Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

20 вересня 2016року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог, просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою вул.Суворова, 17 с.Трапівка Татарбунарського району Одеської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у вказаному будинку, який належить їй на праві приватної власності, окрім неї, були зареєстровані [PERSON], 06.02.1981року народження, [PERSON], 13.02.1980року народження, [PERSON], 03.12.1998року народження, [PERSON], 10.04.1998року народження, та [PERSON], 29.07.1988року народження, які більше десяти років фактично не проживають у її будинку, мають свої сімї та мешкають за іншими адресами. Зазначила також, що протягом досить тривалого часу у звязку з хворобою позбавлена можливості працювати та при звернені до Управління праці та соціального захисту населення для оформлення субсидії, отримала відмову з тих підстав, що відповідачі були зареєстровані у її будинку. В заяві про зменшення позовних вимог вказала, що з часу подачі позову до суду всі первісні відповідачі, крім її доньки [PERSON], добровільно знялися з реєстраційного обліку. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача у будинку [PERSON] порушує її право власника, вона позбавлена можливості розпоряджатися ним на власний розсуд, відповідач на протязі останніх десяти років постійно мешкає за межами України, проте знятися з реєстрації у добровільному порядку відмовляється, реєстрація відповідача у її будинку перешкоджає позивачу в отриманні соціальних виплат, [PERSON] вважала, що є підстави для позбавлення [PERSON] у судовому порядку права користування житловим будинком. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, також не з'явилася. Про причини неявки суд не повідомила. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 28 жовтня 1985року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] купила житловий будинок жилою площею 32 кв.метри з кухнею та сараєм, розташований по вул.Суворова, 17 в с.Трапівка Татарбунарського району Одеської області (а.с.а.с.5,6). Зі свідоцтва про народження серії І-ЖД №483338, виданого повторно 26.08.2016року виконавчим комітетом Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області вбачається, що [PERSON] народилася 15 серпня 1960року в с.Трапівка (а.с.12). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №424035, виданого 07.04.1982року, слідує, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] та після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище «Ількевич» (а.с.13). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] з 22 січня 2011року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], змінивши прізвище на "Морозова" та після розірвання шлюбу 15 квітня 1992року залишила вказане прізвище (а.с.а.с.11, 14). Зі змісту довідок Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 19.08.2016 року №981, від 17.11.2016 року №1195, 1196 та від 28.11.2016 року №1212 слідує, що станом на 19.08.2016 року в будинку позивача були зареєстровані [PERSON], 06.02.1981року народження, [PERSON], 13.02.1980року народження, [PERSON], 03.12.1998року народження, [PERSON], 10.04.1998року народження, та [PERSON], 29.07.1988року народження, але жоден з відповідачів за вказаною адресою не проживає. Станом на 28.11.2016 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації за адресою: вул.Суворова 17, с.Трапівка Татарбунарського району (а.с.7, 72, 73). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК). За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника житлового приміщення на користування та підстави позбавлення такого права визначені положеннями статті 405 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону, що є особистим сервітутом у розумінні частини 1 ст.401 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, окрім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведених норм законодавства слідує що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. При цьому подальше зняття з реєстрації здійснюється, зокрема, на підставі рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України (далі - ВСУ) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), викладеними у постанові ВСУ від 16.01.2012року у справі №6-57цс11 та у п.39 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014року №5. З урахуванням того, що в матеріалах справи є докази на підтвердження виникнення права користування відповідача об'єктом нерухомості як члена сім'ї [PERSON], при цьому вона фактично не проживає у житловому приміщенні більше року та не бажає у добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою проживання позивача-власника будинку, що створює їй перешкоди у розпорядженні нерухомим майном, суд вважає, що є підстави для захисту майнових прав власника шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цим будинком. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн.20коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved