Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

31.01.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Первомайської міської ради Харківської області про надання дозволу на виїзд їхніх спільних синів [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], за кордон без згоди батька, мотивуючи позов тим, що батько добровільно не надає такого дозволу, а мати має можливість та бажання організувати для синів виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення. Позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд за межі України, а саме в країну Єгипет, без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], для виїзду синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], за кордон без згоди батька,разом з матір'ю, з метою відпочинку та оздоровлення дітей в період часу з 15.04.2018 року по 15.10.2018 року. Позивач в підготовче судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Третя особа - служба у справах дітей Первомайської міської ради Харківської області у підготовче судове засідання не прибула, від представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Враховуючи неявку у судове засідання повідомлених сторін, наявність заяв позивача,відповідача,який фактично визнав позов, та представника третьої особи про розгляд справи без їх участі, суд приймає у підготовчому судовому засіданні рішення за наявними у справі доказами у випадку визнання позову відповідачем згідно зі ст.200,206 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України сторони повинні та зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зокрема, встановлено судом, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому відділом реєстрації атів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області шлюбі з 23 травня 2006 року, що вбачається з наданої копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 74 (а.с.11). Від спільного життя у подружжя народилися сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], що підтверджується наданими копіями свідоцтв про народження ( а.с.12,14). На даний час відповідач [PERSON] тимчасово з позивачем та дітьми не проживає. Позивач у телефонному режимі зверталася до [PERSON] з проханням надати дозвіл на тимчасове разове вивезення спільних дітей до Єгипту для відпочинку, та завірити такий дозвіл у встановленому порядку нотаріально. Однак останній по телефону повідомив, що не проти, щоб позивач з дітьми виїхала на відпочинок, але надати згоду на такий виїзд та оформити її нотаріально відмовляється. Таким чином, суд робить висновок, що між батьками виник спір щодо надання дозволу виїзду за кордон дитини без згоди батька до конкретних країн. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними,крім випадків,передбачених законом. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. В даному випадку позовна вимога щодо надання позивачу дозволу на виїзд за межі України до країни Єгипту без згоди та супроводу батька дітей - [PERSON] для виїзду синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], за кордон без згоди батька,разом з матір'ю, з метою відпочинку та оздоровлення дітей в період часу з 15.04.2018 року по 15.10.2018 року, є такою що підлягає задоволенню, оскільки направлена на забезпечення інтересів дітей, не змінює режиму спілкування дітей з батьком, а навпаки захищає перш за все їх інтереси від зловживання батьком своїми правами по відношенню до них. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки малолітні діти [PERSON] та [PERSON] потребують оздоровлення та розвитку світогляду, в тому числі і за кордоном у вказаній позивачем країні. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved