Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] 25.06.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти: суму боргу 47 000,00 грн., 142,93 грн. - 3% річних за порушення зобов`язання, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.05.2019 ним передано [PERSON] в якості позики грошові кошти в сумі 47000,00 гривень, що підтверджується наданою позивачем розпискою. Вказані кошти відповідач зобов`язувався повернути до 15 травня 2019 року, однак на день подачі позовної заяви до суду кошти не повернув. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума основного боргу на день подачі позову складала - 47000,00 грн, 3 % річних за порушення зобов`язання (ст. 625 ЦК України) - 142,93 грн Представником позивача [PERSON] була подана заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої Відповідач по справі 01.07.2020 року сплатив частину боргу у розмірі 10300,00 грн., в результаті чого сума боргу складає 36700,00 грн. Крім того, просила стягнути 992,03 грн. 3% річних та 571,10 грн. інфляційних витрат. Сума судового збору та витрат на правову допомогу залишилися незмінною. У судове засідання позивач не з`явився, уповноважив представника адвоката Бессонову О.М. представляти його інтереси, яка звернулась до суду із заявою, де просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 6 травня 2019 року [PERSON] надав позивачу розписку, якою засвідчив те, що він отримав 47000,00 (сорок сім тисяч) гривень, з терміном повернення 15 травня 2019 року. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з розписки відповідач [PERSON] зобов`язався у строк до 15.05.2019 виконати взяти на себе грошові зобов`язання. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача процентів річних за порушення зобов`язання та надано відповідний розрахунок, з яким суд погоджується та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у сумі 922,03 грн., а саме: за період з 15.05.2019 р. по 30.06.2019 року - 181,56 грн.; за період з 31.07.2019 р. по 24.04.2020 року - 810,47 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків, та надано розрахунок, з яким суд погоджується та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних витрат у сумі 571,10 грн., а саме: за період з травня 2019 року по червень 2019 року- 94,00 грн., за період з липня 2019 року по березень 2020 року - 477,10 грн. Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути позичені кошти до 15.05.2019 року. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 06.05.2019 вбачається, що відповідач зобов`язується повернути позивачу кошти в сумі заборгованість у сумі 47000,00 грн. в строк до 15.05.2019, проте повернув лише 10300,00 грн. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про задоволення позову. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно зі ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, наданий акт про приймання послуг (робіт) від 10.07.2019 року з детальним описом робіт (наданих послуг), співмірність розрахунку з обставинами, зазначеними у ч.4 ст.137 ЦПК України, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). За таких обставин, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, наданих доказів на підтвердження надання правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 768,40 грн (а.с.1) та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Outcome: approved