Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа: Свалявський РС ГУДМС в З/о про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку № 56 в с. Пасіка, Свалявського району за договором дарування. В мотивування позовних вимог вказує на те, що у вищевказаному житловому будинку прописана відповідач, яка (після розірвання шлюбу з позивачем) з березня 2016 року за адресою реєстрації: Закарпатська область, с. Пасіка, буд.56 не проживає. Оскільки прописка [PERSON] у житловому будинку позивача створює перешкоди у користуванні житловим приміщенням та розпорядженні майном на власний розсуд, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 56 в с. Пасіка, Свалявського району, Закарпатської області. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву (вх. № 1683 від 14.03.2017 року) про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності не надавала, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України - якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів та доходить слідуючого висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. ДОКАЗИ надані СУДУ позивачем на підтвердження заявлених вимог та перевірені (у відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України): ?копія договору дарування житлового будинку серії АВР № 411570 від 17.03.2001 року відповідно до якого власником житлового будинку № 56 в с. Пасіка, Свалявського району, Закарпатської області є [PERSON] (а.с. 3); ?копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФМ № 045444, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського РУЮЗ/о, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25.01.2005 року (а.с. 5); ?копія паспорту серії ВО 785102, виданого Свалявським РВ УМВС України в З/о 25.04.2001 року на імя [PERSON] з реєстрацією місця проживання: [INFO] (а.с. 6-8); ?акт обстеження житлово-побутових умов від 03 квітня 2017 року, відповідно до якого [PERSON] за адресою: с. Пасіка, буд. 56, Свалявського району, Закарпатської області не проживає з березня 2016 року, виїхал за межі області , місце знаходження невідоме (підтверджено підписами членів комісії: секретаря Сусківської сільської ради [PERSON], соцапрацівника [PERSON], інспектора ВОС [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки Сусківської сільської ради № 78/02-05 від 11 квітня 2017 року - відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [INFO] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрована в житловому будинку № 56 в с. Пасіка, Закарпатської області та не проживає у ньому. ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14 (постанова від 5 листопада 2014 року ) : Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому будинку більше одного року, ні разу не зявилася в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення та не приймає участь у спільному побуті, враховуючи докази, встановлені в судовому засіданні та те, що [PERSON] втратили право на користування вказаним приміщенням, оскільки не є членом сімї власника, суд вважає що позовна вимога позивача є обгрунтованою та її слід задовольнити. Відповідно до ст. 214 п. 6 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до ст. 88 ч. 3 ЦПК України та п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір- як інвалід II групи (копія посвідчення серії ААГ № 156564 від 25.03.2016 року), а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави.

Outcome: approved