Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача: [PERSON] районної державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, в якому просили суд визнати недійсними односторонній правочин, що посвідчений заявами про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON], визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 травня 2016 року, що видане на імя їх матері [PERSON] та визнати за ними в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON] відповідно по 1/3 ідеальної частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2338 га. кадастровий номер 7124388300:03:000:1616, що розташована в адміністративних межах Танської сільської ради Уманського району. 18.07.2017 року відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на 1/3 ідеальної частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2338 га. кадастровий номер 7124388300:03:000:1616, що розташована в адміністративних межах Танської сільської ради Уманського району в разі задоволення первісного позову. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 18 вересня 2017 року вказані позови були обєднані в одне провадження. В обґрунтування первісного позову позивачі зазначали, що в 2007 році склали та подали до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь їх матері [PERSON], маючи на увазі лише житловий будинок по вул. Кірова, 9 с. Бабанка Уманського району, та не мали наміру відмовлятись від належної батькові в порядку спадкування за його дядьком [PERSON], що помер 26 січня 2006 року, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2338 га., адже на той час право власності на дану земельну ділянку ще не було оформлене. Нотаріус надав розяснення, що спадкуватись буде лише житловий будинок в с. Бабанка. В судове засідання позивачі-відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] не зявились, письмово подали заяву за вх. № 19637 від 28.09.2017 року, в якій просять проводити розгляд справи у їх відсутність, первісний позов підтримують, зустрічний позов [PERSON] визнають, просять задовільнити їх спільний позов. В судове засідання відповідач-позивач [PERSON] не зявився, письмово подав заяву за вх. № 19638 від 28.09.2017 року, в якій просить проводити судовий розгляд справи без його участі, первісний позов визнає, просить задоволити зустрічний позов. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року помер [PERSON], [INFO], що находиться сторонам в справі рідним батьком, та після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку по вул. Кірова, 9 с. Бабанка Уманського району. Право власності на зазначений будинок фактично успадковане покійним [PERSON] на підставі спадкування за його матірю [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок №484, що видане на її імя та заповіту [PERSON] від 16 серпня 1999 року [PERSON], посвідчений секретарем Бабанської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за №34 від 16 серпня 1999 року. Відповідно матеріалів спадкової справи №938 за 2007 рік [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11 грудня 2007 року на адресу [PERSON] районної державної нотаріальної контори подали заяви про відмову від спадкування після смерті їх батька [PERSON] на користь [PERSON] заяви зареєстровано в реєстрі за №№ 5591, 5592, 5593 та в матеріалах спадкової справи [PERSON] районної державної нот контори є спільна заява від [PERSON]. 13 червня 2012 року державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину після смерті [PERSON]М,, що складається з житлового будинку по вул. Кірова, 9 смт. Бабанка Уманського району. На час відкриття спадщини право власності за [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2338 га. кадастровий номер 7124388300:03:000:1616, що розташована в адміністративних межах Танської сільської ради Уманського району за покійним [PERSON] не було оформлено та зареєстровано відповідно положень закону. 20 січня 2016 року [PERSON] було видано довіреність на імя [PERSON] з повноваженнями по оформленню спадкового майна, що залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] в 2007 році. Повірений [PERSON] [PERSON] 30 травня 2016 року подав до [PERSON] районної державної нотаріальної контори заяву про оформлення спадщини на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2338 га. та розташована на території Танської сільської ради. Таким чином підтверджуються доводи сторін в справі про те, що їх заяву про відмову від спадщини від 11 грудня 2007 року, після оформлення спадщини за покійним батьком сторін в справі [PERSON] та отримання [PERSON] свідоцтва про спадкування за законом 13 червня 2012 року на будинок в с. Бабанка Уманського району також було використано в 2016 році для оформлення права власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2338 га. кадастровий номер 7124388300:03:000:1616, що розташована в адміністративних межах Танської сільської ради Уманського району, на що свою згоду позивачі за первісним позовом не давали. За приписами ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9, вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Суд, встановлюючи відсутність волі позивачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON] на відмову від спадкування земельної ділянки площею 4,2338 га. кадастровий номер 7124388300:03:000:1616, що розташована в адміністративних межах Танської сільської ради Уманського району після смерті їх батька [PERSON] та при поданні заяви від 11 грудня 2007 року виходить також з приписів ст. 61 ч. 1 ЦПК України адже обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 п. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ч. 1ё ст. 215 ЦК України «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.». За таких обставин односторонній правочин, що вчинено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вигляді заяви від 11 грудня 2007 року про відмову від спадкування після смерті їх батька [PERSON] є недійсним. Недійсним також визнається свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 травня 2016 року, що видане на імя матері [PERSON], адже воно видане на виконання недійсного правочину заяви від 11 грудня 2007 року про відмову від спадкування. В порядку спадкування за сторонами в справі слід визнати право власності на 1/3 ідеальну частку спірної земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved