Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

25.03.2021 року до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з надійшла позовна заява [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітньою дитиною та призначення опікуна. [PERSON] позивається до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення їх батьківських відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх батьківських обов`язків. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , який був народжений під час спільного проживання її сина - відповідача [PERSON] та відповідачки [PERSON] . На момент народження онука [PERSON] відповідачі мешкали разом з нею за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Подальше спільне життя між відповідачами не склалося, тому [PERSON] у січні 2010 року пішла з дому та не повернулася. Як пізніше стало відомо, відповідачка стала проживати на території Куп`янського району Харківської області у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, але де саме, невідомо. У 2011 році відповідач [PERSON] виїхав до Автономної Республіки Крим на постійне місце проживання та з того часу ні з нею, як з матір`ю, ні зі своїм сином [PERSON] не спілкується та не підтримує ніяких відносин. Також, позивачка зазначає, що з дня народження її онука [PERSON] , відповідачі, як його батьки, ніяким чином не піклувалися про дитину, ні про його фізичний та духовний розвиток, не проявляли заінтересованості у його подальшій долі, не цікавилися успіхами сина, станом його здоров`я, навчанням, не готували до самостійного життя, не забезпечували необхідного дитині харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливало на фізичний розвиток [PERSON] як складову виховання. Батьки дитини не спілкувалися з своїм малолітнім сином в обсязі, який необхідний для його нормального самоусвідомлення, не надавали йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяли засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляли інтересу до його внутрішнього світу, не створювали умов для дотримання ним освіти. Батьки свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому, створилися умови, які шкодять інтересам дитини. Крім того, позивачка вказує на те, що всі питання щодо виховання малолітнього [PERSON] вирішувалися нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина проживає разом з нею і вона бажає бути його опікуном. Як кандидат в опікуни, вона не має медичних протипоказань щодо виконання обов`язків опікуна та перешкод, встановлених ст. 64 ЦК України немає. За таких обставин, позивачка просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та встановити опіку над ним, призначивши її його опікуном. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.04.2021 року справа була прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26.04.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] 22.06.2021 р. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Заперечень стосовно заочного розгляду справи немає. Від третьої особи, Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області 22.06.2021 р. надійшла письмова заява про розгляд справи без участі їх представника та надано Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином,у відповідності до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток, копії позовної заяви та додатків до неї на адресу місця проживання, однак були повернуті до суду не врученими з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідачів про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Відповідачі в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подали до суду відзив на позовну заяву. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, та оскільки судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення відповідачів та забезпечення їх участі в розгляді справи, суд не знаходить підстав для відкладення судового засідання, що може призвести до затягування строків розгляду, та вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів у порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який народився у м. Куп`янськ Харківської області (а.с.13). Згідно довідки уповноваженого виконкому Куп`янської міської ради по квартальному комітету від 11.01.2021 р. № 25, [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з сім`єю та онуком [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Рішенням № 231 виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області від 17.06.2021 р. затверджено Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З народження малолітній [PERSON] мешкає в родині позивачки за адресою: [ADDRESS] , де створені належні житлово-побутові умови проживання згідно акту обстеження від 04.06.2021 р. та знаходиться на її матеріальному забезпеченні, вона займається його доглядом та вихованням, що підтверджується довідкою уповноваженого виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області від 13.05.2021 № 276. Дитина навчається у Комунальному закладі «Куп`янська спеціальна школа» Харківської обласної ради та перебуває на неповному державному забезпеченні, що підтверджується довідкою № 22 від 13.05.2021 р. Дитина протягом двох років не бачила матір та не спілкувалася з нею. Батьки ніякої участі в житті дитини не приймають, життям та навчанням малолітнього опікується його бабусі - позивачка, що підтверджується педагогічною характеристикою б/н б/д, виданою директором Комунального закладу «Куп`янська спеціальна школа» Харківської обласної ради. Згідно листа КНП «Куп`янський центр первинної медичної допомоги» Куп`янської міської ради Харківської області від 07.06.2021 р. № 640/01-06, бабуся малолітнього [PERSON] - [PERSON] належним чином здійснює догляд за ним, в разі необхідності займається його лікуванням та забезпечує необхідними медикаментами, батьки дитини [PERSON] , на амбулаторний прийом не з`являлися та в лікувальних процесах не приймають участь. Тому, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Куп`янської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 п. 2 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення і не участь батьків у вихованні своїх дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України до суду з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої мешкає дитина. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачі за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON] , без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачів відносно їх малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Стосовно позовних вимог про встановлення опіки над малолітнім та призначенням позивачки опікуном, судом зазначається наступне. Статтею 167 Сімейного кодексу України визначені підстави влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитину мають, за їхньою згодою, баба, дід, повнолітні брати, сестри, інші родичі дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічними, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Дитина проживає разом з позивачкою, яка виявила бажання опікуватися дитиною, та забезпечує її всіма належними умовами для розвитку, займається її вихованням, здоров`ям, створила необхідні умови для цього. Позивачка працює та отримує регулярний дохід, що підтверджується довідкою про доходи (а.с.14). Також, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою МВС України (а.с.10). Згідно Висновку про стан здоров`я [PERSON] вона була обстежена лікарями та має задовільний стан здоров`я та протипоказання відсутні (а.с.11). Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, обмежень для опікуна, які визначені ст. 64 ЦК України, у [PERSON] не виявлено, та призначення її опікуном над малолітнім онуком буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню повністю. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved