Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

16.07.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] р. померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, у тому числі на спірну земельну ділянку, спадкоємцями є він та відповідач у рівних частках (по 1/4). За результатами звернення позивача до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку, що не дозволяє позивачу оформити спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. У зв'язку із тим, що позивачем не було подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, 11.01.2014 р. завідуючою Другої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на спірне майно. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач позов визнав. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2009 р. 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] площею 5,536 га, розташованої на території Новодачинської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, належалп матеріпозтвача [PERSON], померлій [INFO] року. Із матеріалів справи вбачається, що 11.01.2014 р. позивач звернувся до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.01.2014 р., свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку не могло бути видано в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на спірне майно. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: визнання права. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на вказане позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved