Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та збитків за договором позики від 27.03.2018 у сумі 41 979,24 грн.В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.03.2018 за укладеним між ним та відповідачем договором позики, остання отримала грошові кошти в розмірі 44500,00 грн. та зобов`язалася повернути позику в строк до 27.03.2019. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики та не повертає в добровільному порядку суму боргу, просив стягнути з неї: суму основного боргу - 40989,00 грн., 3% річних - 290,56 гривень, індексацію суми боргу - 699,68 гривень. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник адвокат на розгляд справи в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач на розгляд справи не з`явилася, про дату, час і місце проведення якого повідомлялася належним чином, про причини поважності неявки суд не сповістила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуюче вищевикладене, судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України; за згодою позивача, Токмацьким районним судом Запорізької області постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.03.2018 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до умов якого позивач надав відповідачу позику у сумі 44500,00 гривень строком до 27.03.2019, що підтверджується договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області Лопатюк Н.І., зареєстрований в реєстрі за №200. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач частково повернула грошові кошти за вищезазначеним договором позики в сумі 3511,00 грн., що підтверджується долученими до позову банківськими довідками, а саме 01.04.2019 - 2011,00 грн., та 23.06.2018 - 1500,00 грн. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з нормою ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Окрім того, згідно з положеннями ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 40989,00 грн., 3% річних в сумі 290,56 грн. та збитки від інфляції в сумі 699,68 грн. за розрахунками, наведеними позивачем, так як позовні вимоги знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком суми, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved