Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

23 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 січня 2009 року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на все її майна, зокрема на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах у землях колишнього КСП «Обрій», посвідчену сертифікатом серії СМ №0051485. За життя матір склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. На даний час він має намір прийняти спадщину, що залишилась після смерті матері, але при зверненні до нотаріуса було встановлено, що ним пропущений шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини позивач зазначив складні сімейні обставини та скрутне матеріальне становище, оскільки він, являючись інвалідом І групи, фактично прикутий до ліжка. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини тривалістю в три місяці. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, останній надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району в судове засідання не зявився, в.о. голови сільської ради [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають повністю. Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився, завідувач нотаріальної контори [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками позивача були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 8). [PERSON] помер 01 грудня 1997 року, а [PERSON] 11 січня 2009 року, що підтверджується свідоцтвами про їх смерть (а. с.10-11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно. З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 1996 року Білопільською районною державною адміністрацією на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0051485, яким посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Обрій» (а. с. 14). 29 квітня 2003 року секретарем Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області посвідчено заповіт від імені [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №50, яким остання заповіла все своє майно [PERSON], в тому числі сертифікат на право на земельну частку серії СМ №0051485 виданий 14 червня 1996 року (а. с. 15). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 22 вересня 2009 року встановлено юридичний факт того, що заповіт від 29 квітня 2003 року, посвідчений секретарем Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області та зареєстрований в реєстрі за №50 на імя [PERSON], складений його матірю, [PERSON], яка померла 11 січня 2009 року у м. Харкові, а також факт того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0051485 на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в колективному сільськогосподарському підприємстві «Обрій» розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), виданий на імя [PERSON] на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №243 належить матері [PERSON] [PERSON], яка померла 11 січня 2009 року в м. Харкові (а. с. 16-17). Відповідно до довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району від 05 лютого 2018 року №179 [PERSON] до дня смерті була зареєстрована за адресою: [INFO]. Заповіт від імені померлої посвідчувався 29 квітня 2003 року за №50 (номер 39453792) (а. с. 12). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На даний час [PERSON] має намір прийняти спадщину, що залишилася після смерті матері [PERSON], однак внаслідок пропуску шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини він зробити цього не може (а. с. 18). Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05 грудня 2018 року №54362579 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 11 січня 2009 року, не заводилась (а. с. 30). Позивач на час відкриття спадщини мав скрутне матеріальне становище, а також, будучи інвалідом І групи, потребує постійного стороннього догляду та лікування, що вимагає фінансових затрат, у зв'язку з чим не міг своєчасно подати заяву нотаріусу, яка є платною, тому ним був пропущений шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Суд вважає причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем поважними, а тому йому необхідно визначити додатковий строк тривалістю в два місяці з дня набрання чинності рішенням суду. При цьому суд враховує і те, що відповідач повністю визнав позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved