Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

16 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 7 961 091 грн. 56коп. що включає: 6 525 000,00 грн - суму боргу, 625 200,00 грн. - штрафні санкції, 187 012,81 грн. - три відсотків річних, 623 878,75 грн. - інфляційні втрати, а також 54 000,00 грн. за судові витрати на правничу допомогу та 9605,00 грн. - судовий збір. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилаються на наступне, що 24 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 1 059 500,00 грн., які зобов`язався повернути до 25 травня 2018 року. Зазначений договір позики був оформлений у письмовій нотаріально засвідченій формі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. та зареєстровано в реєстрі № 1933. 21 грудня 2013 року були внесені зміни до договору, а саме була збільшена сума позики до 1 189 000,00 грн. 20 серпня 2014 року був укладений Договір про внесення змін до Договору Позик грошових коштів, за яким передбачалося передання Позивачем до Відповідача додатково до суми позики коштів у розмірі 171 860,00 грн. 13 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до Договору Позики грошових коштів, на підставі якого Відповідачу була передана додаткова сума до позики у розмірі 1 191 400,00 грн. Окрім цього за даним Договором остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 25 травня 2018 року. Також даний Договор передбачає, що за несвоєчасне повернення боргу застосовується штраф у розмірі 10 відсотків від суми позики. Після спливу визначеного договором строку для повернення позики відповідачем зобов`язань не виконано, звернення позивача з приводу виконання зобов`язань без належного реагування збоку відповідача 29 липня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 14 листопада 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, позовні вимоги підтримав просив задовольнити з підставі наданих доказів у справі Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, 24 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики грошових коштів, відповідно до умов договору, позивальник передав, а позикодавець отримав у борг на підставі Договору позики від 24 травня 2013 року та Договорів про внесення змін до Договору позики грошові кошти у розмірі 6 525 000,00 грн., строком не пізніше 25 травня 2018 року. 24 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕРІТАЛ-ГАРАНТ» та [PERSON] , [PERSON] укладено Договір іпотеки, відповідно з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у позичальника за договором позики від 24 травня 2013 року, посвідченого Назарчук О.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер в реєстрі № 1933, за яким позичальник і зобов`язаний у термін до 25 травня 2018 року повернути Іпотекодержателю позику і розмірі 1059500,00 грн., що на день підписання даного договору згідно середньозваженого курсу на міжбанківському ринку встановленого Національним банком України становить 130 000,00 грн. дол. США (100 доларів США відповідає 815,00 грн) іпотекодавець передає і іпотеку нежиле приміщення № 34 (тридцять чотири) (літ. А), загальною площею 273,1 квадратних метри, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, предмет іпотеки належить на підставі Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2006 року, № 5665/06р. 21 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів, відповідно до якого сторони вирішили внести зміни до Договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарук О.М., від 24 травня 2013 року за номером в реєстрі 1933, а саме: а) пункти 1.4 Договору викладено в наступній редакції: позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 1189000,00 грн., що на день підписання даного договору згідно середньозваженого курсу міжбанківському ринку встановленого Національним банком України становить 145 000,00 дол. США. Сума позики на момент підписання Договору повністю передана позичальнику у відповідності до п. 1 Договору, про що останній засвідчив підписанням Договору. П. 4 Сторони за цим Договором домовилися про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 25 травня 2018 року. При цьому, повна сума позики, що підлягає поверненню, складає 1189000,00 грн., що на день підписання даного договору згідно середньозваженого курсу міжбанківському ринку встановленого Національним банком України становить 145 000,00 дол. США. У випадку зміни зазначеного курсу на момент повернення позики, сума позики змінюється пропорційно курсу гривні, встановленого на день повернення позики. Виконання зобов`язання за договором має бути здійснено у межах міста Києва або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Усі інші умови договору залишаються без змін. 21 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору іпотеки, сторони вирішили внести зміни до іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., від 24 травня 2013 року за № в реєстрі 1934, а сам: а) Пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: «1.1. З метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникло у позичальника за договором позики від 24 травня 2013 року, посвідченого Назарчук О.М. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, номер в реєстрі 1933, з урахуванням договору про внесення змін до договору позики посвідченого 21 грудня 2013 року [PERSON] приватними нотаріусом Київського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 4511, за яким позичальник і зобов`язаний у термін до 25 травня 2018 року повернути Іпотекодержателю позику у розмірі 1189000,00 гривень, що на день підписання даного договору згідно середньозваженого курсу на міжбанківському ринку встановленого Національним банком України становить 145000,00 доларів США, Іпотекодавець передає і іпотеку нежиле приміщення № 34 (літ. А), загальною площею 273,1 квадратних метри, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 20 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів, відповідно до якого про внесення змін до Договору іпотеки, сторони вирішили внести зміни до Договору позики грошових коштів посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Назарук О.М. від 24 травня 2013 року, а саме: а) Доповнено договір пунктом 1.1. наступного змісту «1.1. 20 серпня 2014 року позичальник додатково до суми позики, вказаної у п. 1 даного Договору отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 171860,00 грн, що на день підписання даного договору згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України становить еквівалент 13000,00 доларів США. Дана додаткова сума позики на момент підписання договору повністю передана позичальнику у відповідності до п. 1.1.Договору, про що останній засвідчив даного Договору. Б) Абзац перший п. 4 викладено у наступній редакції: «4. Сторони за цим договором домовилися про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики, передбаченої у п. 1.1 Договору позики має бути здійснено не пізніше 25 травня 2018 року. 30 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів, відповідно до якого про внесення змін до Договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., від 24 травня 2013 року за № в реєстрі 1934, а сам: а) Доповнено договір п. 1.2. наступного змісту: «1.2. 13 жовтня 2014 року позичальник додатково до суми позики, вказаної в п. 1 даного договору отримавв від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 1191400,00 гривень, що на день підписання даного договору згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України становить еквівалент 92000,00 доларів США. Дана додаткова сума позики на момент підписання договору повністю передана позичальнику у відповідності до п. 1.1.Договору, про що останній засвідчив даного Договору. Б) Абзац перший п. 4 викладено у наступній редакції: «4. Сторони за цим договором домовилися про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики, передбаченої у п. 1.1 Договору позики має бути здійснено не пізніше 25 травня 2018 року. Так, договір позики містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Станом на дату розгляду справи Договір позики перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] також заявив вимоги про стягнення з [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК України штрафних санкцій в розмірі 625 200,00 грн., а також трьох відсотків річних в розмірі 187 012,81 грн. і інфляційних втрат у розмірі 623 878,75 грн., нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання по поверненню коштів є підставою для нарахування і стягнення даних сум. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк до 25 травня 2018 року грошові кошти за договором позики в розмірі 6 525 000,00 грн. йому не повернула, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань, здійснених за правилами ст. 625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунках позивача. Тому, відповідач має сплатити позивачу запозичені гроші у сумі 6 525 000,00 грн., штрафні санкції в розмірі 625 200,00 грн., 3% річних у розмірі 187 012,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 623 878,75 грн. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (Стаття 133 ЦПК України) Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Крім того, відповідно до положень ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Як убачається з матеріалів цивільної справи, представництво інтересів позивача по справі здійснював адвокат Окорський Віталій Васильович, на підтвердження повноважень представника надано Договір про надання правничої допомоги від 02 травня 2019 року, Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2679 та копія ордера на надання правової допомоги серія ДП №2578/008, виданий 08 квітня 2019 року. Як роз`яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. В той же час, матеріали справи не містять доказів, які мали підтвердити фактично понесені позивачем витрати на правову допомогу, тобто сам факт сплати на користь адвоката суми гонорару, який визначений в позові, що є головною умовою для вирішення даного питання і стягнення понесених витрат. Суд враховує, що виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК, якою встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги та акту про надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. За встановлених обставин, оскільки оплата за надання правничої допомоги не підтверджено належними доказами, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, в інтересах якої діє адвокат Окорський Віталій Васильович. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1069,26 грн., від сплати якого був звільнений позивач при поданні до суду даного позову. Враховуючи наведене та

Outcome: approved