Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх доходів позивача. Про ухвалення заочного рішення йому відомо не було, оскільки за адресою, вказаною відповідачкою, він не проживав. На теперішній час на утриманні позивача перебувають його непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку зі станом здоров`я батька, позивач вимушений періодично проводити медичні обстеження, купувати ліки. Крім того, позивач не має постійної роботи, отримує місячний дохід у сумі 3000 гривень. У зв`язку зі своїм матеріальним становищем, він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів, тому має заборгованість за сплату аліментів. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх доходів позивача до повноліття дитини та відкликати виконавчий лист № 237/1550/16-ц з Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 30.03.2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечила та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю підстав. Позивачем не надано жодних підтверджень того, що саме на нього покладається тягар утримання батьків. Вказує, що батьки позивача отримують пенсію та великі соціальні виплати. Зазначає, що утримання батьків є правом позивача, проте сплата аліментів на дитину є його обов`язком. Крім того, позивачем надано довідки про хворобу батька, датовані 2008, 2016, 2017 роками, які повинні були бути оцінені під час винесення судом рішення від 13 квітня 2017 року. Вважає надану позивачем копію довідки про те, що батьки позивача знаходяться на його утриманні, посвідчену «Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа 1», сумнівною, оскільки у ОСББ немає повноважень для посвідчення таких доказів. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомила, клопотань про перенесення розгляду справи від неї не надходило. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.04.2017 року у справі № 237/1550/16-ц (провадження № 2/237/19/17) визначено стягувати зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 11.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.04.2017 року було видано виконавчий лист від 17.05.2017 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.11.2020 року, виданого повторно Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2314-5000302940/6995 від 02.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2314004414 від 19.11.2014 року та № 2314004415 від 19.11.2014 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до оригіналу довідки від 14.12.2020 року, виданої «Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа 1», [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Догляд за вказаними особами здійснює [PERSON] . Правові засади функціонування об`єднань співвласників багатоквартирного будинку встановлені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року. Згідно ст. 1 вказаного Закону, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Повноваження об`єднань співвласників багатоквартирного будинку передбачені статтею 16 вказаного Закону. З даних норм не вбачається, що до повноважень об`єднання співвласників багатоквартирного будинку належить складання довідок на підтвердження місця проживання. Таким чином, суд не приймає вищевказану довідку від 14.12.2020 року як доказ, оскільки він не відповідає критеріям, встановленим ст.ст. 78, 79 ЦПК України, та не може бути доказом в розумінні ст. 95 ЦПК України. Відповідно до виписки з історії хвороби № 3321, виданої Комунальною установою «Мелітопольська міська лікарня №2» Мелітопольської міської ради Запорізької області, [PERSON] проходив у КУ «Мелітопольська міська лікарня №2» курс лікування з 19.08.2008 року по 28.08.2008 року, діагноз: ЦА ІІІ з ГХ ІІІ, ДЕ ІІ-ІІІ, гострі порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом, правобічний легкий геміпарез. Виписаний для подальшого лікування за місцем проживання. Копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3321 від 08.01.2021 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області, підтверджується, що [PERSON] встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, дисциркулярна енцефалопатія, цереброатеросклероз 3 ступеня, когнітивні порушення. Позивачем також надано до матеріалів справи довідку щодо результатів аналізів [PERSON] від 04.08.2016 року, довідки щодо проходження трансректального ультразвукового дослідження від 03.08.2016 року, 01.06.2017 року, довідки про проходження комп`ютерної томографії головного мозку від 19.08.2008 року, 11.10.2018 року, 24.12.2020 року, квитанцію про оплату комп`ютерної томографії від 06.01.2021 року № 0.0.1967689476.1 та квитанції про оплату медичних препаратів від 24.12.2020 року по 05.01.2021 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] офіційно не працевлаштований. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Водночас, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я сторін, і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183 СК України). При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» від 07 грудня 2006 року). При вирішенні справи суд враховує, що позивач сплачує аліменти на користь відповідача, що підтверджується довідкою від 20.10.2020 року № MOFV3MNRDA6F6QLK, виданою АТ КБ «ПриватБанк», проте має заборгованість зі сплати аліментів, яка, відповідно до розрахунку державного виконавця у виконавчому провадженні № 54762568 від 22.09.2017 року, станом на 06.11.2020 року складає 58436,11 грн. Суд також приймає до уваги, що обставина, на яку позивач посилається як на підставу для зменшення розміру аліментів, а саме хвороба батька, виникла ще до встановлення первісного розміру аліментів рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області, проте в силу особливостей заочного розгляду справи не була врахована судом при винесенні вказаного рішення. При цьому твердження відповідача про те, що батьки позивача отримують пенсію та великі соціальні виплати, а тому їх утримання здійснюється не за кошти позивача, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, а саме відсутності у позивача постійної роботи, наявності у позивача на утриманні непрацездатного батька, який має ряд захворювань та потребує лікування, у зв`язку з чим матеріальний стан позивача погіршився, приймаючи до уваги рівність обов`язку батьків утримувати дитину, обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, що стягуються зі [PERSON] на користь [PERSON] підлягає зменшенню. Отже, зі [PERSON] необхідно стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений розмір не буде надмірним тягарем для позивача, буде відповідати інтересам дитини, зокрема, саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. З метою недопущення надлишкового формалізму, забезпечення найкращих інтересів дітей та захисту майнових прав платника аліментів від можливого подвійного стягнення, суд доходить висновку про наявність підстав для відкликання виконавчого листа від 17.05.2017 року виданого на виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.04.2017 року. При цьому суд зазначає, що зобов`язання [PERSON] щодо сплати аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] не припинено, а на майбутнє змінено лише розмір стягнутих аліментів. Таким чином, відкликання виконавчого листа не є підставою для закриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, а лише для припинення нарахування аліментів у визначеному рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.04.2017 року розмірі. Такий висновок\~суду узгоджується\~з правовими\~висновками Верховного\~Суду України,\~наведеними у\~постанові від24.05.2018 року у справі № 4-с/490/12085/16-ц та постанові від 31.03.2021 року у справі № 344/6262/19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (за ставкою, що діяла на час звернення позивача до суду).

Outcome: approved