Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Рубіжанська міська рада Луганської області в особі органу опіки та піклування про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрований 16 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 287 та про визначення місця проживання дитини із нею, як матірю. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Відповідач подав заяву, якою фактично визнав заявлені до нього вимоги, як і позивач та представник третьої особи просив справу розглянути за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що вона та відповідач припинили шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу вважає не можливим. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. Після розірвання шлюбу просила залишити за нею право і надалі іменуватись прізвищем «[PERSON]», а місце проживання дитини визначити із нею. Відповідач подав заяву, якою, фактично, позовні вимоги визнав. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою фактично визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу та визначенням місця проживання дитини разом із нею, як матірю, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, суд вважає, що вони підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині права позивача, після розірвання шлюбу, іменуватись прізвищем: [PERSON], також підлягають задоволенню, оскільки реалізація вказаного права не залежить від волі відповідача. Тому,

Outcome: approved