Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

31 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 30 серпня 1996 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району Міністерства юстиції у місті Києві. Рішенням Солом`янського районного суду від 05 липня 2016 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджувала, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, сторонам не вдається знайти спільну мову. Після дев`ятнадцяти років спільного проживання сім`я розпалась. Чоловік не бере належної участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сім`ї, не приділяє уваги та часу дітям та позивачу, вживає спиртні напої. Ставить власні інтереси понад потреби сім`ї та дітей. Проявляє неповагу до позивача. Сумісний побут та господарство не ведеться, весь час виникають суперечки. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, або у твердій грошовій сумі, починаючи з 31 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому позивачкою [PERSON] через канцелярію суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої вона просила суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 30 серпня 1996 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району Міністерства юстиції у місті Києві. Рішенням Солом`янського районного суду від 05 липня 2016 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано Від спільного подружнього життя сторонни мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] у позовній заяві зазначає, що Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини\~\~\~\~\~\~\~\~від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до п.17\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до\~статей 51 Конституції України, ст.150,180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як передбачено ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. За приписами ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи обставини, положення викладені у ст. 182, 183 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до норми ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 31 липня 2019, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов [PERSON] задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн. в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст.\~141,\~180,\~182,\~183,\~185,\~191 СК України, та,

Outcome: approved