Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом в якому зазначав, що 10.10.2019 року в сільській раді с. Новодніпровка його батьком був складений заповіт на отримання майна після його смерті в рівних частках йому [PERSON] та [PERSON] . В період з 20.11.2019 року по 26.11.2019 року його батько [PERSON] , заходився на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні м. Запоріжжя у відділенні нейрохірургії. Відповідно до виписки з історії хвороби № 16969, в лікарню батько потрапив з діагнозом об`ємне виникнення правої височно-теменної області (гліобластома) - пухлина мозку, та рак легень. Під час знаходження в лікарні йому було зроблено КТ г/мозку - 20.11.2019 року, МРТ г/мозку - 24.11.2019 року. З історії хвороби після проходження цих процедур - діагноз підтвердився. 02.12.2019 року [PERSON] . Після смерті батька, від секретаря Новодніпровської сільської ради Кам`янсько- Дніпровського району Запорізької області Лохматової Ганни Іванівни позивач дізнався, що під час перебування [PERSON] в лікарні, а саме 24.11.2019 року секретар виконавчого комітету Новодніпровської сільської ради Запорізької області - Лохматова Г.І. на прохання цивільної дружини батька в телефонному режимі, яка на той момент знаходилась разом з батьком в лікарні м. Запоріжжя виїхала до Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. В телефонному режимі [PERSON] повідомив, що хоче переписати запит. Персонального спілкування віч-на-віч між [PERSON] та [PERSON] не було, державне мито за перероблений новий заповіт не сплачувалося. [PERSON] передрукувала (замінила) в цей день 24.11.2019 року складений раніше 10.10.2019 року заповіт залишивши лише ім`я сестри позивача [PERSON] , виключивши з числа спадкоємців його дані. Цивільна дружина його батька, знов також в телефонному режимі попросила [PERSON] передати до батька в лікарню в м. Запоріжжя складений раніше, тобто з зазначенням дати, яка вже минула більш ніж місяць тому, два примірника заповіту для перепідписання. Хто підписував заповіт невідомо. Заповіт який був складений його батьком 10.10.2019 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] остання розірвала в приміщенні сільради разом з примірником того заповіту, який був в архіві Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. На наступний день [PERSON] передали примірник заповіту, який повинен знаходить в сільській раді. Другий примірник залишився в лікарні. Позивач вважає, що за таких обстави були порушені встановлені чинним законодавством приписи щодо посвідчення заповітів у зв`язку з чим просив суд, визнати недійсним заповіт від 10.10.2019 року, який був складений [PERSON] на ім`я [PERSON] та зареєстрований в реєстрі заповітів за № 64982802. Ухвалою суду від 10.02.2020 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадженні. Ухвалою суду від 03.09.2020 року суддею Васильченком В.В. справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.10.2020 року. Ухвалою суду від 05.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 11.01.2021 року вирішено питання про виправлення описки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердила доводи викладені у позовній заяві, просила заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнала та суду пояснила, що вона перебуваючи на посаді секретаря Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області 10.10.2019 року склала заповіт від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Однак, під час перебування [PERSON] в лікарні, у телефонному режимі той повідомив їй, що хоче переписати запит, оскільки у його сина [PERSON] виникли якісь майнові проблеми. 24.11.2019 року складений раніше 10.10.2019 року заповіт вона знищила (розірвала) і склала новий, залишивши лише ім`я [PERSON] . Новий екземпляр заповіту вона передала зятеві спадкодавця [PERSON] , і той поїхав до м. Запоріжжя, де [PERSON] його підписав. Особисто сам [PERSON] під час складання заповіту у сільській раді присутнім не був, зі слів спадкодавця заповіт не записувався, у її присутності ним не підписувався, особу заповідача і його дієздатність вона не перевіряла, і вчинила це виключно з мотивів того, що вона перебувала у добрих стосунках з членами сім`ї [PERSON] . Хто підписував заповіт і чий підпис стоїть на ньому їй невідомо. Потім примірник заповіту, який повинен знаходитись в сільській раді їй згодом повернули. [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, на адресу суду надіслали пояснення в яких просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що відповідно до матеріалів самої позовної заяви заповіт від 10.10.2019 року складено безпосередньо [PERSON] у приміщенні Новодніпровської сільської ради Запорізької області. При цьому вважають, що позивач необґрунтовано та бездоказово вказує на те, що відповідно до даного заповіту спадкоємцями вказані [PERSON] та [PERSON] , однак матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вказаної обставини. Позивачем вказано, що порушено порядок складення заповіту, не сплачено державне мито за заповіт від 10.10.2019 р. від імені [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 64982802. Однак матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував порушення порядку складання заповіту, а отже вказані обставини є недоведеними. Також вважають, що фактично позовна заява базується на твердженні позивача про наявність розмови з відповідачем, що не має доказового значення без надання суду належних та допустимих доказів тих обставин, на які посилається позивач. Формуючи позовні вимоги, позивач вказує, що заповіт від 10.10.2019 р. від імені [PERSON] , був начебто фактично зроблений 24.11.2019 р., однак матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують іншу ніж вказана, дату виготовлення документів. Окрім того, відповідно до матеріалів справи та обставин викладених у позовній заяви відсутні докази та підстави вважати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, матеріали справи не містять самих заповітів, або навіть їх копій та встановлення дати складення цих документів без наявності як самих документів, так і спеціальних знань є неможливим, а отже такий позов не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах провадження докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] /свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2019 р., видане відділом ДРАЦС по Великобілозерському та Кам?янсько-Дніпровському районах ГТУЮ у Запорізькій області/. Згідно копії заповіту від 10.10.2019 року, посвідченого секретарем Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області Лохматовою Г.І., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, за яким все належне йому майно заповів [PERSON] . В силу приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] та підтвердила те, що заповіт був складений нею з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову судом не установлено. У справі про визнання недійсними таких правочинів як видача довіреності і прийняття спадщини належним відповідачем є особа, яка видавала довіреність, і особа, яка прийняла спадщину, а не нотаріус чи нотаріальна контора, якщо позивач не обґрунтовує недійсність правочинів неправомірними діями нотаріуса. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 19.08.2020 року у справі №201/16327/16-ц. У своєму позові [PERSON] обґрунтовує недійсність заповіту неправомірними діями секретаря Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області Лохматової Г.І. Доводи представника [PERSON] , які викладені ним у поясненнях на аркуші справи 26 з приводу того, що вказані у позові [PERSON] обставини є недоведеними, суд сприймає критично з огляду на наступне. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача. Право на заповіт згідно зі ст. 1234 ЦК України має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто. А вчинення заповіту через представника заборонено. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у ст. 1247 ЦК України. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем; бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Згідно ст. 1 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені ст. 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5, посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 916/3156/17 від 04.06.2019 року вказує на те, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Тому Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками, викладеними в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та Верховного Суду України у цій частині. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. У суду цілком обґрунтовано викликає сумнів щодо вчинення напису про те, що заповіт надруковано секретарем зі слів спадкодавця та відповідає його точній волі, що до підписання заповіту його вголос прочитано заповідачем у присутності секретаря виконкому сільської ради, оскільки особисто сам [PERSON] під час складання заповіту у сільській раді присутнім не був, зі слів спадкодавця заповіт не записувався, у присутності секретаря сільської ради ним не підписувався, особу заповідача і його дієздатність секретар сільської ради не перевіряла. Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у даних спірних правовідносинах, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав та інтересів, суд вважає позов законним, мотивованим, обґрунтованими і таким що підлягає задоволенню у повному обсязі, так як судом встановлено, що оскаржуваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. На підставі ст. ст. 15, 16, 1233, 1234, 1247, 1251, 1252, 1257 ЦК України,

Outcome: approved