Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

23.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та згідно редакції від 01.12.2015 року просив ухвалити рішення, яким: pняти арешт з предмету іпотеки, а саме: п'ятикімнатної квартири №1 (один) житловою площею 131,8 кв.м., загальною площею 200,9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності, накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№177717 Першого відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції від 13.09.2007 року; зняти арешт з предмету іпотеки, а саме: п'ятикімнатної квартири №1 (один), житловою площею 131,8 кв.м., загальною площею 200,9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності, накладений ВП № 29582564 Першого [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26.12.2011 року; зняти арешт з предмету іпотеки, а саме: п'ятикімнатної квартири №1 (один), житловою площею 131.8 кв.м., загальною площею 200.9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності, накладений виконавчим листом 2-1692/08 Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2008 року; зняти арешт з предмету іпотеки, а саме: п'ятикімнатної квартири №1 (один), житловою площею 131,8 кв.м., загальною площею 200,9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності, накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В~ 13/840, А А №632205 від 11.05.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно в/л №2-2172/10 від 09.03.2010 року; зняти арешт з предмету іпотеки, а саме: п'ятикімнатної квартири №1 (один), житловою площею 131,8 кв.м., загальною площею 200,9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності, накладений Постановою про арешт майна та заборону його відчуження ВІ1 № 45178901 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 23.10.2014 року; зняти арешт з предмету іпотеки, а саме: п'ятикімнатної квартири №1 (один), житловою площею 131,8 кв.м., загальною площею 200,9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності, накладений Постановою В-14 ВП №2570802 Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 28.07.2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що державними виконавцями було накладено арешт на належну [PERSON] квартиру №1, що знаходиться в місті Одеса, по вул.. Тополина в будинку під № 22, однак вказана квартира є предметом іпотеки, де Іпотекодержателем виступає ПАТ «[PERSON] Аваль». У звязку з чим позивач вважає, що ПАТ «[PERSON] Аваль» має пріоритетне право щодо вищезазначеного предмету іпотеки, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача ПАТ «[PERSON] Аваль» не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 10.12.2015 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявились, про час дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Одеській області у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, просив задовольнити, пояснив, що на теперішній час його довіритель з Банком досягла згоди про погашення заборгованості, однак, накладені арешти у виконавчих провадженнях, які вже закінчені, перешкоджають добровільній реалізації заставного майна. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про звільнення заставного майна з-під арешту В судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/0059/74/64531 від 01 вересня 2006 року, відповідно до якого Клієнту було надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом в сумі 290 000 (двісті дев'яносто тисяч) доларів США. зі сплатою 11,5% річних. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] 08 вересня 2006 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений риватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 2039. Згідно п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: п'ятикімнатна квартира №1 (один), житловою площею 131,8 кв.м., загальною площею 200,9 кв.м., яка знаходиться в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] (Іпотекодавцю) на праві приватної власності. Цього ж дня накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено відповідний запис до Державного Реєстру іпотек. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 01.09.2006 року за реєстровим № 1981, зареєстрованому в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 05 вересня 2006 року за № 3319, кн..№ 617пр-99. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Згідно ч.1 ст. 3 ЗУ «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди , перевезення вантажу тощо. Частина 1 ст. 575 ЦК України встановлює, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 7 ЗУ «Про Іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Вирішивши добровільно реалізувати предмет іпотеки, з'ясувалось, що на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№177717 Першого відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції від 13.09.2007 року для виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси №2-3397/07 від 06.09.2007 р., було накладено арешт, окрім іншого, на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Також на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 29582564 Першого [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26.12.2011 року, накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Звернувшись із запитом про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 29582564 від 26.12.2011 року до Першого [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Позивачем отримана відповідь за № в-32/2015/484п від 12.10.2015, в якій зазначалося, що ознайомитись з матеріалами даного виконавчого провадження, в межах якого винесено постанову про арешт нерухомого майна ВП № 29582564 від 26.12.2011 року, не можливо у зв'язку зі знищенням матеріалів за закінченням терміну зберігання. Також на підставі виконавчого листа 2-1692/08 Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2008 року накладено арешт на нерухоме майно, в т.ч. на квартиру №1 в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Проте як вбачається з листа № 8299 від 08.12.2015 року, Суворовський відділ ДВС ОМУЮ повідомляє, що ви вищевказаний виконавчий лист знищений після закінчення строку зберігання. Більш того, на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-13/840, АА №632205 від 11.05.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно в/л №2- 2172/10 від 09.03.2010 року накладено арешт на нерухоме майно, в т.ч. на квартиру №1 в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Крім того, позивачу стало відомо, що на підставі Постанови про арешт майна та заборону його відчуження ВП № 45178901 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 23.10.2014 року накладено арешт на нерухоме майно, в т.ч. на квартиру №1 в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. А також на підставі Постанови В-14 ВП №2570802 Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 28.07.2011 року накладено арешт на нерухоме майно, в т.ч. на квартиру №1 в будинку №22 (двадцять два) по вул. Тополина (вул. Тополева) у місті Одесі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Як вбачається з листа № 8299 від 08.12.2015 року, Суворовський відділ ДВС ОМУЮ повідомляє, що надати копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-13/ 840, АА № 632205, копії виконавчого листа № 2-2172\\10 від 09.03.2010 року та копії постанови В-14 ВП № 2570802 від 28.07.2011 року не виявляється можливим, через їх знищення після закінчення строк зберігання. Таким чином, суд вважає, що на теперішній час відсутні відкриті будь-які виконавчі провадження, щодо боржника [PERSON], а від так вжитті вищевказані заборони втратили свою актуальність. Більш того, накладення арешту на квартиру [ADDRESS] порушує право позивача на звернення стягнення для задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави в порядку, передбаченому Законом України «Про заставу» та умовами іпотечного договору. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з - під арешту. Відповідно до ст. 572 ЦК України та ч 2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави, а у відповідності до ч. 1 ст. 21 цього Закону реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. Таким чином, за наявності іпотечного договору, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ПАТ «[PERSON] Аваль» має право, у разі не виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно або вирішити питання у позасудовому порядку. З огляду на зазначені обставини, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про необхідність звільнення заставленого майна з - під арешту, оскільки в іншому випадку будуть порушені права заставодержателя. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved