Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

16 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Піщанської сільської ради, треті особи - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року відкрите провадження у справі. 21 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської ради, треті особи приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року відкрите провадження у справі. 01 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської ради, треті особи приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року зазначені вище позови об`єднані в одне провадження. 23 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до Піщанської сільської ради, треті особи - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 20 січня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначений розгляд справи по суті. Встановлено, що 15.01.2019 р. Подольського міського відділу ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, Російської Федерації був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 120199500004300028000, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] . В зв`язку з наведеним, належним позивачем у справі визнання [PERSON] . На обґрунтування вимог позивач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 27 березня 2000 року, посвідченого та зареєстрованого за № 000078 в Новомосковській товарній біржі, їх матері [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу від 27 березня 2000 року був оформлений на товарній біржі «Новомосковська» та 29 березня 2000 року зареєстрований Новомосковським районним КП БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим № 1554, але не був нотаріально посвідчений. З моменту придбання даної квартири, [PERSON] в ній постійно проживала та користувалася нею до дня смерті. [INFO] [PERSON] померла. У встановлений законом строк вони звернулися до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. із заявами про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №19/2015, а в подальшому - з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Але, постановами нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що право власності за спадкодавцем [PERSON] на спадкову квартиру не зареєстроване. Вважають, що правочин між їх матір`ю [PERSON] та Колективним агроторговим підприємством «Присамар`я» повністю виконаний, усі істотні умови договору купівлі-продажу також виконані, спадкодавець як покупець передала продавцю обумовлену в договорі суму, [PERSON] фактично володіла об`єктом нерухомості, а угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною. У зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи ст. ст. 128,153 ЦК УРСР, ст. 49 ЗУ «Про власність»,ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1268, 1269 ЦК України, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заяві просили суд: -визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 27 березня 2000 року між Колективним агроторговим підприємством «Присамар`я» та [PERSON] , оформлений на Новомосковській товарній біржі за реєстраційним № 000078 та зареєстрований в Новомосковському районному КП БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим № 1554 від 29 березня 2000 року; -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представники в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача - Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. в судове не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до нижченаведеного. Судом встановлено, що 27 березня 2000 року між [PERSON] та Колективним агроторговим підприємством «Присамар`я» в особі Голота Валентини Григорівни укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований 27 березня 200 року між Колективним агроторговим підприємством «Присамар`я» в особі Голота Валентини Григорівни та [PERSON] на Новомосковській товарній біржі за реєстраційним № 000078 та зареєстрований в Новомосковськомурайонному КП БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим № 1554 від 29 березня 2000 року. Згідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 02 лютого 2000 року, № 14, загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається з: кімнати площею 17,7 кв.м., кухні площею 5,7 кв.м., поєдн. вбиральні площею 3,9 кв.м., коридору площею 2,8 кв.м., балкону площею 0,7кв.м. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 84 від 13 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 13 серпня 2014 року. Після її смерті приватним нотаріусом Ріхтер Н.В. відкрито спадкову справу №19/2015, що зареєстрована у спадковому реєстрі за № 57078649 від 06 лютого 2015 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39561428 від 06 лютого 2015 року. Спадкова справа містить заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , інших спадкоємців судом не встановлено. Постановами приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. від 28 грудня 2018 року та 21 лютого 2019 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що право власності за спадкодавцем [PERSON] на квартиру не зареєстроване. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України,1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом також встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] була матір`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується такими доказами: -свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] від 01 листопада 1957 року; -свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] від 15 червня 1962 року; -свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] від 17 січня 1969 року; -свідоцтвом про укладення шлюбу, Серія [NUMBER] від 09 лютого 1991 року, згідно якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] ; -свідоцтвом про одруження, Серія [NUMBER] від 06 вересня 1996 року, згідно якого [PERSON] одружилася з [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] ; -свідоцтвом про укладення шлюбу, Серія [NUMBER] від 15 січня 2019 року, згідно якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] . Отже, позивачі, як діти померлої [PERSON] , є спадкоємцями за законом першої черги. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2 ст.219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 392 ЦК України, передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості та утримує його з лютого 1999 року, угода купівлі-продажу в судовому порядку не визнавалась недійсною її сторонами, позивач, на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 ЗУ "Про власність", правомірно набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним до теперішнього часу. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу квартири в судовому порядку немає. Отже, судом встановлено, що сторонами були виконані всі вимоги діючого законодавства на момент укладення угоди купівлі-продажу, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з 27 березня 2000 року [PERSON] правомірно володіла придбаною квартирою та утримувала її. В той же час, після смерті матері [PERSON] , позивачі не мають можливості скористатися своїм правом та прийняти спадщину на придбане спадкодавцем нерухоме майно через законодавчі зміни, а тому є необхідність захисту права власності позивачів шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за кожним з них права власності на 1/3 частину нерухомого майна, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved