Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до Лазещинської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті, 03 жовтня 2015 року, його батька, [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок №381, що розташований в с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до нотаріальної контори за місцем розташування спадкового майна із відповідною заявою, але у видачі такого йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та факту прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, [PERSON], [PERSON], та [PERSON], відмовились від отримання спадщини після смерті батька а [PERSON] після смерті чоловіка, на користь позивача. Просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його батьків, а саме, на житловий будинок №381, разом з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований в с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області. Представник позивача, [PERSON], в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача, Лазещинської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, в судове засідання не з'явився, однак сільський голова, [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їх представника. Позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його прав на отримання власності в порядку спадкування, зокрема згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок та факту прийняття спадщини. Судом встановлено, що 03 жовтня 2015 року помер громадянин [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №192244 від 05 жовтня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №381, розташований в с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області. Оскільки спадщина за померлим [PERSON] відкрилася 03 жовтня 2015 року, цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. З матеріалів справи, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги спадкування за законом являється позивач по справі, його син [PERSON] Іншими спадкоємцями першої черги за законом, є [PERSON] - дружина померлого та інші діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які своїми заявами відмовились від отримання спадщини після смерті [PERSON], на користь позивача у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 1274 Цивільного Кодексу України. Копії заяв-відмов приєднано до матеріалів справи. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно, суд звертаєя увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства та застосовує редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювалися в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинок побудований у 1961 році. З виписки із погосподарської книги №11 в с.Лезещина, вбачається, що житловий будинок №381 в с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області належав [PERSON]. За таких обставин, суд констатує, що вище зазначений житловий будинок не являвся об'єктом самочинного будівництва. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. \~ Судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги спадкування за законом, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, після смерті батька, що стверджується довідкою виконкому Лазещинської сільської ради №1843 від 13 липня 2016 року, згідно якої, позивач фактично проживав з батьком [PERSON] за адресою с.Лазещина №381, до дня його смерті. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інші спадкоємці відмовились від отримання спадщини на його користь, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: approved