Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

23.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, а саме: будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що він перебував в шлюбі з [PERSON] з 17.06.1989 року по 20.06.2014 року. Задовго до шлюбу він розпочав за власні кошти будівництво будинку [ADDRESS]. Вказує, що в 1987 році на його ім?я було виготовлено будівельний паспорт з якого випливає, що 31.03.1987 року він уклав договір з виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 700 кв.м для будівництва житлового будинку на праві особистої власності по [ADDRESS]. Рішенням Жовтневої селищної ради №72 від 22 жовтня 1987 року позивачу було виділено під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності площею 700 кв. м. за вище вказаною адресою. 23.11.1987 року було складено акт про виніс в натурі меж земельної ділянки під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою площею 700 кв.м. В цьому ж році позивачем було укладено договори на виконання будівельних робіт та оплачено їх, закуплено будівельні матеріали. Фактично на початку травня 1989 року будинок повністю був збудований включно з внутрішніми роботами. Після цього позивач одружився з відповідачем. Зазначив, що їх весілля вони святкували вже в новозбудованому ним будинку. Однак на даний час виявилося, що право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано за час перебування в шлюбі, тому позивач, як єдиний власник, не може вільно розпорядитись на свій розсуд спірним будинком. Крім того, вказує, що його колишня дружина ніколи не вважала даний будинок спільним майном і після розірвання шлюбу добровільно виїхала з нього, не заявляючи вимоги щодо його поділу. Просить визнати його особистою приватною власністю нерухоме майно - будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю позивача підтримали з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через засоби масової інформації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Об'єктивність наведених в позові обставин підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON] показавши, що в 1986 році [PERSON] отримав земельну ділянку під забудову житлового будинку за адресою [ADDRESS]. В 1987 році він отримав позику на будівництво, працюючи на шахті №7 міста Нововолинська, де із його зарплати стягували відповідну суму на погашення позики. Будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] позивач розпочав в 1987 році та до моменту одруження житловий будинок був повністю збудований і готовий до проживання в ньому. Зазначили, що [PERSON] не приймала участі у будівництві вказаного будинку. Після розірвання шлюбу, відповідач забрала своє особисте майно та добровільно виїхала з будинку, претензій щодо його поділу не висувала. Заслухавши пояснення позивача, його представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Жовтневої селищної Ради народних депутатів м. Нововолинська Волинської області від 22.10.1987 року № 72 [PERSON] виділено в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності площею 700 кв.м в [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 02.12.1987 року (а.с.11-16) було надано [PERSON] земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва житлового будинку [ADDRESS] та затверджено проект забудови житлового будинку. 23.11.1987 року було складено акт про виніс в натурі меж земельної ділянки під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою площею 700 кв.м.(а.с.16). На будівництво вказаного житлового будинку, в тому числі на придбання будівельних матеріалів, протягом 1987-1988 років позивачем було затрачено особисті кошти, що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.17,18), замовленнями-договорами (а.с.20-21), розрахунковою відомістю (а.с.22,23), копіями квитанцій (а.с.24-28). З 17 червня 1989 року по 20 червня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 червня 2014 року, що набрало законної сили, шлюб розірвано (а.с. 10). Право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 28.03.2011 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до вимог ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Вказана позиція також знайшла своє відображення і в п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" яким передбачено, що не належить до спільної сумісної власності подружжя майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. На переконання суду, позивач надав докази у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на спростування презумпції спільності майна та довів існування обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], до укладення шлюбу з відповідачем [PERSON], за особисті кошти побудував житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в травні 2014 року виїхала з постійного місця проживання і не проживає за адресою своєї реєстрації, що підтверджується актом комісії Жовтневої селищної ради від 08.12.2014 року (а.с.8). Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 57 СК України, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю позивача [PERSON]

Outcome: approved