Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказуючи на те, що з 08.12.2008 року по 19.05.2021 року він працював у відповідача. Наказом № 79-к від 19.05.2021 року був звільнений за ч.3 ст.38 КЗпроП України, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору підприємства, через несвоєчасну виплату заробітної плати. В заяві про звільнення від 18.05.2021 року він вимагав провести з ним повний розрахунок у день його звільнення. В день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, а лише 18.08.2021 року. Посилається на ст.ст.47, 116, 117 КЗпроП України, Практику Європейського суду з прав людини. Відповідач повинен відшкодовувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2021 року по 17.08.2021 року складає 61 день. Згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату від 13.09.2021 року № 345/09, його середньоденний заробіток на момент звільнення складав 626 грн. 36 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 626,36 грн. х 61 день = 38207 грн. 96 коп. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2021 року по 17.08.2021 року в розмірі 38207 грн. 96 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно відповіді на відзив, просить розглядати справу у його відсутність, вказує, що 18.08.2021 року відповідач сплатив йому заборгованість, згідно ст. 116 КЗпроП України мав це зробити ще 18.05.2021 року, відповідач три місяці порушував законодавство про працю України та повинен нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпроП України. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпроП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Посилання відповідача на важке фінансове становище не має братися до уваги судом. Сума середнього заробітку розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Представник відповідача ДП «Селидіввуггілля» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви, просить розглядати справу без його участі, позов не визнає, надав відзив на позов. В відзиві вказує, що на дату звернення позивача з позовом, зважаючи на важке фінансове становище підприємства, заборгованість по заробітній платі підприємством вже була виплачена позивачу у повному обсязі. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку вважає непропорційним та неспівмірним суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Посилається на постанову Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Просив застосувати до позовних вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принцип пропорційності та співмірності між заявленими вимогами та фактичною сумою виплаченого боргу, суму стягнення визначити з відрахуванням податків та всіх обов`язкових платежів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, позов [PERSON] до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Судом встановлено, позивач з 08.12.2008 року по 19.05.2021 року, працював на ДП "Селидіввугілля" ВП «Шахта 1\\3 «Новогродівська», звідки звільнений 19.05.2021 року за ст. 38 ч.3 КЗпроП України, за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю та умов колективного договору підприємства, несвоєчасна виплата заробітної плати, з виплатою 3-х місячного середнього заробітку, що підтверджується записами у трудовій книжці та наказом №79-к від 19.05.2021 року та не оспорюється сторонами у справі. Згідно заяви про звільнення від 18.05.2021 року, позивач просив звільнити його за власним бажанням з вищевказаних підстав та провести з ним в день звільнення остаточний розрахунок. Згідно наданої довідки відповідача, вбачається, що останній розрахунок виплати по заробітної платі позивачу відповідачем було проведено 18.08.2021 року в розмірі 2860 грн. 61 коп., розмір його середньоденної заробітної плати складає 626 грн. 36 коп., що визнається сторонами. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпроП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпроП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 24.06.2015 року. Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13). В зв`язку з чим, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.05.2021 року (наступний день після звільнення) по 17.08.2021 року (день, що передує остаточному розрахунку з позивачем). При розрахунку середнього заробітку суд враховує вимоги ПКМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року, згідно якої врахуванню при розрахунку днів затримки розрахунку підлягають робочі дні. В зв`язку з чим за період з 20.05.2021 року по 17.08.2021 рік кількість робочих днів складає 61 день (травень 2021 року - 8 днів, червень 2021 року - 20 днів, липень 2021 року - 22 дня, серпень 2021 року - 11) х 626 грн. 36 коп. (середньоденна заробітна плата позивача) =38207 грн. 96 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Посилання позивача на висновок Великої Палати Верховного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості судом зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки розрахунку також не приймається судом, так як зменшення розміру середнього заробітку є правом, а не обов`язком суду та залежить від конкретних обставин справи. Суд вважає визначений розмір середнього заробітку в сумі 38207 грн. 96 коп., є співрозмірним та пропорційним розміром компенсаційних витрат позивача, яких він зазнав, внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку відповідача, враховуючі розмір простроченої заборгованості відповідача позивачу при звільненні на день звільнення - 46375 грн. 98 коп., період затримки розрахунку 3 місяці, відсутність підтвердження відповідачем поважних та обгрунтованих підстав для вказаної затримки розрахунку. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 908 грн.

Outcome: approved