Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

15 грудня 2017 року позивач [PERSON], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], звернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визначити за нею та відповідачем ідеальні частки у майні подружя, а саме автомобілі «ВАЗ-21093», 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], залишивши його у їхній спільній частковій власності. Позов обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 24.02.2001. Під час шлюбу вони придбали легковий автомобіль «ВАЗ-21093», 1989 року випуску, державний номер [NUMBER]. Однак відповідач володіє автомобілем одноособово та може розпорядитися майном на власний розсуд, що може призвести до порушення її прав. З огляду на вказані обставини позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував з підстав недоведення позивачем, що автомобіль був куплений подружжям за спільні кошти та в інтересах сім'ї, тобто не є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача,третьої особи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони з 24.02.2001 перебувають у шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.02.2001 (а.с.7) Під час шлюбу відповідачем було придбано легковий автомобіль «ВАЗ-21093», 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], що підтверджується копією довіреності від 29.12.2012 та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.33-34). Третя особа по справі, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету, [PERSON] зазначає, що поділ спірного автомобіля стосується безпосередньо його прав, оскільки саме на нього необхідно звернути стягнення за зобов'язаннями відповідача перед ним, оскільки за рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 травня 2017 року з [PERSON] на його користь стягнуто кошти в розмірі 49324,30 грн. у відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП, моральної шкоди у розмірі 3000 грн. та судових витрат. На стадії примусового виконання цього судового рішення спірний автомобіль є єдиним майном, на яке може бути звернуто стягнення та за рахунок якого можуть бути задоволені його права на відшкодування шкоди. Під час судового розгляду вказаної цивільної справи ухвалою Недригайлівського районного суду від 05.01.2017 було задоволено його клопотання про забезпечення позову, зокрема накладено арешт на автомобіль ВАЗ-21093 1989 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON]. На даний час арешт майна не скасовано. Борги [PERSON] не погашено. Тобто, за рахунок спірного автомобіля має бути виконано судове рішення шляхом примусового відчуження майна. На обґрунтування своїх позицій [PERSON] надано копію ухвали від 05.01.2017 про забезпечення позову, копії постанов державного виконавця від 08.09.2017 про відкриття виконавчих проваджень №54672666, №54672859, №54673030 за виконавчими листами №582/6/17, виданих 14.08.2017 Недригайлівським районним судом Сумської області, про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 49324,30 грн., моральної шкоди у розмірі 3000 грн. та судових витрат у розмірі 640 грн. (а.с.19-21, 24). Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, суд, вирішуючи спір виходить з того, що оскільки спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, виключає можливість його реального поділу між сторонами відповідно до їх часток, а грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, то зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін з визнанням за обома сторонами права на 1/2 частки зазначеного майна, без реального поділу. Також суд зазначає, що рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 травня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, були врегульовані деліктні правовідносини, які виникли між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] Вирішуючи спір щодо поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], права та обов`язки третьої особи [PERSON], не зачіпаються та не вирішуються. Правовідносини, які склалися між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], не можуть перешкоджати позивачу реалізувати своє право на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя. Вимога про стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідача на її користь, позивачем не заявлялась. На підставі викладеного,

Outcome: approved