Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до районного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який обґрунтований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули спільне майно, зокрема житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по вул.. Котовського №17 в смт. Чернівці Вінницької області. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, у звязку із чим позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами №17, що знаходиться по вул.. Котовського в смт. Чернівці Вінницької області в ідеальній долі в розмірі його ? частини. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та просив їх задоволити. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.06.2002 р. між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №077374 (а.с. 6). Проте, сімейне життя у сторін не склалося, у звязку із чим рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 18.08.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому, за час перебування в шлюбі, позивач та відповідач за рахунок спільних грошових коштів придбали житловий будинок по вул.. Котовського 17 в смт. Чернівці Вінницької області, що стверджується договором купівлі-продажу від 17.12.2007, посвідченим нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області та зареєстрованим в Могилів-Подільському КП МБТІ 18.12.2007 р., вартість якого станом на час розгляду справи в суді складає 61.659 грн., що стверджується Звітом про незалежну оцінку будинку №1012108 від 05.04.2016 ТОВ «Центром експертиз та бізнесу «Капітал-Інвест». Згідно зі 60\~Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.ст.\~60,\~61,\~70 СК України\~будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч.1-2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначено у п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. За таких обставин, заслухавши пояснення учасників процессу, що наполягали а задоволенні позовних вимог та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.\~\~ Оскільки суд задовольняє позов, судові витрати у вигляді справи судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 551,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved