Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], під час розгляду справи неодноразово уточнював та доповнював свої позовні вимоги, та згідно з останньою редакцією від 27.03.2017 року , просить суд: стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON], в рахунок відшкодування вартості належної йому ? частки квартири №23, розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 з урахування вартості ? частки спільного ТЗ - MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], JMZCP19R211125708 - 70 628 (сімдесят тисяч шістсот двадцять вісім) гривень17 копійок, стягнути [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування вартості належної йому частки квартири №23, розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 - 129 766 (сто двадцять девять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 67 копійок, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], в рахунок відшкодування вартості належної йому частки квартири №23, розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 - 129 766 (сто двадцять девять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 67 копійок. Припини право спільної власності [PERSON] на 1/4 частку обєкту нерухомого майна - квартиру №23, розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12, визнавши за [PERSON], [PERSON], [PERSON] .В. право спільної власності в рівних частинах на ? частку обєкту нерухомого майна - квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12, що належала позивачу [PERSON], виділити [PERSON]\\2 частку транспортного засобу MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], JMZCP19R211125708 - як обєкту майна набутого за час шлюбу та визнати за ним право власності на даний транспортний засіб, посилаючись на обставини та підстави викладені в позові просив суд позов задовольнити в повному обсязі. За час розгляду справи відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації, яка згідно з останньою редакцією, просить суд: визнати спільним майном подружжя автомобіль марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, обєм двигуна 2000мЗ, шасі (кузов, рама) JMZCP19R201125708, реєстраційний номер ВН7814, визнати за [PERSON] право приватної власності на ? частину об'єкту рухомого майна транспортного засобу автомобіль марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, обєм двигуна 2000мЗ, шасі (кузов, рама) JMZCP19R201125708, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області, 16.12.2006 року, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружж, визнати за [PERSON] право приватної власності на ? частину об'єкту рухомого майна транспортного засобу автомобіль марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, обєм двигуна 2000мЗ, шасі (кузов, рама) JMZCP19R201125708, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області, 16.12.2006 року, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя у розмірі ? від вартості автомобіля, що складає 59138,50грн. , виділити [PERSON] в рахунок поділу майна, автомобіль марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, обєм двигуна 2000мЗ, шасі (кузов, рама) JMZCP19R201125708, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області, 16.12.2006 року, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі - 1426,37 грн., та витрати на проведення висновку експерта №2423 в сумі - 737,28 грн. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні уточнені та доповнені позовні вимоги від 27.03.2017 року підтримали в повному обсязі, та наполягали на їх задовольні у такій редакції. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволені первісного позову просив відмовити посилаючись на обставини та підстави викладені в письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився належним чином повідомлявся, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов [PERSON] не визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась належним чином повідомлялася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов [PERSON] не визнала в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в рахунок відшкодування вартості частки майна та припинення право власності задоволенню не підлягає, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І- ИД №064625 від 16.04.2002 року видане відділом реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції України, актовий запис №57. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.10.2005 року управлянням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі відповідного розпорядження № 191485 від 20.10.2005р.та витягу про реєстрацію права власності від 16.11.2005 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], і [PERSON] в рівних частках по 1/4 належить квартира №23 по Фоитанській дорозі 12 в м.Одесі., загальною площею 63,3 кв.м. що не заперечується сторонами у справі. З технічного паспорту вбачається, що вказана квартира складається з 3-х жилих кімнат: 13,3 кв.м., 15,1 кв.м., 11,5 кв.м.; кухні - 7,5 кв.м.; коридорів: 2,4 кв.м. та 7 кв.м.; балкону - 2,0 кв.м.; І» сан.вузла - 4,5 кв.м. Загальна площа квартири складає 63,3 кв.м., житлова - 39,9 кв.м. Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію № 1870 від 29.09.2017 року, за адресою [ADDRESS], зареєстровані та проживають [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] з 08.12.2004 року. Відповідно до пунктів 1 та 3 Висновків судової будівельно-технічної експертизи №515/504 від 12.08.2016 року розподіл квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 в натурі, у відповідності до ідеальних часток співвласників по частці або частках близьких до ідеальних, з технічної точки зору не надається неможливим. Ринкова вартість ідеальних часток квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 складає 389 300 грн. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України,закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з\~\~мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. \~\~\~\~ Відповідно до ст.1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно дост. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст. 356\~ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до\~ст.358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У частині 1статті 346\~ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.1,2ст.364 ЦК Україниспіввласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В силу положень ст.ст.21,24,Конституції України, ст. ст.319,358 ЦК Українивсі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначаєтьсяглавою 26 ЦК Україниз урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. У відповідності до ч.1ст.365\~ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сімї. Всі зазначені підстави суд визнає актуальними у даному спорі. Згідно з ч.2\~ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1\~3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. З правового висновку зазначеного у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року, вбачається, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї, а також у разі попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6\~ст. 3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники\~відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Окрім того, з положень ч.2ст. 364 ЦКне випливає обовязок співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу. Одночасно відповідно до ч.4 та ч.5ст.319 ЦК Українивласність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Матеріали справи підтверджують, що в спірна квартира належить сторонам по справі, однак позивачем не надані докази того, що відповідачі створюють йому перешкоди в користуванні цією квартирою. Позивачем не надані докази того, що він робив спроби користуватися належною йому часткою спірної квартири та має в ній потребу. Як встановлено у судовому зсіданні, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не бажають сплатити позивачу [PERSON]грошову компенсацію за його ? частку в квартирі. Таким чином, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не дали згоду викупити у позивача [PERSON]В його ? частку у праві власності, а примушувати їх до цього є також порушення їх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку при відсутності тих юридично важливих обставин, які передбачені диспозицією зазначеної правової норми, зокрема, при відсутності перешкоджання з її боку проживанню іншому співвласнику позивачу в спірній квартирі. Враховуючи викладене в сукупності, можна зробити єдиний висновок, що присудження позивачу, який бажає виділу, грошової компенсації 1/4 частики спірної квартири за рішенням суду з відповідачів, та визнання за відповідачами всупереч їх волі права власності на зазначену ? частку позивача є використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що є неприпустимим. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації, суд зазначає наступне. Відповідно до Договору купівлі-продажу у лютому 2005 року за спільні кошти сторонами було придбано легковий транспортний засіб, марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, обєм двигуна 2000мЗ, шасі (кузов, рама) JMZCP19R201125708, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області, 16.12.2006 року, №5-14104 автомобіль зареєстровано на [PERSON] ,для користування автомобілем, право розпорядження, на імя та [PERSON] було зроблено нотаріальну довіреність від 22.12.2007 року, на право керування автомобілем, що не заперечується сторонами у справі . Тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №082493 від 04.12.2009 року виданого Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №444, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірваний. За результатами Висновку судової автотоварознавчої експертизи №2423 від 19.08.2015 року, вартість автомобіля марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, визначено в розмірі 118 277,00 грн а відповідно 1/2 частини складає 59 138,50 грн. Відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу згідно\~ст.68 СК України\~не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З розяснень п.23 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка жінки є набуте ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем ; вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст.63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст.69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст.70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята\~статті 71 СК України). У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися\~стаття 365 ЦК України\~за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому\~грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. Судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо розподілу спірної транспортного засобу, яка належить їм на праві спільної часткової власності, так відповідач [PERSON] у своєму позові зазначив щодо виділу йому 1\\2 частку транспортного засобу MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], JZCP19R211125708 - як обєкту майна набутого за час шлюбу та визнання за ним право власності на даний транспортний засіб, про що не заперечує [PERSON], яка просить суд визнати спільним майном подружжя автомобіль марки MAZDA PREMACY,визнати за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності по ? частину об'єкту рухомого майна транспортного засобу автомобіль марки MAZDA PREMACY, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію належної [PERSON] частки у спільному майні подружжя у розмірі ? від вартості автомобіля, що складає 59138,50грн, виділити [PERSON] в рахунок поділу майна, автомобіль марки MAZDA PREMACY. Зважаючи на викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом в повній мірі узгоджується з дослідженими судом доказами та встановленими судом обставинами. Окрім того, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору та витрати на проведення висновку експерта. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви, що містить вимогу майнового характеру в сумі 1426,37 грн. за подання до суду позовної заяви, та витрати на проведення висновку експерта №2423 в сумі - 737,28 грнщо підтверджується наданими до суду квитанціями. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі - 1426,37 грн., та витрати на проведення висновку експерта №2423 в сумі - 737,28 грн. При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України . Також, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі ч.ч.1 та 3\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.\~\~ На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved