Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до виконавчого листа №2-315/2009 від 05 травня 2009 року, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.11.2008 року і до повноліття дитини. 23.02.2021 позивач перевіз неповнолітню доньку на постійне місце проживання до себе додому. Мати (відповідачка) з донькою не проживає, не надає ніякої допомоги, участі в шкільному житті дитини не приймає та повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на викладене, позивач просив звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки. Також, посилаючись на те, що неповнолітня донька проживає разом з ним, перебуває повністю на його утриманні, що потребує значних матеріальних витрат, а він не має великого заробітку, оскільки на його утриманні перебуває також батько пенсіонер, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Позивач та його представник у судовому засідання позов підтримали у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, оскільки вважає на її невеличку заробітну плату вона не має можливості надавати матеріальну допомогу у вигляді сплати аліментів, а також вважає, що позивач міг би продовжувати сплачувати їй аліменти на утримання доньки. Просила відмовити позивачу у задоволенні його позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Позивач [PERSON] є батьком неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 26.03.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14 квітня 2009 році та складено актовий запис за №116 (а.с. 8). За рішенням Заводського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2009 року у справі №2-315/2009 з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 листопада 2008 року і до повноліття дитини (а.с. 9). На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2009 про стягнення аліментів з позивача [PERSON] , відповідачці [PERSON] було видано виконавчий лист №2-315/2009 від 05.05.2009 (а.с.10). Згідно витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Вільнозапорізькій сільській раді від 18.03.2021 року визначено місце постійного проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 15). За рішенням Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 02.04.2021 за №38 затверджено висновок про визначення місця проживання неповнолітньої. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] на яку стягуються аліменти з батька - [PERSON] і перебування її на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою звільнення від них. Зважаючи на вищевикладені обставини суд вважає доцільним звільнити позивача від сплати аліментів на користь відповідачки. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи той факт, що неповнолітня [PERSON] проживає з батьком, мати не надає матеріальної допомоги на її утримання, з відповідачки підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Оскільки позивач не наполягав на розподілі судових витрат та стягнення їх з відповідачки, суд відповідно зі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відносить на рахунок позивача і залишає без уваги. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved