Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

17.02.2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування вказавши, що вона є власником квартири[ADDRESS] .За адресою належної їй на праві власності квартири зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що вона є розлученою з відповідачем з 2018 року. Відповідач не проживає в даній квартирі з 2019 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Інформацією про те, де зараз проживає відповідач, вона не володіє. Враховуючи наведене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по справі. У судове засідання позивачка не з`явилась, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер: 11599787 (а.с. 7). З довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 646 від 26.01.2021 року слідує, що у спірній квартирі зареєстрований [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивачки (а.с.9). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується довідкою заступника начальника Луцького РУП ГУНП у Волинській області №3852/50/04-21 від 05.02.2021 року, за змістом якого встановлено, що [PERSON] з 2019 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач, будучи колишнім членом сім`ї позивачки без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації понад 1 рік. Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Отже, як встановлено судом, відповідач зареєстрований в квартирі позивачки, однак з 2019 фактично не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Наведене свідчить, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved