Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

28 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 25 лютого 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Харцизька Донецького обласного управління юстиції, за актовим записом № 44. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З серпня 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї неможливі, тому просить суд розірвати їх шлюб. Спору з приводу проживання та виховання дітей немає. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище "Коваленко". Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення у пресі. Та звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 лютого 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Харцизька Донецької області, за актовим записом № 44 (а.с.10). Від спільного життя мають неповнолітнії дитей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.10) Проголошена ст. 51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сімя сторін фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові, довіри та взаємоповаги і шлюб носить формальний характер. Заяв про надання строку на примирення від сторін спору суду не надходило, відтак за відсутності клопотань від позивача та відповідача, суд вважає за недоцільне надавати строк на примирення. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, врахувавши, що одна із основних засад шлюбу є його добровільність, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved