Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в червні 2018р. в суд з позовом до Івано-Франківського обласного центру з гідрометеорології про стягнення заборгованості із заробітної плати (в частині оплати надурочних робіт) в сумі 3558.28грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у 2014 році працював в понадурочний час 43 години, в 2017р - 49 годин, які не були оплачені відповідачем в порушення вимог ст.ст. 62, 65 КЗпП України. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 01.04.2019р. головуючого суддю - Польську М.В. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених в відзиві на позов від 05.07.2018р. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач з січня 2012 року працює в Івано-Франківському обласному центрі з гідрометеорології, на даний час на посаді техніка-метеоролога б/к Карпатської селестокової станції (а.с.7). Відповідно до наказу керівника Івано-Франківського обласного центру з гідрометеорології від 14.05.2014р. №6, з травня 2014р. по місцю роботи позивача було запроваджено облік робочого часу з річним обліковим періодом (а.с.8-9), а до травня такий ж робочий час був передбачений колективним договором, що сторони підтвердили в поясненнях суду. Як слідує зі ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За вимогами ст.ст.94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Окрім того, питання підсумованого обліку робочого часу про який йдеться в даному спорі врегульовано і ст.61 цього ж кодексу, яка зазначає, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня. Їх можна застосовувати у випадках передбачених ч.3 ст.62 КЗпП України, і вони не можуть перевищувати для кожного працівника 120 годин на рік, а їх облік ведеться власником (ст.65 цього ж кодексу). Колективним договором діючим у відповідача на 2013-2014рр (п.с.58-59) для працюючих позмінно практикується підсумковий облік робочого часу за рік, а понадурочні роботи застосовуються у виняткових випадках згідно законодавства (п.5.1.2, 5.1.4 договору). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у позивача згідно обліку годин за 2014 рік, переробіток становить - 43 години, що затверджено як керівником відповідача так і підтверджено табелем обліку робочого часу [PERSON] з січня по грудень 2014р. (а.с.63, 62). Аналогічно, за 2017 рік у позивача згідно обліку годин, переробіток - 49 години за підрахунком позивача (57год. за підрахунком відповідача), що затверджено як керівником відповідача так і підтверджено табелем обліку робочого часу [PERSON] з січня по грудень 2017р. (а.с.10,15-25,60, 61). Отже, сторони визнають наявність переробітку працівника [PERSON] , тобто понад встановлений робочий час в обліковому періоді, згідно обліку годин за відповідні вищевказані роки. За ст.106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається. Вартість оплати праці за одну годину складала 19.34 грн., що також не було предметом оспорення зі сторони відповідача як в поясненнях, так і в письмовому відзиві на позов. Відповідно позивач просив стягнути невиплачену заробітну плату за надурочні 92 год. в розмірі 3558.28грн. (19.34х92=3558.28). Разом з тим, заперечуючи вимоги позову, відповідач зазначав, що переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумованому обліку, може компенсовуватись додатковими днями відпочинку або зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду, з посиланням на норми ст.73 КЗпП України. Позивач ж, на переконання представника відповідача, отримав в подвійному розмірі всі години надурочних годин, оскільки така оплата проводиться саме за святкові і неробочі дні. Натомість в підтвердження того, що позивач за підсумками облікового робочого часу за 2014 рік та 2017 рік по надурочних 92 години (43год та 49год відповідно) працював виключно у святкові та неробочі дні, відповідач суду не надав, хоча судом роз'яснено таке право подання доказу на спростування доводів позивача. При цьому, досліджуючи табелі обліку робочого часу, суд оцінював те, що відповідач (для перевірки судом його доводів про те, що такі дні є саме святковими чи вихідними) не вказував кількість годин переробітку позивача конкретного дня місяця, вказуючи тільки кількість відпрацьованих годин місяця, і в колонці «переробіток» - загальну кількість годин такого в місяць. Натомість позивач зазначив, що понадурочні години не попадали на святкові чи вихідні дні. Відсутність оплати понадурочних годин позивачу за 2014р. та 2017р. не спростовано відповідачем. Окрім того, на звернення позивача до територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області, отримано відповідь про підтвердження відсутності оплати надурочних годин, невиконання відповідачем припису державного інспектора праці (а.с.45-48). Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що в порушення вказаних вимог чинного законодавства України, розрахунок з позивачем за оплату праці за понадурочні години, відповідачем не проведено. Як слідує з вимог ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. А тому, право позивача є порушеним та підлягає захисту судом. Виходячи із положень ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 61, 62, 65, 106, 233 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved