Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

21.08.2014 року до суду звернулась представник позивача [PERSON] -[PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави в сумі 55800 гривень, відсотків за користування чужими коштами в сумі 3258,90 гривень, моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 590, 59 гривень та 250, 00 гривень. В позові представник позивача посилається на те, що 17.05.2012 року згідно усної домовленості між сторонами про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] було передано 50 000 гривень, а відповідач зобов'язався передати позивачу зазначений житловий будинок. Про отримання коштів в сумі 50 000 гривень за будинок відповідач власноручно написав про це розписку в присутності трьох свідків, в якій вказав, що він зобов'язується даний будинок оформити документально на [PERSON]. В той же день позивач вселився у зазначений житловий будинок і став проживати у ньому. В подальшому відповідач став вимагати у нього ще 10 000 гривень за будинок. [PERSON] відмовив йому в цьому, оскільки це виходило за рамки їх домовленостей і позивач був вимушений звільнити помешкання . Після неодноразових перемовин з [PERSON] про вирішення питання про переоформлення будинку на [PERSON] або повернення грошових коштів, відповідач відповідав відмовою. На підставі цього [PERSON] звернувся до начальника Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Після проведеної перевірки слідчим Софіївським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу злочину. Під час проведення слідчих дій позивачу стало відомо про те, що житловий будинок [ADDRESS] не належить відповідачу [PERSON], а належить покійній матері відповідача [PERSON]. Свідоцтво про спадщину після її смерті на житловий будинок [PERSON] не отримав і не переоформив на себе. Тобто фактично [PERSON] не набув права власності на житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримала повністю, на їх обгрунтування послалась на обставини, які викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляду справи за його відсутності не надав. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили сам факт передачі грошей в рахунок оплати вартості будинку. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судом встановлено, що [PERSON] 17 травня 2012 року без достатніх правових підстав отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 гривень за житловий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цей факт підтверджується дослідженим в судовому засіданні розписки від 17.05.2012 року (а.с.6) 21 січня 2014 року позивач звертався з листом до відповідача, в якому просив повернути сплачені ним кошти в сумі 50 000 грн.. (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 536 цього ж Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, статті 536 та 1214 ЦК України передбачають нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, однак їх розмір вказаними статтями чітко не визначається, вказуючи, що він встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного набуття або збереження майна, за своєю сутністю є недоговірними правовідносинами, то розмір процентів за користування безпідставно придбаними чужими грошовими коштами угодою сторін може встановлюватись лише у вигляді винятку. Однак, у випадку спору він може визначатись з використанням аналогії закону. Отже, може бути використана аналогія закону шляхом звернення до законодавчих актів, які регулюють відносини позики. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідні роз'яснення, викладені у п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». Суд погоджується з розрахунками наданими позивачем щодо суми заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції складає 55 800 гривень та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 3258, 90 гривень (а.с. 7,8). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує: характер страждань які пов'язані з майновими втратами позивача на винаймання житлового будинку, їх обсяг та тривалість; тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 25 000 гривень є надмірним. Суд враховує обставини по справі, те що позивач не має власного житла і йому доводиться винаймати квартиру та сплачувати додаткові кошти за проживання однак доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті ,тощо) не надано. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування в сумі 2000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 590, 00 гривень та 250,00 грн.. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 590,00 грн. та 20 грн. судового збору.

Outcome: approved