Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

15.01.2019 року до Хотинського районного суду Чернівецької області з Тульчинського районного суду Вінницької області була передана на розгляд цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 серпня 2011 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] у виконавчому комітеті Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. Від спільного проживання в шлюбі в них [INFO] народився син - [PERSON] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося через несумісність характерів та непорозуміння, внаслідок чого 30 червня 2017 року рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області шлюб між ними розірвано. Проте, зазначає, що фактично відповідач ще до розірвання шлюбу забрала їхнього сина [PERSON] та переїхала проживати в м. Тульчин, Вінницької області, де і проживає по даний час. Із часу переїзду в м. Тульчин відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні з сином [PERSON] , які полягають в тому, що вона не дає можливості спілкуватися із сином по телефону, при його приїзді до місця проживання сина не дає змоги з ним бачитися, проводити спільно час, постійно створюючи йому в цьому якійсь перешкоди. Крім того, [PERSON] не надає згоди, щоб він забирав сина до себе додому на вихідні. Також зазначає, що він звертався в липні 2018 року до органу опіки та піклування Тульчинської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте на протязі останніх чотирьох місяців він не отримав жодного рішення, яким було б визначено його спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] та на неодноразові телефонні дзвінки щодо отримання рішення, працівниками Тульчинської міської ради йому було повідомлено, що відповідачка [PERSON] на засідання комісії не з`являється і його заява з цього приводу не розглядалася. Вважає, що оскільки його права, як батька порушені і орган опіки та піклування не сприяє на протязі чотирьох місяців у їх відновленні, в добровільному порядку домовитися із відповідачкою вони не можуть, тому просить визначити йому спосіб та порядок участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] у другу та четверту неділю кожного місяця з 10:00 години до 18:00 години, в день народження сина [PERSON] - [INFO] , у дні релігійних свят: Різдво Христове, Великдень, Трійця з 10:00 години до 18:00 години, також просить визначити за ним право забирати сина - [PERSON] , [INFO] до місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] на період з 01.06 по 31.08. - один раз на рік, але не менше, як на 20 днів. Також просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати в справі. В судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. 27.08.2019 року позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій уточнив частину позовних вимог, та просив визначити йому спосіб та порядок участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] у другу та четверту неділю кожного місяця з 10:00 години до 18:00 години, в решті позовні вимоги просив залишити без змін та підтримав їх. Також просив розгляд справи 27.08.2019 року проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник в судові засіданні не з`явилися, але були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється бабусею [PERSON] , з дитиною не бачиться, мати [PERSON] не дозволяє бачитися з онуком та спілкуватися з ним. Також пояснила, що вони разом із батьком [PERSON] приїжджали з подарунками, батька впустили на 1 годину до сина, а дідуся вигнали, не впустили до онука, це все продовжується вже на протязі 3 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є братом батька [PERSON] , він особисто сам 4 рази їздив до [PERSON] , але його мати постійно говорила, що або дитини вдома немає, або дозволяла спілкуватися лише через ворота. Вони із [PERSON] спілкуються лише по телефону, і то на протязі не тривалого часу, що продовжується більше 1-2 років. Вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області було зареєєстровано шлюб. [INFO] 2013 року у сторін від шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 лютого 2013 року, який на даний час проживає біля позивача в м. Тульчин Вінницької області. Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] ще до розірвання шлюбу забрала їхнього сина [PERSON] та переїхала проживати до м. Тульчин, Вінницької області, і з того часу там і проживають з сином. Також позивач зазначає, що з часу переїзду відповідачки до м. Тульчин, остання чинить йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні з сином [PERSON] , які полягають в тому, що відповідачка не дає можливості спілкуватися із сином по телефону, при приїзді позивача до місця проживання сина не дає змоги з ним бачитися, проводити спільно час, постійно створюючи йому в цьому певні перешкоди, також відповідач не надає згоди і на те, щоб позивач забирав сина до себе додому на вихідні. Як встановлено з матеріалів справи, з цього приводу позивач в липні 2018 року звертався до органу опіки та піклування Тульчинської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте вказана заява Тульчинською міською радою не розглядалася, так як відповідач [PERSON] на засідання комісії не з`являється, що підтверджується викладеним у відповіді, яка надана на запит суду, яка надійшла 29.03.2019 року із Тульчинської