Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») в якому вказав, що 12.08.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №000841 для придбання транспортного засобу. Вважає, що даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає визнанню його недійсним, оскільки відповідач у рекламі вказав неправдиву інформацію, а саме, що продає трактор за ціною 61000, 00 грн, що також під твердив в розмові по телефону. При підписанні ним договору в п.8.2 ціна товару взагалі не була вказана, договір забрали на доопрацювання, а при підписанні Додатку №2 до договору представник відповідача навмисно прикрила пальцем інформацію про ціну товару і він не побачив її. Використовуючи занижену ціну (61 000,00 грн.) в рекламі товару, а завищену (170 000 грн.) - у договорі відповідач надав недостовірну інформацію про ціну товару і ввів його в оману. Також відповідач збільшив вартість товару шляхом запровадження додаткових платежів, зазначених в додатку №1 до договору , не розяснивши йому цього, а також те, що сплачені ним 17 000 грн., у якості адміністративного збору, значно збільшили вартість товару. Він був переконаний, що внесена сума є авансовим платежем. Коли після підписання договору позивач зрозумів, що його ввели в оману, то відразу ж на наступний день подав до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» заяву-претензію з вимогою вважати договір недійсним та повернути йому сплачений внесок в розмірі 17 000 грн., але відповідач, знову ж таки ввівши його в оману та користуючись його юридичною необізнаністю, відмовився прийняти від нього таку заяву, а переконав подати ніби-то правильну заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів, яка по суті, як він пояснив, є ідентичною попередній, і усно пообіцяв повернути кошти. Однак, 31.08.2015 року від відповідача на його заяву прийшла відповідь, що договір розірваний , а сплачені ним кошти не підлягають поверненню у відповідності до умов договору. Позивач вважає, що при укладенні договору дії відповідача та самі умови договору є несправедливими, а саме: у п.3.3.3. Договору зазначено, що позивач має сплачувати не тільки передбачені Договором платежі, але ще компенсувати витрати Лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією Предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів. Таким чином, зобов'язання позивача виходять за межі Договору. За таких обставин позивач вважає, що зазначений Договір не відповідає вимогам ст. ст. 15, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману та включення відповідачем у Договір несправедливих умов, а тому просить визнати договір недійсним в цілому, оскільки визнання недійсними вказаних положень Договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов Договору, суттєво змінить зміст Договору. Також із врахуванням чинного законодавства просить стягнути з відповідача на його користь сплачену ним суму у якості адміністративного збору, в розмірі 17 000 гривень, а також понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 974,40 грн. та 600 грн. витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав, з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також вказав, що його обманули, бо в рекламі зазначено, що трактор коштує 61000 грн. , в телефонній розмові працівники лізингової компанії підтвердили , що остаточна ціна на трактор складає 61000 грн. Про те, що 17 000 грн. це попередня оплата за товар йому було повідомлено представником лізингової компанії та направлено до банку, в якому, як зазначив представник, знають, що це за кошти та на який рахунок їх слід перерахувати. Решту суми , а саме 44000 грн. як повідомили йому працівники лізингової компанії він мав сплатити при отриманні трактора. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило, тому суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач проти такого розгляду справи не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її чоловік- позивач по справі, вирішив купити трактор в лізинговій компанії «Ваш Авто». За оголошенням ціна трактора складала 61 000 грн. В телефонній розмові з представником лізингової компанії його запевнили, що це остаточна ціна і вона чула цю розмову. Коли він приїхав додому, то повідомив, що уклав договір за домовленою ціною і дав завдаток 17 000 грн., але коли вона прочитала договір, то там була зазначена ціна трактора 170 000 грн. Коли почала з'ясовувати чому така розбіжність в ціні, то зрозуміла, що чоловік підписав договір не читаючи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач показав йому на сайті лізингової компанії «Ваш Авто» оголошення про продаж трактора марки «Махиндра»за ціною 61 000 грн. Вони разом з позивачем поїхали до лізингової компанії, попередньо пересвідчившись з телефонної розмови , що ціна трактора саме 61000 грн., де їм сказали, що потрібно спочатку заплатити 17 000 грн. передплати, а решту суми 44000 грн. заплатити, коли привезуть трактор через декілька днів. Коли заповнювали реквізити договору відразу не була вказана остаточна ціна. [PERSON] підписав договір та пішов платити 17 000 грн. , а коли приніс з банку квитанцію, то їм дали на руки другий примірник договору, де вже була вказана ціна, але вони не подивились відразу, а побачили лише дома, що ціна договору складає 170 000 грн. Вилухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє повністю із слідуючих підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні обставини: Відповідачем на сайті ТОВ Лізингова компанія «Ваш Авто» було розміщено оголошення про продаж міні-трактора марки «Махиндра МFS 244» за ціною 61 000 грн. (а.с. 15-16) . В ході телефонної розмови між сторонами ціну товару відповідачем було підтверджено, що стверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON]. 12.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №000841 (далі Договір (а.с.7-12 ). Договір лізингу є споживчим, оскільки має на меті придбання транспортного засобу, що становить предмет лізингу. Відповідно до п.1.1. ст. 1 Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме: міні-трактор марки «Махиндра МFS 244». Згідно п.п. 3.1.1 ст. 3 Лізиногодавець зобовязаний придбати предмет лізингу , який визначено лізиннгоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами. Пунктом 4.1. ст. 4 визначено , що предмет договору передається лізингоодержувачеві не пізніше 120 (сто двадцять) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу відповідно до п.9.4 ст. 9 Договору.… Пуктом 8.2 ст. 8 Договору та відповідно до Додатку №1 до Договору (а.с.13) вартість предмета лізингу становить 7 234,04 дол. США, що в гривневому еквіваленті при курсі долара на дату підписання договору (23,50 ) складає 170 000 грн., авансових платежів 50%, сума виплат авансового платежу - 3617,02 дол. США, щомісячний авансовий платіж 301,42 дол. США, адміністративний платіж (10%)- 723 дол.США, комісія за передачу (3%) 217,02 дол. США. Відповідно до п.9.7 ст. 9 Договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховується по даному договору в наступному порядку адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах договору (п.9.4 ст. 9). Позивачем у відповідності до квитанції №1347 від 12.08.2015 року сплачено адміністративний платіж у розмірі 17 000 грн. (а.с.17). На підставі заяви позивача договір лізингу від 12.08.2015 року розірвано 13.08.2015 року, про що позиача повідомлено в листі від 31.08.2015 року (а.с.20). Із пояснень позивача вбачається, що неправомірними діями відповідача при укладенні договору його було введено в оману, оскільки в телефонному режимі надано неправдиву інформацію щодо ціни предмета лізингу, після підписання договору його примірник на руки видано не було, розяснено, що кошти які він сплатить у розмірі 17 000 грн. будуть авансовим платежом за товаром та підставою видачі другого примірника договору, а решту коштів позивач повинен буде сплатити коли отримає сам предмет лізингу. Зазначив, що при укладенні договору дії відповідача та самі умови договору є несправедливими, а саме: у п.3.3.3. Договору зазначено, що позивач має сплачувати не тільки передбачені Договором платежі, але ще й компенсувати витрати Лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією Предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів. Таким чином, його зобов'язання виходять за межі Договору. Дані обставини відповідачем не спростовано. Крім того, факт обману щодо договірної ціни договору та факт того, що під час укладення договору не було створено належних умов для ознайомлення з умовами договору обов'язковою умовою яких є видача на руки позивачу другого примірника договору, в результаті якого позиваем було сплачено 17 000 грн., які відповідно до квитанції вважаються адміністративним внеском, стверджується матеріалами справи та показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. відповідно до положень ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Такою, що вводить споживача в оману є підприємницька практика, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги , додержання яких є необхідними для чинності правочину. Так, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін вимог ст. 203 ЦК України, зокрема вимоги про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положенням ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. З огляду на викладене, а також те, що є всі підстави вважати, що при у кладенні договору позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, жодних доказів, які б це спростовували відповідачем не надано, суд визнає недійсним договір фінансового лізингу №000841 від 12.08.2015 року. Між тим, виходячи із змісту ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 17 000 грн., сплачених за спірним договором. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с.1,25) у вигляді судового збору в сумі 974,40 грн. та 600 грн. витрат на правову допомогу,- На підставі викладеного,

Outcome: approved