Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

25.10.2018 року до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з ухиленням від виконання батьківських обов'язків. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 06 серпня 2011 року по грудень 2016 року, який був розірваний по рішенню Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], 2012 року народження. Фактично сім'я розпалася ще у серпні 2014 року і з того часу відповідач припинив будь-яке спілкування з донькою, він не приймає участі у її вихованні, не проводить разом з нею час відпочинку, не відвідує батьківські збори в дитячому дошкільному навчальному закладі - ясла-садок № 8, не приймає участі у створенні необхідних умов для розвитку доньки та не забезпечує її матеріально. Позивач зазначає, що змушена була звернутися до суду з даним позовом в інтересах дитини, оскільки малолітня донька залишилася без опіки свого батька, більш того [PERSON] взагалі не знає свого батька, її вихованням займається теперішній чоловік позивачки, між ним та дитиною склалися дружні та довірливі відносини, дитина вважає його своїм батьком. Ухвалою суду від 05.11.2018 р. провадження у справі відкрито і призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі, просить суд позбавити його батьківських прав відносно дитини [PERSON], 2012 року народження. Відзив не поданий. Представник третьої особи Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області по довіреності Ратушна О.В. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позову, додала Висновок про доцільність позбавлення батьківської прав відповідача. З урахуванням заяв учасників справи, вимог з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши позиції сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.11.2012 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську реєстраційної служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Зміна прізвища матері дитини з [PERSON] на [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2018 р. (а.с.7 об.ст.). Шлюб, укладений між батьками дитини 06.08.2011 р. був розірваний 06.12.2016 р., що підтверджується копією рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року (а.с.6). Малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] (а.с.9). З довідки директора Куп'янського дошкільного навчального закладу - ясла-содо № 8 комбінованого типу Куп'янської міської ради Харківської області, який відвідує малолітня [PERSON] з 12.12.2016 р., вбачається, що за час перебування в закладі, справами дитини займається тільки мати, батько дитини [PERSON] жодного разу не з'являвся до закладу, не спілкувався з вихователями, не забирав дитину додому, не брав участі у батьківських зборах (а.с.8). Згідно Висновку служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області від 12.12.2018 р. № 05-32/1159, [PERSON] проживає окремо від дитини, фактично з 2014 року батько припинив будь-яке спілкування з донькою [PERSON], 2012 року народження, тобто ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків. [PERSON] не працює, матеріально не допомагає утримувати дитину, не цікавиться її здоров'ям, фізичним та духовним розвитком, не з'являється до закладу, який відвідує дитина, не підтримує зв'язку з вихователями, не буре участі у батьківських зборах. Відповідач свідомо, систематично не виконує свої батьківські обов'язки щодо малолітньої [PERSON], [INFO], за власною ініціативою ухиляється від виконання своїх батьківських, без поважних причин залишаючи дитину без батьківської уваги та турботи, при тому, що відсутні перешкоди у його спілкуванні з донькою, та не здійснює жодних дій, спрямованих виконанню батьківських обов'язків. З питання встановлення днів та часу побачень з донькою до служби у справах дітей [PERSON] не звертався. Служба у справах дітей відзначає, що в наявності маються всі підстави, передбачені ст. 164 СК України, тому застосування до [PERSON] такого заходу, як позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] вважають за доцільне (а.с. 32). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 150 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, згідно зі ст.164 Сімейного Кодексу України, є підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз.2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що знайшли своє підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки [PERSON], 2012 року народження, не виявляє щодо неї батьківського піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, стан здоров'я, не бажає її виховувати, забезпечувати матеріально, не спілкується з нею, не цікавиться її бажаннями та потребами і, як наслідок, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не має тісного психологічного зв'язку з донькою, подав заяву до суду, в якій висловив свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно своєї рідної доньки, що також свідчить про його небажання змінити ситуацію, яка склалася, відсутність інтересу, любові до дитини. Вищевикладені обставини справи свідчать про стійке небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини та належне виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON]. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновком служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області та вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], відповідає інтересам дитини. Згідно принципу шостого Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959року малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виходячи з вимог закону та обставин справи, суд вважає, що зазначені вище обставини можна розцінювати як свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved