором страхування станом на 08 серпня 2016 року він вдруге звернувся до відповідача із заявою від 10.08.2016 року про здійснення виплати суми страхового відшкодування, так як є інвалідом І групи та потребує постійного прийому ліків. З отриманої відповіді він дізнався, що відповідач прийняв рішення про виплату сум страхового відшкодування та склав страхові Акти №711 та №712 від 23.06.2016 року згідно з яких по договору МФ.001910.01 від 07.04.2006 року до виплати йому належить сума страхового відшкодування в розмірі 36 028 грн. 42 коп., а по договору страхування життя № МФ.19/2591.01 від 15.05.2006 25 517 грн. 05 коп. Для виплати сум страхового відшкодування внаслідок одностороннього рішення компанії встановлено строк в 90 календарних днів з дати подання заяви. Враховуючи, що згідно складених Актів №711 та №712 від 23.06.2016 року виплата страхового відшкодування мала бути здійснена відповідачем протягом 30 календарних днів, який обчислюється з наступного дня за датою складання Актів починаючи з 24.06.20 16 року, то останнім днем строку виплати страхового відшкодування є 24.07.2016 року. [PERSON] страхового відшкодування відповідачем йому були виплачені 29 вересня 2016 року в розмірі 25 517 грн. 05 коп. та 30 вересня 2016 року в розмірі 36 028 грн.42 коп. Однак відповідач повинен сплатити йому неустойку (пеню) за прострочення виплати суми страхового відшкодування відповідно до Правил Добровільного страхування, вказаних в полісах страхування. За його розрахунком пеня за договором МФ001910.01 від 07.04.2006 року складає суму 213 грн. 21 коп. за 54 дні прострочення починаючи з 08.08.2016 року. Пеня за договором МФ.19/2591.01 від 15.05.2006 року складає 148 грн. 21 коп. за 53 дні прострочення починаючи з 29.09.2016 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за прострочення виплати суми страхового відшкодування згідно його розрахунку та витрати пов»язані з наданням правової допомоги в сумі 1 000 гривень. При розгляді справи представник позивача [PERSON]- [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві з урахуванням наданих уточнень до неї та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги в уточненій позовній заяві визнала в повному обсязі та не заперечувала проти стягнення з відповідача пені за договором № МФ001910.01 від 07.04.2006 року в сумі 213 грн. 21 коп.; за договором № МФ.19/2591.01 від 15.05.2006 року в сумі 148 грн. 21 коп. та витрат пов»язаних з наданням правової допомоги в сумі 1 000 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 12. 06. 2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування досліджених інших обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що представник відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved