Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Паланської сільської ради Уманського району про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що 03.09.2018 року складено відповідний актовий запис № 90, виконавчим комітетом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,3797 га, що розташована [ADDRESS] та житловий будинок розташований на даній земельній ділянці по [ADDRESS] . Позивач є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. У жовтні 2021 року позивач звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] йому було відмовлено, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька позивач не міг оскільки знав про наявність заповіту на ім`я брата по батькові, але оскільки вони ніколи з ним не спілкувалися, та проживали в різних містах йому не було відомо про його смерть. Нещодавно позивачу стало відомо, що його брат помер, ще у 2008 році і він відразу звернувся до державного нотаріуса, з метою спадкування майн, котре залишилося після смерті батька. Тому позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в підготовче засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву, в якій просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутність. У підготовче засідання представник відповідача Паланської сільської ради не з`явився, попередньо на адресу суду подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти задоволення позову. Згідно з положеннями п.4 ст. ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.09.2018. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 0,3797 га, що розташована [ADDRESS] та житловий будинок розташований на даній земельній ділянці по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] народився [INFO] , батьками записані: батько- « [PERSON] »; мати- « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14464504 від 07.05.2007 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1817 від 04.05.2007 належала на праві приватної власності будинок по [ADDRESS] . [PERSON] 29.09.2011 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 880413, відповідно до якому йому на праві власності належала земельна ділянка площею 0,3797 га з кадастровим номером 7124384300:01:002:0552, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Діброва Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії , відмовлену [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на будинок і земельну ділянку. Також у заповіті вказано, що [PERSON] склав заповіт на [PERSON] . Однак, відповідно до свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на будинок підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, то суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved