Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

24.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 29.09.2007 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна донька - [PERSON] . Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27.11.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з нею, в свою чергу, [PERSON] протягом декількох років інколи забирав [PERSON] до себе додому, додому до бабусі, проводив з нею вільний час. Однак, починаючи з 2015 року, відповідач свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не забезпечує лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, [PERSON] не переймається станом здоров`я своєї малолітньої доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню [PERSON] . Враховуючи викладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. До початку судового засідання від позивачки та її представника надійшла до суду спільна заява, в якій вони просять розгляд справи проводити без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, щодо ухвалення судового рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 22, які були адресовані йому за місцем його реєстрації (а.с. 20, 38, 48), та судові оголошення, розміщені на веб-сайті судової влади України (а.с. 37, 47), відповідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Від представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки і піклування Рожищенської райдержадміністрації до початку розгляду справи по суті надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати за її відсутності, позов просить задовольнити та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 52). Статтею 280 ЦПК України передбачено можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Суд вважає можливим, зі згоди сторони позивача, ухвалити по справі заочне рішення, суд відповідно до положень ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007 року, який було розірвано рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27.11.2012 року (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Малолітня донька сторін після розірвання шлюбу залишилася проживати разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . Судом також встановлено, що 06.02.2015 року позивачка зареєструвала новий шлюб з [PERSON] , про що свідчить відповідна відмітка в паспорті [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] зазначає, що [PERSON] не переймається станом здоров`я своєї малолітньої доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як вбачається з довідки № 89 від 21.05.2019 року, виданої директором Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня № 1 м. Рожище, відповідач [PERSON] за період навчання в школі (з 2015 навчального року по 21.05.2019 року) дочки [PERSON] , учениці 4-А класу, не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та вихованням доньки (а.с. 11). В матеріалах справах також наявні письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , які були одержані старшим інспектором з ювенальної превенції сектору превенції Рожищенського відділення Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції [PERSON] . У своїх пояснення [PERSON] вказав, що він є сусідом позивачки. Зазначив, що він не помічав, щоб батько малолітньої [PERSON] - відповідач [PERSON] брав участь у її догляді та вихованні, не бачив, щоб останній відвідував свою дочку за місцем її проживання, проводив з нею час та матеріально забезпечував (а.с. 13). [PERSON] у своїх поясненнях вказала, що вона проживає по сусідству з [PERSON] , яка на утриманні та вихованні має малолітню доньку [PERSON] . В свою чергу, батько дитини - [PERSON] участі у вихованні та догляді за останньою не приймає, не відвідує її за місцем проживання, не забезпечує малолітню доньку одягом та продуктами харчування та матеріально не підтримує [PERSON] (а.с. 14). Згідно думки дитини при вирішенні питання про позбавлення батька батьківських прав, вислуханої головним спеціалістом Служби у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації Омельчук В.Є., [PERSON] щодо позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав пояснила, що вона проживає з мамою, близько 5 років. Тато з нею не спілкується, не приїжджає, не цікавиться її навчанням в школі, не телефонує. ЇЇ вихованням займається мама [PERSON] , з якою вони проживають в [ADDRESS] (а.с. 12). У своєму висновку від 21.06.2019 року № 1905/43/219, орган опіки та піклування Рожищенської районної державної адміністрації зазначив, що на підставі ст. ст. 164, 165 СК України, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим, оскільки він прийнятий з урахуванням думки дитини, документів з навчального закладу, рішення комісії з питань захисту прав дитини. Викладені у висновку орган опіки та піклування Рожищенської районної державної адміністрації від 21.06.2019 року № 1905/43/219 обставини, які були взяті за основу при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повністю знайшли своє об`єктивне підтвердження при розгляді справи в суді. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки без поважних та обґрунтованих причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітньої [PERSON] , [INFO] і її подальшого життя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 768,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 164, 166, 184, 192 СК України,

Outcome: approved