Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

24.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - 2/3 частки квартири [ADDRESS] ; - 5/18 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,0310 га, розташовану в місті Ізмаїлі Одеської області в садівничому товаристві № 6, передану для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 010873, виданий Ізмаїльською міською радою Одеської області 21.04.1999 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1235). Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю нотаріуса позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою просить справу розглянути за її відсутністю та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого і зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» 07.05.1996 року за № 61б-225. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.06.2002 року (а.с. 8), [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - 1/3 частино квартири [ADDRESS] ; - 5/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] , які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 28.10.1992 року за № 4/6923 і зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» 10.12.1992 року за № 55-52 За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64797521 від 20.05.2021 року, наданою Ренійською районною державною нотаріальною конторою, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - чоловік [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с. 10); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 11), - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 39, 40). Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5 «Доказом вступу в управління та володіння спадковим майном можуть бути: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном». В судовому засідання було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, діючого на момент відкриття спадщини, прийняли спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так, як на момент відкриття спадщини були зареєстровані та проживали разом із померлою за однією адресою у спадковій квартирі, що підтверджується записами в будинковій книзі. [PERSON] , фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном та протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у зв`язку із чим, на підставі ст. 553 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, діючого на момент відкриття спадщини, вважається такою, що відмовилася від спадщини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09.12.2002 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - 1/2 частка квартири [ADDRESS] , з яких, 1/3 частина належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого і зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» 07.05.1996 року за № 61б-225, а 1/6 частину він успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON] , померлої [INFO] ; - 5/36 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] , які він успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON] , померлої [INFO] ; - земельної ділянки, площею 0,0310 га, розташованої в місті Ізмаїлі Одеської області в садівничому товаристві № 6, переданої для ведення садівництва, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 010873, виданого Ізмаїльською міською радою Одеської області 21.04.1999 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1235. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64797633 від 20.05.2021 року, наданою Ренійською районною державною нотаріальною конторою, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 11), - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 39, 40). Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засідання було встановлено, що [PERSON] , у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, діючого на момент відкриття спадщини, прийняв спадщину фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так, як на момент відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із померлим за однією адресою у спадковій квартирі на час відкриття спадщини та в період шести місяців після смерті спадкодавця, що підтверджується записами в будинковій книзі, тобто, вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] , від спадщини, яка залишилася після смерті батька, [PERSON] , відмовилась. Письмовою відповіддю нотаріуса позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved