Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на майно, до складу якого, серед іншого, входить право на земельну частку (пай), розміром 3.10 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, із земель ВАТ «Русь», що належало [PERSON] , який був батьком [PERSON] та помер [INFO] . Позивач виявив намір належним чином оформити свої спадкові права однак позбавлений можливості цього зробити, оскільки його батько [PERSON] за свого життя належним чином не оформив свої спадкові права на вказану земельну частку (пай), хоча прийняв спадщину після смерті свого батька та користувався нею. Окрім того у документах, що наявні у позивача для прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] та на підтвердження прийняття спадщини останнім після смерті йог батька - [PERSON] має місце неоднакове написання Імені « [PERSON] ». Так в свідоцтві про народження [PERSON] в графі «прізвище, імя, по-батькові» написано: [PERSON] , а в графі «батько»: [PERSON] , однак в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) Серії ЧP № 0250601 в графі «ПІБ» власника Сертифікату зазначено [PERSON] , тоді як в Свідоцтві про смерть [PERSON] його ім`я зазначено як « [PERSON] ». Вказані відмінності позбавляють позивача належним чином оформити свої спадкові права та вирішити дане питання в позасудовому порядку, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2020 року, яка винесена нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори, а тому останній був змушений звернутися до суду із даним позовом, яким просив суд встановити факт родинного зв`язку між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ЧР №0250601 - [PERSON] , який помер [INFO] . А також просив суд визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) у колективному відкритому с/г акціонерному товаристві «Русь», що знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, розміром 3,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направив до суду заяву відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача - Гельмязівської сільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду відповідну заяву в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнали повністю. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Позивач наполягає, що [PERSON] був рідним батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 24.09.1952 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьком був зазначений [PERSON] Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з даними довідки, виданої виконкомом Гельмязівської сільської ради від 10.09.2019 року за №1828, речі обіходу і вжитку померлого [PERSON] , [INFO] , з дня його смерті [INFO] , перейшли в користування його сина [PERSON] , [INFO] . Факт наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] стверджується також письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені секретарем Гельмязівської сільської ради, відповідно до яких останні ствердили, що [PERSON] був батьком [PERSON] . Доказів, які б давали підстави для сумніву щодо наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. На підставі вказаного вище, з урахуванням наведених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт того, що [PERSON] був батьком [PERSON] , а відмінність написання імені в свідоцтві про народження останнього зумовлена різними варіаціями написання такого імені. Як вбачається із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0250601, [PERSON] , який проживає в с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 19.06.1997 року за №173, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності відкритого с/г акціонерного товариства «Русь», розміром 3.10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позивач просить встановити факт належності вказаного правовстановлюючого документу [PERSON] , оскільки у вказаному сертифікаті допущена помилка в написанні його імені. З`ясувавши усі обставини справи суд приходить до переконання, що факт належності вказаного сертифікату [PERSON] стверджується доказами, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності та взаємозв`язку. Так із вказаного сертифікату вбачається, що прізвище та по-батькові [PERSON] збігається із прізвищем та по батькові, які вказані у свідоцтві про смерть останнього, окрім того збігається і місце проживання останнього, а саме с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до довідки виконкому Гельмязівської сільської ради від 11.02.2020 року за №211 [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті був постійним жителем села Гельмязів Золотоніського району Черкаської області. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 16.05.2017 року) [PERSON] помер [INFO] . Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до свідоцтва про народження ( серії [NUMBER] ), [PERSON] народився [INFO] , а його батьком зазначений [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивач, на підставі ч. 1 ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з постанови нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2020 року, [PERSON] звернувся до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить надати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на земельну частку (пай), члена колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ «Русь», розміром 3.10 в умовних кадастрових гектарах, яка належала батькові померлого [PERSON] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Однак [PERSON] не надав правовстановлюючі документи на майно, що належали померлому, а тому за відсутності таких документів на майно, що залишилось після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно, і за цих підстав у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 03.09.2019 року) [PERSON] помер [INFO] . Обставини щодо наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] встановлені вище. Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 2001 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи до відносин щодо спадкування між [PERSON] та [PERSON] слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Нормами ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Оскільки на момент смерті спадкодавця окрім позивача інших спадкоємців не було, то [PERSON] один, в порядку ст.. 548-549 ЦК УРСР прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказане вище стверджується зазначеною довідкою виконкому Гельмязівської сільської ради від 10.09.2019 року за №1828, відповідно до якої усі речі обіходу і вжитку померлого [PERSON] перейшли в користування [PERSON] . Як вбачається з листа Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 11.02.2020 року за №104/01-16 після смерті [PERSON] спадкові справа не заводилася, що стверджується даними алфавітних книг поданих заяв про прийняття спадщини та виданих свідоцтв про право на спадщину і записах в Спадковому реєстрі. Отже суд приходить до переконання, що батько позивача по справі спадщину після смерті [PERSON] прийняв шляхом вступу в управління зазначеним майном, однак належним чином свої спадкові права не оформив та теж помер. Суд враховує, що вказаний сертифікат, який підтверджує право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) виданий на підставі відповідного рішення органу державної влади, та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №880. Тобто померлий [PERSON] отримав право на вказану земельну ділянку на підставі рішення органу державної влади, а вказаний правовстановлюючий акт, що посвідчує право останньої на землю був виданий та належним чином посвідчений відповідним державним органом, а після смерті його власника таке право перейшло до спадкоємця на законних підставах. Наявність помилки в написанні імені власника земельної частки (паю) не може позбавити спадкоємців на належне отримання відповідних прав на спадкове майно. Вказана обставина ніким із сторін не оспорюється та фактично сторонами визнається, а тому в силу норм ст. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає. Доказів недійсності розпорядження органу державної влади, безпідставності його видачі та відсутності права спадкодавця на вказану земельну ділянку матеріали справи не містять. Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 131 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно копії спадкової справи №495/2017, яка заведена у Другій черкаській державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач по справі [PERSON] , інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька, який в свою чергу прийняв спадщину після смерті свого батька, діда позивача по справі, а оскільки у правовстановлюючих документах наявні помилки в написанні імені власника майна, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов, враховуючи наявність законних підстав, підлягає до повного задоволення На підставі зазначеного та

Outcome: approved