Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.10.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № 074090, предметом якого є автомобіль марки Mazda 626, 1985 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 12.12.2014 року в місті Чернівці у позивача був викрадений автомобіль. 13.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку. Проте відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі у зв'язку з тим, що позивач несвоєчасно повідомив про настання страхового випадку та не надав необхідні документи. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 43 330,00 грн. Позивач та представник позивача у судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали у повному обсязі на підставах, викладених у позові, просили задовольнити позов повністю. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив, що позивач несвоєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку та не надав необхідних документів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.10.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та [PERSON] був укладений договір АZ № 074090 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № 074090, предметом якого є автомобіль марки Mazda 626, 1985 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6). Згідно полісу № АІ/3527350 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн. (а.с. 7). Згідно листа № Г1400/797 від 26.02.2015 року, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі (а.с. 8). Відповідно до повідомлення Слідчого відділення Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області та витягу з кримінального провадження, заява [PERSON] від 12.12.2014 року про незаконне заволодіння транспортним засобом прийнята та зареєстрована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №12014260030000642 від 13.12.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України, та розпочато досудове розслідування (а.с. 10-11). Згідно бюлетеня автотовароведа, ціна продажу транспортного засобу марки Mazda 626, 1985 року випуску, становить 43 330,00 грн. (а.с. 9). [PERSON] звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 20-22). Позивач 15 грудня 2014 року звертався за медичною допомогою у поліклініку до лікаря-кардіолога (а.с. 29-31). Згідно із листом Слідчого відділення Садгірського РВ УМВС України і Чернівецькій області від 06.07.2015 року № 33/5329, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Mazda 626, сірого кольору, 1985 року випуску, та один ключ визнані речовими доказами та зберігаються в матеріалах кримінального провадження №12014260030000642 (а.с. 23). Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 979 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» та п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України, страхувальник зобов'язаний повідомити Страховика про настання страхового випадку у строк встановлений договором Відповідно до укладеного договору АZ № 074090 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № 074090, страховик взяв на себе зобов'язання відшкодувати страхувальнику збитки, що виникли, зокрема, внаслідок викрадення транспортного засобу. Пунктом 16.2 договору передбачено, що при настанні події, яка може класифікуватися як страховий випадок, Страхувальник зобов'язаний негайно безпосередньо з місяця події (в будь-якому разі не пізніше 12 годин з моменту настання події) повідомити в Контакт-центр Страховика та дотримуватись інструкції Страховика. Судом встановлено і не заперечується представником відповідача, що [PERSON] після викрадення автомобіля дзвонив на телефон Страховика і повідомив про настання страхового випадку. У ст. 991 Цивільного кодексу України і ст. 26 Закону України «Про страхування» перелічені підстави для відмови у здійсненні страхової виплати, які є майже ідентичні. При цьому відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України, страховик має право відмовитися від здійсненні страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України, яким на страхувальника покладений обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. З цього приводу необхідно зазначити наступне. У ст. 979 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про страхування» роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. Щодо несвоєчасного повідомлення позивачем про настання страхового випадку відповідача, то суд вважає, що таке порушення положень договору страхувальником не перешкодило б страховику переконатися в подальшому, що ця подія є страховим випадком. Слід також враховувати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Як вбачається з заперечень та пояснень представника відповідача, непрямою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування було також ненадання страховику документів, а саме: оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повний комплект оригінальних ключів від транспортного засобу та інших документів. Проте суд вважає, що відсутність вказаних документів не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані документи визнані речовими доказами та зберігаються у матеріалах кримінального провадження №12014260030000642. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 433,30 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved