Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вільхівчицької сільської ради, департаменту соціального захисту населення Тернопільської ОДА про визнання права власності на автомобіль марки «Audi A4», 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], який залишився після смерті його матері [PERSON], інваліда 1-ї групи, посилаючись на те, що у відповідності до пунктів 16, 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, у разі сплати ними до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, вартості одержаного автомобіля, з урахуванням ступеня його зношення. Просить залишити спірний автомобіль в його користуванні, визнати за ним право власності на нього та зобов'язати відповідача видати йому довіку про зняття з обліку вказаного автомобіля. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в позовній заяві, просили визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «Audi A4», 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], який залишився після смерті його матері [PERSON], інваліда 1-ї групи та зобов'язати відповідача видати йому довіку про зняття з обліку вказаного автомобіля. Представники відповідача Вільхівчицької сільської ради Гусятинського району надав суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представники відповідача - департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмові заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] у зв'язку з безпідставністю. Розгляд справи просить проводити без участі представника департаменту. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення проти позову вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 грудня 2013 року, [PERSON] померла [INFO]. Оскільки покійна була інвалідом 1 групи, вона мала право на отримання автомобіля. Комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України визнано гуманітарною допомогою, із звільненням від оподаткування та обов'язкових платежів легковий автомобіль марки «Audi A4», 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], об'єм двигуна 1800 см/куб, який був ввезений на митну територію України, як цільова гуманітарна допомога для інваліда [PERSON], яка проживала у с. Вільхівчик Гусятинського району Тернопільської області. Відповідно до довідки №162 від 23.06.2011 року, виданої Вільхівчицькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, [PERSON] постійно проживав із померлою [PERSON] до дня смерті [INFO] у житловому будинку, що знаходиться в с. Вільхівчик, Гусятинського району Тернопільської області. На час отримання померлою [PERSON] спірного транспортного засобу, порядок забезпечення інвалідів автомобілями регулювався постановою Кабінету Міністрів України №999 від 08 вересня 1997 року, із подальшими змінами, п.37 якої передбачав, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається у його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 затверджено новий Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, пунктом 41 якого спочатку було передбачено, що після смерті інваліда, автомобіль отриманий як гуманітарна допомога, повертається Головному управлінню соціального захисту населення. В подальшому, 17 квітня 2008 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №387 «Про внесення змін до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», яка набрала чинності з моменту опублікування в газеті "Урядовий курєр" №79 від 26 квітня 2008 року. Відповідно до п.2 вказаної Постанови… поширено дію пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями (затвердженого Постановою КМУ №999 від 19 липня 2006 року) на членів сімей інвалідів, які були забезпечені автомобілями і померли до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 року № 661 «Про внесення змін до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями». Пунктом 41 вказаного вище Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, із подальшими змінами, передбачено, що: «Після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку…» Згідно змін, внесених у п.41 Порядку…постановою Кабінету Міністрів України №387 від 17 квітня 2008 року, передбачено виключення із даного правила, а саме «крім випадків,зазначених в абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього Порядку». Абзац це частина тексту, яка набирається з нового рядка, виділяється відступом та складається із одного чи кількох речень, пов'язаних між собою за змістом. Виходячи із наведеного, з абзаців першого-п'ятого пункту 16 Порядку…, до яких відсилає п.41, як до випадків виключень, вбачається, що : «Після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом». Далі у вказаному пункті 16 (абз.6 та 7) зазначено, що: «Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті». Таким чином, виходячи із змісту вказаних норм, автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, строк експлуатації якого менше, ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, у разі сплати ними до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, вартості одержаного автомобіля, з урахуванням ступеня його зношення. Згідно ст.1 Протоколу №1 від 20 березня 1952 року до Європейської Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована згідно Закону України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити, визнавши за ним право власності на легковий автомобіль марки «Audi A4», 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], об'єм двигуна 1800 см/куб, який залишився після смерті його матері [PERSON], інваліда 1-ї групи, та залишити вказаний автомобіль в його користуванні.

Outcome: approved