Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що з відповідачкою по справі з 16.11.2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в них відповідачкою не склалось, вона не піклувалась про дітей та згодом взагалі припинила проживати з ним однією сім'єю. Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради Красноградського району від 22.05.2013 року було визначено місце проживання та реєстрацію дітей разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 28.08.2013 року шлюб між ними був розірваний. Відповідачка протягом усього часу, від коли вони стали проживати окремо, не цікавиться життям їх дітей, не бере жодної участі у їх вихованні, не навідує їх, не надає грошових коштів на їх утримання, не дбає ні про духовний ні про фізичний розвиток дітей, що свідчить про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків стосовно своїх дітей. Від позивача [PERSON] 01.02.2016 року до суду надійшла письмова заява в якій просить цивільну справу за його позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав розглянути у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Від третьої особи - Служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області 21.01.2016 року надійшла письмова заява в якій просить розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав без присутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Згідно повідомлення Красноградського РС ГУ ДМС України в Харківській області від 25.01.2016 року [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS]. Направлені відповідачці [PERSON], за вище вказаною адресою, судові повістки повернулись до суду без вручення з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку. У разі відсутності, осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Так, як відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, від неї не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували з 16.11.2006 року в зареєстрованому шлюбі, в цьому шлюбі у них народилася діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-7). Рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 22.05.2013 року «Про визначення місця проживання та реєстрацію малолітніх дітей» визначено місце проживання та реєстрацію дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], 1980 року народження, який проживає в [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням Красноградського районного суду Харківської області № 626/2141/13-ц від 28.08.2013 року розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], дітей після розірвання шлюбу залишено проживати разом з батьком, рішення набрало законної сили 09.09.2013 року (а.с. 9). Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення матері або батька батьківських прав, зокрема в разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно копії Акта обстеження житлово-побутових умов від 27.11.2015 року сім'ї [PERSON], комісією у складі: [PERSON] головного спеціаліста, [PERSON] Піщанського сільського голови, [PERSON] секретаря Піщанської сільської ради - батько [PERSON] один виховує двох дітей, діти проживають разом з батьком за рішенням комісії з прав захисту дітей Красноградської РДА та рішення Красноградського районного суду Харківської області (а.с. 14). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року - держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Outcome: approved