міської ради на виконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 26.02.2019 року, та з якої вбачається, що 02.08.2018 року заява гр. [PERSON] була винесена на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тульчинської міської ради та згідно протоколу № 3 від 03.08.2018 року засідання комісії, остаточний розгляд питання викладеного в заяві [PERSON] відкладено на наступне засідання у зв`язку з неявкою на засідання матері дитини. Факт того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні з сином [PERSON] , а саме не дає можливості спілкуватися із сином по телефону, при приїзді позивача до місця проживання сина не дає змоги з ним бачитися, проводити спільно час, постійно створюючи йому в цьому перешкоди, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями самого ж позивача, його представника та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] має постійне місце проживання, самостійний дохід, є здоровою людиною, за місцем проживання характеризується позитивно, алкогольні напої не вживає, бажає приймати участь у вихованні дитини та постійно із ним спілкуватися. Також, як встановлено судом, за місцем реєстрації та місцем проживання позивач характеризується позитивно, що підтверджується відповідною довідкою-характеристикою Бочковецької сільської ради № 194-02-10 від 23.10.2018 року, з якої вбачається, що гр. [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , характеризується з позитивної сторони, користується повагою та авторитетом серед жителів села, приймає активну участь в громадському житті села. Згідно листа Хотинської ЦРЛ за № 958 від 30.07.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] на обліку в лікаря-нарколога та лікаря - психіатра Хотинської ЦРЛ не перебуває. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов № 1534-02.20 від 23.10.2018 року [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входять: батько - [PERSON] , 1950 року народження - пенсіонер, мати - [PERSON] , 1957 року народження - пенсіонерка, колишня дружина - [PERSON] , 1991 року народження, зареєстрована але не проживає, та син - [PERSON] , 2013 року народження, зареєстрований, але не проживає. Житлові умови 104 кв.м., житловий будинок належить [PERSON] . Також у висновку цього акта зазначено, що сім`я [PERSON] відноситься до забезпечених. Є всі умови для проживання дитини, є ванна кімната. Також судом встановлено, що позивач має в користуванні власний автомобіль, яким зможе забирати сина до себе та відвозити його назад додому. Отже, вирішуючи вимоги кожної із сторін у справі суд враховує наступні вимоги закону. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Таким чином, враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). У своїх позовних вимогах [PERSON] зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні з дитиною, перешкоджає зустрічам з сином, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом, при цьому відповідач не спростувала посилання позивача на обставини викладені в позовній заяві, та жодними доказами це не підтвердила. А тому, як було встановлено судом, між сторонами по справі дійсно склалися складні стосунки, що призвело до того, що сторони між собою не спілкуються, відповідач не надає можливості батьку спілкуватися з дитиною, та постійно чинить в цьому перешкоди. Отже, той факт, що відповідачкою позивачу чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дитиною знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та був підтверджений належними письмовими доказами, а також поясненнями позивача та його представника наданими в судовому засіданні. Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Однак, як встановлено судом, згідно відповіді Тульчинської міської ради заява [PERSON] була винесена на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тульчинської міської ради та згідно протоколу № 3 від 03.08.2018 року засідання комісії, остаточний розгляд питання викладеного в заяві [PERSON] відкладено на наступне засідання у зв`язку з неявкою на засідання матері дитини. Таким чином, виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, а також враховуючи те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає за необхідне визначити порядок участі позивача у вихованні дитини. Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідачки не чинити останньому перешкоди у спілкуванні з дітьми, зважаючи на те, що такий факт, дійсно, має місце, що було достеменно встановлено під час розгляду справи та не спростовано жодним належним доказом наданим відповідачем чи її представником. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити. Визначити та надати дозвіл [PERSON] ( [INFO] , жителю [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення графіку зустрічей наступним чином: у другу суботу та другу неділю кожного місяця з 10:00 години до 18:00 години, в день народження сина [PERSON] - [INFO] , у дні релігійних свят: Різдво Христове, Великдень, Трійця з 10:00 години до 18:00 години; визначити за [PERSON] ( [INFO] , жителем [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) право забирати сина - [PERSON] , [INFO] до місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] на період з 01.06 по 31.08. - один раз на рік, але не менше, як на 20 днів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved