Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

16 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 20 вересня 2010 року держаним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., відповідно до якого останній заповів йому квартиру [ADDRESS] . 17 травня 2017 року він звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, 20 листопада 2019 року держаним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у постанові зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] неможливо, оскільки у спадкоємця відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. За своє життя [PERSON] набув право власності на майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, яке видано Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації у м. Києві 31.05.1993р. за № 1959. Однак оригінал вказаного свідоцтва втрачено. Відсутність правовстановлюючих документів на квартиру створює йому перешкоди у володінні та розпорядженні належним йому майном, тому просив визнати за ним право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2020 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05 березня 2021 року. 15 січня 2021 року до суду надійшов відзив Київської міської ради на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що Київська міська рада є належним відповідачем у даній справі виключно з тим, що даний державний орган виступає від імені держави і у разі відсутності спадкоємців або неприйняття спадщини. Тобто Київську міську раду не можна вважати відповідальною за відсутність у позивача належно оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно і відповідно виникнення цього спору, а тому не вбачається підстав для стягнення судових витрат з відповідача. Просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства на підставі наявних у справі доказі та звільнити Київську міську раду від відшкодування судових витрат та слухати справу за відсутності представника Київської міської ради. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2021 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою від 05 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05 березня 2021 року. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду, а також задоволено клопотання позивача та витребувано з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №60655834 від 17 травня 2017 року щодо померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 06 квітня 2021 року на виконання ухвали від 05 лютого 2021 року в частині витребування доказів до суду з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №357/2017 щодо [PERSON] , який помер [INFO] . 24 травня 2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст.11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як встановлено ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Так судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] від 09.12.2016 року За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 20 вересня 2010 року держаним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., зареєстровано в реєстрі за №4-1985, відповідно до якого він заповів позивачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 17 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , на підставі якої держаним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. заведено спадкову справу №60655834, номер у нотаріуса 357/2017, (витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі 47748996 від 17.05.2017 року). 20 листопада 2019 року держаним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у постанові зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] неможливо, оскільки згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а у спадкоємця відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1, ч.10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно із п.п.4.15, 4.18 п.4 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, у визначений законом шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Як вбачається з копії спадкової справи №357/2017, особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщину, відсутні. Оскільки позивачу було відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, його права підлягають поновленню у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України визначено, належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як встановлено судом, за своє життя [PERSON] набув право власності на майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, яке видано Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації у м. Києві 31.05.1993р. за № 1959. Згідно інформаційної довідки КВ-2017 №20971 від 20.06.2017р., виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації у м. Києві 31.05.1993 року. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved