Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу за договором позики. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і пояснив, що 16 вересня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким він передав відповідачці грошові кошти в сумі 54000 гривень на умовах строковості та зворотності. [PERSON] зобов'язалася повернути вказані кошти до 16 лютого 2014 року. Але до цього часу відповідачка не повернула гроші, що свідчить про невиконання з боку [PERSON] грошових зобов'язань. Оскільки відповідачка не виконала умови договору позики, просить стягнути з неї заборгованість за договором позики. Також просив суд встановити спосіб виконання рішення суду, звернувши стягнення на майно [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача адвокат Овчаренко О. І. позовні вимоги визнав, обставини викладені в позовній заяві підтвердив, проти встановлення способу виконання рішення суду не заперечував. Додатково пояснив, що у відповідачки рухомого або нерухомого майна немає, в наявності є лише право на земельну часту (пай), яке нею отримане в 2000 році як член КСП «Південне». На сьогоднішній день реалізувати дане право не в змозі, оскільки є громадянкою іншої держави та відповідно до вимог земельного законодавства іноземцям заборонено мати на праві власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Враховуючи, що з позивачем розрахуватися не в змозі, не заперечує проти встановлення способу виконання рішення суду, шляхом звернення стягнення на земельну частку (пай). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Судом встановлено, що 16 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, за яким позивач надав відповідачу кошти в сумі 54000 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики позивачем було представлена розписка [PERSON], відповідно до якої, остання зобов'язувалася повернути суму позики до 16 лютого 2014 року, однак свій обов'язок належним чином не виконала та грошові кошти не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач порушив умови договору позики, внаслідок чого, заборгованість перед позивачем становить 54000 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 54000 гривень. В судовому засіданні позивач просив суд встановити спосіб виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно позивача. В обґрунтування свого прохання про встановлення способу виконання рішення суду шляхом визнання за ним право власності на майно позивача, а саме на земельну частку (пай) позивач зазначив, що іншого майна відповідач немає, остання є громадянкою іншої держави, оформити своє пайове право та отримати земельну ділянку у власність на сьогоднішній день немає законної можливості, тому з метою захисту порушених його прав просив суд встановити саме такий спосіб виконання рішення суду. Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. В мотивувальній частині суд обґрунтовує необхідність цих дій, а в резолютивній зазначає, які саме дії вживаються. Вказана норма закону узгоджується також з роз'ясненнями викладеними в пункті 37 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Способи виконання рішення суду визначаються через ті заходи, що вживаються задля досягнення мети захисту порушених прав та свобод осіб, їх відновлення. Основні з них передбачені у статті 4 Закону "Про виконавче провадження", зокрема такі заходи майнового характеру, як звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні. Із матеріалів справи судом вбачається, що відповідач є громадянкою Російської Федерації. На території України не працює, будь-якого доходу, в тому числі від підприємницької діяльності не отримує, корпоративних прав немає, депозитні рахунки в банках України відсутні. Відповідно до сертифікату серії ХС №0042969, виданого на підставі рішення Голопристанської районної державної адміністрації від 27 березня 2000 року за № 127 [PERSON] має право на земельну частку (пай) КСП «Південне» розміром 11,77 умовних кадастрових гектарів. У відповідності до пунктів 16, 17 прикінцевих положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Частиною 5 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Таким чином, відповідачка будучи громадянкою України та членом колективного сільськогосподарського підприємства «Південне» в 2000 році отримала право на земельну частку (пай), що підтверджується відповідним сертифікатом, який є дійсним до виділення у натурі земельної ділянки, однак виїхавши за межі країни та отримавши громадянство іншої держави остання, в силу вимог земельного законодавства, позбавлена можливості реалізувати своє право на земельну частку (пай) та отримати земельну ділянку в натурі, оскільки землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям. З вищевикладеного вбачається, що відповідач іншого майна, ніж право на земельну частку (пай) не має та це право за вказаних обставин не реалізуємо. Виходячи з обставин справи та враховуючи відсутність будь-якого майна у відповідача, з метою захисту порушених прав громадянина України громадянином іншої держави та з метою справедливого судочинства, враховуючи позитивну позицію відповідача щодо заявленого позивачем способу виконання рішення суду, суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення виконання рішення суду шляхом визнання за [PERSON] в рахунок боргового зобов'язання право на земельну частку (пай) належне відповідачу.

Outcome: approved