Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить суд визнати незаконними накази відповідача від 29.07.2014 року, від 01.08.2014 року та поновити його на роботі на вказаній посаді. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 29.07.2014 року він звернувся із заявою до в.о. головного лікаря Ілюка М.Д. про надання чергової щорічної відпустки, але Ілюк М.Д. почав вимагати від нього написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Писати таку заяву він відмовився. Цього ж дня йому було оголошено наказ про догану за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та недостачі основних засобів, з яким він не погодився і підписувати відмовився. Наказом № 92 від 01.08.2014 року його було звільнено з роботи, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне, неналежне виконання службових обов'язків. Вважає ці накази незаконними, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни він не вчиняв. З приводу крадіжки інструментів, що призвело до недостачі основних засобів, пояснив, що він звертався із доповідною до головного лікаря та у Верховинський РВ УМВС, однак його звернення залишено без реагування. Наказ про звільнення довели до його відома 04.08.2014 року. Стверджує, що керівник Верховинської ЦРЛ Ілюк М.Д. звільнив його з роботи незаконно, з надуманих мотивів у зв'язку з тим, що між ними склались неприязні відносини. Неналежного виконання службових обов'язків та прогулу він не вчиняв, вважає, що накази від 29.07.2014 року та 01.08.2014 року винесенні з порушенням трудового законодавства. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Федюк В.Д. в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що позивач 01.08.2014 був звільнений з посади завідуючого господарством Верховинської ЦРЛ на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни після накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани за неналежне виконання службових обов'язків щодо зберігання ввіреного йому майна. Вважає, що адміністрацією Верховинської ЦРЛ дотримано всіх вимог законодавства, просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа Ілюк М.Д. в судовому засіданні також заперечив щодо заявленого позову та пояснив, що позивач неодноразово ігнорував та не виконував своїх службових обов'язків. Стверджує, що [PERSON] покинув робоче місце без поважних причин, а його пояснення щодо відсутності на робочому місці є абсурдними, оскільки позивач не отримував вказівки виясняти питання стосовно крадіжки матеріальних цінностей з Верховинської ЦРЛ. Вважає, що жодним чином не порушив законодавство, просить у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково із наступних підстав. Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що він являється головою профкому медпрацівників і 31.07.2014 року близько 18 години йому зателефонували та повідомили про відсутність [PERSON] на робочому місці більше трьох годин і що останній не відповідає на телефонні дзвінки. За зверненням в.о. головного лікаря Верховинської ЦРЛ комісією профкому наступного дня було розглянуто питання щодо звільнення позивача. Стверджує, що так як [PERSON] категорично відмовився пояснити свою відсутність на робочому місці, комісією було проголосовано за його звільнення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, пояснив, що [PERSON] неодноразово звертався до Верховинського РВ УМВС, але чи був він саме 31.07.2014 року у приміщенні Верховинського РВ УМВС і з яким питанням не пам'ятає. Щодо викрадення матеріальних цінностей невідомими особами в ніч з 9 на 10 грудня 2013 року з Верховинської ЦРЛ, то пояснив, що по даному факту була проведена перевірка, у складі опер групи виїжджав на місце події. Свідок [PERSON] дав суду показання про те, коли він перебував на посаді головного лікаря Верховинської ЦРЛ, позивач дійсно звертався до нього із доповідною про викрадення матеріальних цінностей невідомими особами в ніч з 9 на 10 грудня 2013 року з Верховинської ЦРЛ. Він повідомив, що було викрадено речей більше як на одну тисячу гривень. Також зазначив, що раніше [PERSON] не притягувався до дисциплінарної відповідальності, дотримувався посадової інструкції, а зауважень щодо його роботи не було. Показання свідка [PERSON] про те, що позивач дійсно 31.07.2014 року був відсутній на робочому місці більше трьох годин, оскільки він був змушений чекати його на роботі, щоб отримати зварку, про що написав доповідну, а також, що [PERSON] не слідкував за господарством, тримав ввірену йому територію у захаращеному стані та неналежно зберігав майно у вагончику на території лікарні, а не в спеціально відведеному на це місці в приміщенні лікарні, судом до уваги не беруться, оскільки суперечать іншим доказам, здобутих по справі. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01.02.1995 року працював на посаді водія у Верховинській ЦРЛ, а з 18.10.1999 року - на посаді завідуючого господарством Верховинської ЦРЛ, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] [PERSON] (том 1 а.с. 4). З копії наказу Верховинської ЦРЛ від 29.07.2014 року «Про адміністративне стягнення» вбачається, що [PERSON] було оголошено догану за неналежне зберігання майна, яке призвело до пошкодження та наявної недостачі основних засобів, з чим він не погодився і підписувати відмовився (том 1 а.с. 5). Даний наказ не може залишатися в силі, оскільки адміністрацією Верховинської ЦРЛ при його винесенні не було взято до уваги пояснення [PERSON] про вчинення крадіжки та повідомлення в правоохоронні органи. Адміністрацією Верховинської ЦРЛ не було з'ясовано обставин написання доповідної на ім'я головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 10 грудня 2013 року про факт викрадення лікарняного інструмента, про що було повідомлено правоохоронні органи, чи пов'язаний цей факт з нестачею матеріальних цінностей, виявлених у липні 2014 року, а також наявність вини позивача у такій нестачі. Згідно копії Наказу Верховинської ЦРЛ № 92 від 01.08.2014 року в.о. головного лікаря Верховинської ЦРЛ Ілюка М.Д., [PERSON] звільнено з посади завідуючого господарством Верховинської ЦРЛ за систематичне неналежне виконання службових обов'язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с. 12). Однак, при цьому не було не з'ясувано причини відсутності позивача на робочому місці, чи є вони поважними, не перевірено доводів про перебування позивача у Верховинському РВ УМВС з приводу крадіжки, яка мала місце 10 грудня 2013 року, та чи пов'язано це з його відсутністю на робочому місці більше трьох годин 31 липня 2014 року. Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Підтвердженням цивільного позову в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є довідка про доходи [PERSON] від 15.08.2014 року за № 270/01-08, з якої вбачається, що нарахована заробітна плата за період лютий 2014 року - липень 2014 року становить 10914 грн. 03 коп. (том 1 а.с. 21). Отже, виходячи з наведених розрахунків, на користь позивача слід стягнути заробітню плату за час вимушеного прогулу в розмірі 22883 гривні 30 коп. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 35000 грн., то слід зазначити таке. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачем зазначено, що моральні страждання пов'язані з тим, що грубе порушення його конституційних прав відповідачем по справі, незаконне звільнення з роботи, заплямувало його репутацію, оскільки запис у трудовій книжці, де зазначена така причина звільнення, викликає природню насторогу у потенційного роботодавця. Враховуючи, що позивача поновлено у порушених його законних правах та інтересах, суд вважає цю обставину достатньою щодо задоволення моральних вимог і дає суду підстави відмовити у стягненні моральної шкоди. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 40 КЗпП України та

Outcome: approved