Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

28 липня 2014 року до суду надійшла заява Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська психіатрична лікарня № 7» про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], у якого було виявлено ознаки, що свідчать про необхідність його примусової госпіталізації до лікарського закладу. У ході виїзного судового засідання, представник КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7», Светлічний П.Е., що діє на підставі довіреності підтримав доводи заяви та пояснив суду, що хворий [PERSON] був госпіталізований до лікарні 25 липня 2014 року приблизно о 17-50 годині за направленням дільничного лікаря психіатра. Хворий проживає в [ADDRESS], та є інвалідом другої групи безстроково. Погіршення психіатричного стану відбувалось протягом декількох останніх днів, коли хворий разом із родиною приїхав з міста Донецька у місто Маріуполь. Після цього став вести себе безглуздо, замкнуто, ні з ким не спілкується, на звернену до нього мову не реагує, відмовляється від їжі, не розмовляє, продуктивному контакту недоступний, на звернену мову реагує тільки поглядом, на питання не відповідає, виражає байдужість, інструкції не виконує, весь час проводить у ліжку, під час сніданку до столової самостійно не пішов, останнього занесли на руках, ложку у руках не тримає, їжу приймав з рук медичного персоналу. Критика відсутня. [PERSON], яка є бабусею хворого, у ході виїзного судового засідання пояснила, що [PERSON] уродженець м. Донецьк. Народився у строк від нормальної вагітності, розвиток без особливостей, від однолітків у розвитку не відставав. Спадковість психічними захворюваннями не обтяжена. Освіта десять класів. Навчався середньо. Після школи працював підсобним робітником. Зі слів матері, на роботі хтось із співробітників його налякав, після чого [PERSON] став вести себе неадекватно, не міг себе обслуговувати, відмічався нічний енурез. Лікувався стаціонарно у м. Донецьк у ДПЛ №1, але яке лікування він приймав, родичі не пам'ятають. Шість років назад був визнаний інвалідом другої групи дитинства, с 2014 року має другу групу інвалідності безстроково(є довідка МСЕК). Просила примусово госпіталізувати [PERSON] для стабілізації його психічного стану здоров'я. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] не розуміє необхідність лікування у міській психіатричній лікарні, не вважає себе хворим, скарг, адекватних стану, не пред'являє, продуктивному контакту не доступний. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, законного представника хворого, думку прокурора, який вважає, що хворого необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з комісійного огляду хворого [PERSON], [INFO], проведеного комісією лікарів у складі: завідуючої відділенням № 5 Покатілова А.В., завідуючого відділенням № 6 Рудих І.І., останньому було виставлено діагноз : Галюцинаторно- маячний синдром, у зв'язку з відсутністю критики, наявністю активної психопатологічної симптоматики, поведінкових розладів, хворий не може оцінити свій психічний стан, ситуацію взагалі, не може надати усвідомлену згоду на лікування в умовах лікарні, при ненадання медичної допомоги може представляти небезпеку для себе. Хворий не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, критики до свого стану не виказує, добровільну згоду на лікування не надає, у зв'язку з чим потребує примусової госпіталізації з метою подальшого лікування. Судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, що свідчить про необхідність його примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом хворого. Відповідно ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу хворого [PERSON], [INFO]. На підставі ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved