Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Авто» про захист прав споживачів. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем, ТзОВ «Велес Авто» було укладено два попередні договори № 0051/17 та № 0052/17 від 02.11.2017 року купівлі-продажу транспортних засобів. В момент укладання договорів йому було повідомлено, що на протязі п»яти днів з моменту укладення попереднього договору буде укладено основний договір і в той же день він зможе отримати дві автомашини. За попереднім договором він оплатив 70 000 грн. авансу. Продавець запевнив його, що попередній договір є формальністю для страхової компанії, а тому на його умови не слід звертати уваги. За збігом п»яти днів йому не було продано автомобілі. Він зрозумів, що продавець не має наміру виконувати їх домовленості, так як відповіді на надані йому контактні номера телефонів небуло, а тому до збігу 14 днів з моменту укладання переднього договору, а саме 16.11.2017 р. він направив офіційного листа відповідачу про припинення будь-яких їх ділових стосунків і попереднього договору та повернення йому авансових платежів. 01.12.2017 року він отримав відповідь від продавця з роз»ясненням цивільного законодавства, відмовою у достроковому розірванні попереднього договору. Про повернення авансових платежів мови у цій відповіді взагалі не йшло. В грудні 2017 року він звернувся з позовом до відповідача про припинення дії попереднього договору і повернення авансових платежів. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.07.2018 року в задоволенні його позовної вимоги про повернення авансових платежів було відмовлено, а позовна вимога про припинення дії попереднього договору судом не була розглянута. Вважає, що відповідачем порушено його право як споживача, передбачене ЗУ «Про захист прав споживачів». В наслідок невиконання відповідачем умов попереднього договору йому було заподіяно маральну шкоду , яку він оцінює в 50000 грн. Окрім того звертає увагу, що за користування чужими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За приписом ст.1048 якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається за обліковою ставкою Національного банку України. З врахуванням облікової ставки НБУ, починаючи з 16.11.2017 року по 01.09.2018 року, суми коштів, якими безпідставно користувався і користується відповідач, процент за їх користування вираховується за формулою - сума коштів помножена на кількість днів користування ними помножена на облікову ставку НБУ поділена на 100 поділена на кількість днів в році і відповідає рекомендації Верхового Суду України. Так облікова ставка НБУ з 27.10.2017 по 14.12.2017 р.- 13,5%; з 15.12.2017 по 25.01.2018 р.-14,5%; з 26.01. по 01.03.-16%; з 02.03. по 12.07.-17%; з 13.07. по 01.09,- 17,5%. Сума грошей, якими з 15.11.2017 р. безпідставно користується відповідач - 70 000грн. Таким чином 70000 х 30 х 13,5%/100/365 = 776,71 грн.; 70000 х 42 х 14,5%/100/365 = 1165,75 грн.; 70000 х 35 х 16%/100/365 = 1073,97 грн. та 70000 х 132 х 17%/100/365 = 4303,56 грн. Загальна сума процентів за незаконне користування його коштами становить 6319,99 грн. Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. При викладених обставинах, суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст.281 ЦПК України, Косівським районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 14.12.2018 року про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та відповідачем в справі, ТзОВ «Велес Авто» було укладено два попередні договори № 0051/17 від 02.11.2017 Року (а.с.6-7) та № 0052/17 від 02.11.2017 року (а.с.4-5) купівлі-продажу транспортних засобів, марки - Chevrolet , модель - Niva, 2015 року випуску. В момент укладання таких договорів позивача було запевнено, що на протязі п»яти днів з моменту укладення попереднього договору буде укладено основний договір і в той же день він зможе отримати дві автомашини. За вказаними двома попередніми договорами він оплатив в загальному розмірі 70 000 грн. авансу. Однак за збігом п»яти днів йому не було продано автомобілі. До спливу 14-ти денного терміну з моменту укладання переднього договору, а саме 16.11.2017 р. [PERSON] направив офіційного листа на ім»я відповідача про припинення будь-яких їх ділових стосунків і попереднього договору та повернення йому авансових платежів на що отримав відмову. В підтвердження внесення на рахунок відповідача авансових платежів в загальній сумі 70000 грн позивачем долучено до матеріалів справи копії квитанцій від 02.11.2017 року (а.с. 58) Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує правовідновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ч. 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона,яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору,передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Крім того в зв»язку з укладенням зазначеного договору між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються (окрім положень ЦК України купівлю-продаж) Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживача, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В п. 2 ч. 1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п. п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надасться або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст.19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Як встановлено вимогами ст.570 ЦК України аванс не виконує забезпечувальну функцію - тобто, якщо договору не укладено з ініціативи будь-якої з сторінко аванс, безумовно, повертається його власникові. Ніхто не може зобов»язати вчинити дії сторони в договорі, якщо вона цього не бажає, а самого договору немає. Відповідно до вимог ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК У країни,інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту,вимог розумності і справедливості. Повернення авансових платежів є безспірним і не може бути пов»язане з волею іншої сторони в договорі. Як передбачено ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-які дії або бездіяльність, що суперечать торговим правилам чи іншим чесним звичаям та впливають або можуть вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Укладаючи попередній договір, позивач в справі [PERSON] переслідував ціль отримати через п»ять днів два автомобілі. Отримання таких автомобілів через три роки втрачало б для нього будь-який сенс і економічну необхідність. При чому відповідач свідомо йшов на отримання авансу, а не завдатку (ст.570 ЦК України), так як знає, що завдаток на відміну від авансу носить забезпечувальну функцію і сторона яка порушує умови договору, а відповідач свідомо йшов на таке порушення, повинна нести юридичну відповідальність. Відповідно до ст.8 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що навіть при укладенні основного договору позивач має право на повернення речі у 14 денний строк без пояснення причини такого повернення. В даному випадку, між сторонами в справі не було укладено основного договору. За п.12 ч.І ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач вправі відмовитися від виконання договору, якщо його явно не буде задовільняти умови виконання договору без застосування будь-яких санкцій з боку продавця. Тобто позивач вправі відмовитись від укладеного попереднього договору , який явно не відповідає його інтересам споживача. Як стверджує позивач в справі в нього ніякого інтересу не може бути по придбанню автомашини через три роки. Всі такі дії по відношенню до позивача в справі вчинив відповідач, чим ствердив застосування нечесної підприємницької діяльності ,ввівши [PERSON] в оману, проявив свою недоброчесність при укладенні попереднього договору .Вже на протязі року відповідач не вживає будь-яких мір для належного, в межах розумних строків, укладення основного договору, тобто передачу позивачу транспортних засобів, як і ніяк не реагує на вимогу щодо повернення коштів. З цього приводу Конституційний Суд України в своєму рішенні № 15- рп/2011 КСУ від 11.10.2011 р. у справі № 1-26/2011 зазначає, що Резолюція Генасамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.05.1985 року №39/248 визначила основні принципи захисту Прав споживачів, зокрема, сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою, яка негативно позначається на споживачах. При цьому уряди повинні розробляти, укріпляти та продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. За ст.23 ЦК України та 22 Закону при вирішенні питання про захист прав споживачів суд одночасно вирішує питання відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які зазнав позивач в справі у зв»язку явно протиправною, оманливою поведінкою відповідача по відношенню до нього . [PERSON] проживає у гірській місцевості. Замовлені ним транспортні засоби йому необхідні для вільного пересування в межах району проживання, доставкою дітей до школи, заняття підприємницькою діяльністю. Вилучення з його сімейного бюджету коштів в сумі 70000 грн. і невиконання укладеної між сторонами домовленості поставило [PERSON] та членів його сім»ї у складне матеріальне становище. Для забезпечення сім»ї позивач вимушений був змінити привичний спосіб життя, шукати додаткових джерел для утримання сім»ї, боргувати у знайомих та родичів транспортні засоби, без яких практично не може обійтися у повсякденному житті. Таким чином суд вважає задоволити частково заявлений позивачем в справі розмір моральної шкоди , а саме в сумі 20 000 грн. Окрім того на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст.536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Відповідно до вимог ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За приписом ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається за обліковою ставкою Національного банку України. 16.11.2017 року позивач попередив відповідача про необхідність повернення авансу в сумі 70 000 грн., так як укладення основного договору із-за дій відповідача стало неможливим і втрачає для [PERSON] економічну необхідність і сенс. При укладенні попереднього договору, та його виконанні були суттєво порушені права позивача, як споживача тому йому і спричинено матеріальну та моральну шкоду, яку повинен відшкодовувати відповідач. З врахуванням облікової ставки НБУ, починаючи з 16.11.2017 року по 01.09.2018 року, суми коштів, якими безпідставно користувався і користується відповідач, процент за їх користування вираховується за формулою - сума коштів помножена на кількість днів користування ними помножена на облікову ставку НБУ поділена на 100 поділена на кількість днів в році і відповідає рекомендації Верхового Суду України. Так облікова ставка НБУ з 27.10.2017 по 14.12.2017 р.- 13,5%; з 15.12.2017 по 25.01.2018 р.-14,5%; з 26.01. по 01.03.-16%; з 02.03. по 12.07.-17%; з 13.07. по 01.09,- 17,5%. Сума грошей, якими з 15.11.2017 р. безпідставно користується відповідач - 70 000грн. Таким чином 70000 х 30 х 13,5%/100/365 = 776,71 грн.; 70000 х 42 х 14,5%/100/365 = 1165,75 грн.; 70000 х 35 х 16%/100/365 = 1073,97 грн. та 70000 х 132 х 17%/100/365 = 4303,56 грн. Загальна сума процентів за незаконне користування коштами [PERSON] становить 6319,99 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Представником відповідача не надано доказів щодо спростування заявлених позовних вимог, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 6000 грн. судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, підтвердження чого є квитанція адвоката (а.с.15). На підставі наведеного, ст.ст.10, 17-19, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 536, 653, 693, 1048 ЦК України та

Outcome: approved