Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він проживає та зареєстрований у неприватизованій квартирі [ADDRESS]. Окрім позивача в квартирі зареєстрований але фактично не проживає відповідач по справі - син [PERSON] Також в квартирі зареєстрований - [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] [INFO]. Позивач стверджує, що відповідач не проживає за адресою місця реєстрації понад 18 років, виїхав з місця реєстрації разом зі всіма своїми речами та до цього часу не повернувся, фактично син позивача [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджує, що особистих речей відповідача у квартирі немає, а реєстрація місця проживання відповідача у квартирі створює незручності іншим зареєстрованим у квартирі особам, оскільки вони змушені сплачувати ряд комунальних послуг в залежності від кількості зареєстрованих осіб в квартирі та не можуть належним чином оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. У зв'язку з вищевикладеним позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратив право користування квартирою. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Крім того, зазначив, що син [PERSON] взагалі не проживає у спірній квартирі з 2000 року. Зняття з реєстрації сина потрібне позивачу для того, щоб отримати субсидію та зменшити витрати на житлово-комунальні послуги. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване почтове повідомлення, оскільки згідно з ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Треті особи надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності, зазначили, що вони не мають заперечень з приводу заявлених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач являється уповноваженим власником та наймачем спірної неприватизованої квартири [ADDRESS], що підтверджується випискою з особового рахунку [NUMBER] відкритому на ім'я [PERSON], довідкою про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги по вищевказаному особовому рахунку та договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових територій від 06 липня 2006 року (а.с. 8а-9, 12). В спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], його син [PERSON] та син [PERSON] з онукою [PERSON]. Даний факт підтверджується оригіналом довідки уповноваженого виконкому Куп'янської міської ради Харківської області від 15 січня 2019 року №12-13/306 (а.с. 6). Факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] також підтверджується актами не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 21 листопада 2018 року та від 21 січня 2019 року складеним в присутності двох сусідів спірної квартири та уповноваженою особою виконкому Куп'янської міської ради Харківської області. В актах не проживання зазначено, що [PERSON] не мешкає в квартирі за місцем реєстрації з 2000 року (а.с. 7-8). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона являється сусідом позивача, мешкає у квартирі [ADDRESS] та підтвердила факт не проживання відповідача у спірній квартирі №2 понад 10 років. Також зазначила, що вона мешкає за вказаною адресою останні 15 років і за цей час бачила відповідача приблизно 3-5 разів, відносини у відповідача з позивачем нормальні, однак [PERSON] не проживає у спірній квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона являється дружиною позивача, проживає у квартирі [ADDRESS] разом з позивачем з 1991 року та підтвердила факт не проживання відповідача у спірній квартирі. Також зазначила, що відповідач [PERSON] мешкає окремо від свого батька у смт. Ківшарівка м. Куп'янська Харківської області. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. П. 11 Постанови Пленума Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями), передбачено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку, особу втратившим право користування житловим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] прописаний у спірній кімнаті [ADDRESS]. Однак з 2000 року за даною адресою не проживає. Також факт не проживання за вказаною адресою підтвердили свідки. Докази поважності причин не проживання у спірному приміщенні, у порушенні ст. 81 ЦПК України, відповідачем до суду надані не були. Тому враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також те, що відповідач за комунальні послуги не платить, у квартирі №2 не проживає, визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, необхідне позивачу для вирішення питання про зменшення витрат на житлово-комунальні послуги тому суд задовольняє позов у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved