Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

16.08.2019 року позивач МПП «Західтранс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього відшкодування у розмірі середньої місячної заробітної плати - 3930 грн., понесені судові витрати у розмірі 1921 грн. та витрати на правову допомогу, у розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05.05.2018 року в ході проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області виявлені порушення законодавства про автомобільний транспорт [PERSON] , який здійснював керування транспортним засобом марки «VOLVO FH 4х2Т», з державним номерним знаком [NUMBER] , а саме впродовж 29 днів від 07.04.2018 року до 05.05.2018 року при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без тахокарт, за що передбачена відповідальність, відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». За наслідками таких порушень було складено 29 постанов про застосування адміністративно - господарського штрафу, а також акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. При цьому, [PERSON] на момент скоєння вищевказаних правопорушень, перебував у трудових відносинах з МПП «Західтранс», а саме здійснював вантажні перевезення, у зв`язку з чим МПП «Західтранс» виплатило адміністративно-господарський штраф у розмірі 19720 грн. за вчинення [PERSON] вказаних порушень. Зазначає, що вжити заходи досудового врегулювання спору не виявилося можливим, оскільки [PERSON] більше не знаходиться у трудових відносинах з МПП «Західтранс» та категорично відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду. Натомість, середній місячний заробіток [PERSON] , який підлягає стягненню з останнього на користь МПП «Західтранс» вираховується за останні 2 місяці його роботи на підприємстві, тобто за листопад-грудень 2018 року, що відповідно до фінансової довідки МПП «Західтранс» від 29.07.19 року № 160, становить 3930 гривень. Враховуючи те, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, відповідач категорично відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В той же час відзначає, що між МПП «Західтранс» в особі Директора Хижевського Р.П. укладено договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Мицик і Партнери» та попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу у даній справі становить: 2000 грн. за дії пов`язані з написанням позовної заяви, які просить стягнути з відповідача. 16.08.2019 року суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 04.09.2019 року. Ухвалою від 04.09.2019 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 30.09.2019 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі, і така позивачем отримана 10.09.2019 року, відповідачем 10.09.2019 року. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що згідно постанов № 037365, № 037340, № 037341, № 037344, № 037351, № 037345, № 037335, № 037334, № 037346, № 037333, № 037332, № 037343, № 037354, № 037364, № 037366, № 037342, № 037367, № 037352, № 037353, № 037350, № 037355, № 037363, № 037356, № 037357, № 037358, № 037359, № 037348, № 037349, № 037331 від 05.06.2018 року, а також акт № 052285 від. 05.05.2018 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом вбачається, що в ході проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області виявлені порушення законодавства про автомобільний транспорт громадянином [PERSON] при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без тахокарт, який здійснював керування транспортним засобом марки «VOLVO FH 4х2Т», з державним номерним знаком [NUMBER] , а саме впродовж 29 днів від 07.04.2018 року до 05.05.2018 року, за що передбачена відповідальність, відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Згідно платіжного доручення № 714 від 14.08.2018 року вбачається, що МПП «Західтранс» було сплачено адміністративно - господарський штраф в розмірі 19720 грн., відповідно до постанов № 037365, № 037340, № 037341, № 037344, № 037351, № 037345, № 037335, № 037334, № 037346, № 037333, № 037332, № 037343, № 037354, № 037364, № 037366, № 037342, № 037367, № 037352, № 037353, № 037350, № 037355, № 037363, № 037356, № 037357, № 037358, № 037359, № 037348, № 037349, № 037331 від 05.06.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Слід зазначити, що Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року № 6 (з урахуванням змін та доповнень), під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України, суди повинні враховувати, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коди особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах з цією організацією і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Для покладення на юридичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності, а саме: протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов відноситься зокрема завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічні висновки зазначені в правових позиціях Верховного Суду України №6-108цс13 від 06.11.2013 року, №6-229цс14 від 28.01.2015 року та №6-933цс16 від 21.09.2016 року. В той же час, відповідно до частини першої статті 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору. Відповідно до наказу № 2 (розпорядження) про звільнення з роботи [PERSON] від 14.02.2019 року вбачається, що останнього звільнено з роботи вказаного числа за прогул без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпПУ. Натомість, згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виданого МПП «Західтранс» вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] , який працював на підприємстві, а саме за жовтень, листопад та грудень складає 3939 грн. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, правові підстави для покладання на відповідача відповідальності за заподіяну позивачу шкоду, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування у розмірі середньої місячної заробітної плати - 3 930 грн. є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу, у розмірі 2000 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно договору про надання правової допомоги від 22.02.2019 року вбачається, що МПП «Західтранс» уклало договір з адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери», з метою відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями [PERSON] , що зазначено в п. 1.2 даного договору. Водночас, відповідно до акту виконаних робіт виконавцем адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери» для клієнта МПП «Західтранс» від 01.08.2019 року вбачається, що виконавцем в інтересах клієнта, згідно договору виконано такі зобов`язання як: надання консультацій та узгодження правової позиції - 0,5 год., а також складання позовної заяви - 1,5 год. Розрахунок здійснено у розмірі погодинної ставки за надані послуги, шо становить 1 год. - 1000 грн. Таким чином, сума до оплати за виконану роботу становить 2000 грн. Враховуючи викладене, а також зважаючи не те, що відповідачем не подано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим, з останнього необхідно стягнути понесені позивачем витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved