Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до СВК «Димерський», в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його заробітної плати, а саме збільшити на 100 % (тобто вдвічі) тарифну ставку за період з 03 по 04 травня 1986 року і нарахувати премію в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) за цей же період та видати нову довідку про заробітну плату встановленого зразка за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Свої вимоги мотивує тим, що вказані надбавки всупереч постанов ЦК КПР, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС №524-156 від 07 травня 1986 року, постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питання, Секретаріату ВЦРПС №153/10-43 від 07 травня 1986 року та постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10 червня 1986 р. №207-7 при видачі довідки про заробітну плату не враховані. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішення справи поклався на розсуд суду. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 16 лютого 2016 року. Згідно довідки серії АВ №0512668 від 29 грудня 2015 року позивачу довічно встановлено IІ групу інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС. В 1986 році [PERSON] працював на посаді інженера-гідротехніка в радгоспі «Димерський», правонаступником якого є Сільськогосподарський виробничий кооператив. У період часу з 03 по 04 травня 1986 року позивач виконував роботу в 30-ти кілометровій зоні по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в с. Залісся Чорнобильського район. Згідно довідки СВК «Димерський» за виконання роботи в населених пунктах зони відчуження [PERSON] нарахована заробітну плату в розмірі 61,49 крб. з урахуванням коефіцієнта 2 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7. Разом з тим, розмір заробітної плати позивача у вказаній довідці зазначений без збільшення тарифної ставки на 100% та не нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки. В цьому зв'язку, 26 квітня 2017 року позивач звернувся до СВК «Димерський» із заявою про проведення перерахунку заробітної плати за період його роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 03 по 04 травня 1986 року та видачу нової довідки. Листом СВК «Димерський» №3 від 11 травня 2017 року позивачу відмовлено у перерахунку заробітної плати посилаючись на те, що нормативно-правові акти колишнього СРСР, на які посилається позивач у своїй заяві про перерахунок заробітної плати, не діють на території України, а отже підстави для перерахунку заробітної плати відсутні. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці в таких розмірах: - від 1 до 5 Кі/км2 - на 20 - 30 процентів; - від 5 до 10 Кі/км2 - на 30 - 40 процентів; - від 10 до 15 Кі/км2 - на 40 - 60 процентів; - від 15 до 30 Кі/км2 - на 60 - 80 процентів; - понад 30 Кі/км2 - на 80 - 100 процентів. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС виконував складні та термінові роботи. Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12 вересня 1991 № 1545-XII, у зв'язку з Постановою Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року "Про проголошення незалежності України" (1427-12) та прийняттям Акта проголошення незалежності України встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України (правовий висновок Верхового Суду України у справі за № 6-1267цс16 від 07 вересня 2016 року). Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Відповідно до постанови Рада Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 p. №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 p. №207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 p. №964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством. Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Рада СРСР, Рада Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу). Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Рада СРСР, Рада Міністрів СРСР, ВЦРПС №524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Рада Міністрів СРСР та ВЦРПС №665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Рада Міністрів УРСР і Української республіканської Рада професійних Спілок №207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази. Відповідно до п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 10.06.1986 р. №207-7 була встановлена премія працівникам занятим в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі - 60 % тарифної ставки (посадового окладу). На доплату за роботу в надурочний час, святкові і вихідні дні премія не нараховувалась. Оскільки в період часу з 03 по 04 травня 1986 року [PERSON] виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в III зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу необхідно здійснити перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з обліком всіх зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в III зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки. Крім того, суд зазначає, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 №644 якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено у зразка. Отже, обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС лежить на підприємстві, установі, організації з яким особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт. З огляду на наведене, судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а позов про це задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved