Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

26 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 28 вересня 2018 року за №6622/0/14-18-СГ, відповідно до якого [PERSON] передано в у власність земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровий номер 4823382600:05:000:0644, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, скасувати інформацію щодо реєстрації вказаної земельної ділянки та витребувати її у [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером 4823382600:05:000:0644. Оформлюючи свої спадкові права він звернулася до Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області для отримання Витягу з Державного земельного кадастру. Однак, 03 червня 2019 року отримав відповідь про неможливість надання такого витягу, оскільки в межах такої ділянки знаходиться інша земельна ділянка з кадастровим номером 4823382600:05:000:0644, площа співпадає на 99,9953 %. Тобто, одній і тій самій ділянці було присвоєно два різні кадастрові номери, власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823382600:05:000:0399, була матір позивача - [PERSON] , та власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823382600:05:000:0644 є відповідач [PERSON] . Посилаючись на те, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, який вперше був присвоєний земельній ділянці, що належала його матері, вважав дії відповідачів незаконними і порушують його права, як спадкоємця [PERSON] , оскільки є перешкодою в оформленні права власності на спадкове майно, а в подальшому є перешкодою в користуванні правом власності. Оскільки, вперше така земельна ділянка стала об`єктом цивільного права саме коли її користувачем і власником стала його матір - [PERSON] , позивач уважає, що в подальшому відведення такої ділянки відповідачу [PERSON] було незаконним. 15 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 09 грудня 2019 року від відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що оскаржуваний наказ виданий на підставі заяви [PERSON] та документації із землеустрою у межах повноважень відповідача. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року у співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області витребувано копію належно завіреного наказу управління від 28 вересня 2018 року №6622/0/14-18-СГ. 24 лютого 2020 року від відповідача - Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов визнала в повному обсязі. 10 березня 2020 року від представника позивача надійшла заява про виключення з кола відповідачів Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області та залишення без розгляду вимогу про витребування земельної ділянки у відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 11 березня 2020 року позовну заяву в частині вимоги про витребування земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 4823382600:05:000:0644, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області у [PERSON] залишено без розгляду, виключено з кола відповідачів по справі - Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області, підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Колесник Ю.В. не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області свого представника до суду не направило, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у своєму відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі свого представника. Відповідач - Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської свого представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у своєму відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без участі свого представника. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 10 липня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. [INFO] померла [PERSON] , що об`єктивно підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 березня 2017 року (а.с.13). Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 червня 1962 року є сином померлої [PERSON] (зворотна сторона а.с.95). Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дослідивши копію спадкової справи № 95/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапеги О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відомості щодо земельної ділянки, яка належала померлій, не містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.87-100). До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №866806 від 27 серпня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010901503731 [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,00 га для ведення особистих селянських господарств, розташована в межах території Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області з кадастровим номером 4823382600:05:000:0399 (а.с.23). За замовленням [PERSON] від 28 жовтня 2008 року Державним підприємством «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян для ведення особистих селянських господарств в межах території Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, одержані відповідні висновки та відновлені межі земельної ділянки в натурі та передані під охорону та зберігання [PERSON] межові знаки (а.с.14-22). Згідно рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 03 червня 2019 року №РВ-4800563732019 позивачу [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах його ділянки знаходиться інша ділянка з кадастровим номером 4823382600:05:000:0644, площа співпадає на 99,9953 %, що є перетином (а.с.26). Листом від 01 серпня 2019 року №Б-208/0-277/6-19 Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області було рекомендовано звернутися до суду з приводу вирішення земельного спору (а.с.7-8). Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823382600:05:000:0644, площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області є відповідач [PERSON] (а.с.10). Підставою виникнення права власності на зазначену земельну ділянку за відповідачем [PERSON] є наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №6622/0/14-18-СГ від 28 вересня 2018 року. Так, згідно оскаржуваного наказу [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2.0000 га (кадастровий номер 4823382600:05:000:0532) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Лиманівської сільської ради (Галицинівська ОТГ) Вітовського району Миколаївської області (а.с.128). Відповідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» державний кадастровий реєстратор - є суб`єктом надання адміністративної послуги у сфері Державного земельного кадастру. Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Відповідно до статті 193 ЗК України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів. Статтею 194 ЗК України встановлено, що призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою. Згідно статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Відповідно до статей 79, 79-1 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Відповідно частини першої та частини другої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Як установлено в судовому засіданні, [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач [PERSON] , у передбаченому законом порядку було передано у власність земельну ділянку, право власності на яку нею набуто на законних підставах. Станом на день розгляду справи державний акт, що посвідчує право власності на земельну ділянку, що належала [PERSON] є чинним, доказів здійснення за життя [PERSON] будь-яких дій щодо відчуження земельної ділянки відсутні. Отже, оскільки земельна ділянка, яка була передана у власність спадкодавця - матері позивача - [PERSON] , у неї не вилучалася і не була вільною при вирішенні питання про її передачу відповідачу [PERSON] . Суд дійшов висновку, що відповідачу [PERSON] надана у власність земельна ділянка, яка перебувала у власності іншої особи, а не держави чи територіальної громади, що є порушенням вимог земельного законодавства державним органом, до повноважень якого було віднесено вирішення вказаного питання станом на день прийняття оскаржуваних рішень. Указана обставина порушує права позивача, як спадкоємця [PERSON] , оскільки є перешкодою в оформленні права власності на спадкове майно, а в подальшому є перешкодою в користуванні правом власності. Доводи відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про те, що у нього не було підстав для відмови у видачі спірного наказу, оскільки були відсутні підстави для відмови у вчиненні відповідних дій, є неприйнятними та відхиляються судом, оскільки перебування земельної ділянки у власності іншої особи позбавляє суб`єкта владних повноважень розпоряджатися такою земельною ділянкою. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). На підставі викладеного суд дійшов висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача у рівних частках належить стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved