Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

16 жовтня 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до Київського районного суду м.Полтави з позовом про встановлення факту проживання, реєстрації та користування жилим приміщенням на законних підставах за адресою: [ADDRESS]. Посилались на те, що з 30.11.1999 року по теперішній час вони, проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. З 30.11.1999 року по 2008 рік за вказаною адресою з ними проживав її колишній чоловік [PERSON], який згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 17.12.2014 року був визнаний втратившим право користування вказаним житлом, знятий з реєстрації. КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради зобов'язано укласти з нею договір найму квартири [ADDRESS] а в м. Полтаві. Раніше житловий будинок [ADDRESS] мав статус гуртожитку.Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 210 від 28.07.1999 року Орендному підприємству «Житлово-комунальний комбінат» дозволено запроектувати та переобладнати гуртожиток [ADDRESS] в житловий будинок. Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 49 від 11.02.2004 року змінено статус гуртожитку [ADDRESS] на житловий будинок, з відкриттям особових рахунків. Вказаний житловий будинок прийнято до комунальної власності міста, зараховано на баланс тодішнього ГЖЕД-15 (зараз КП «ЖЕО №2»).За час проживання у вказаній квартирі вони сплачують послуги з квартирної плати та утримання прибудинкової території.На даний час вони мають намір використати своє право на приватизацію житла. Однак, звернувшись до відділу приватизації Полтавської міської ради, їй в усному порядку роз'яснено, що необхідно для оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] а в м. Полтаві надати копію ордеру на квартиру, на той час кімнату в гуртожитку.Вказані документи надати вони не мають змоги, оскільки вони в них відсутні.При зверненні до КП «ЖЕО №2», як організації, на балансі якої перебуває будинок, вони отримала відповідь, що в архіві підприємства ордер відсутній, що підтверджується довідкою № 5942 від 06.12.2017 року. Просили, встановити факт проживання, реєстрації та користування [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] з 30.11.1999 року по теперішній час на законних підставах. 17.10.2018 року ухвалою Київського районного суду м.Полтави відкрите провадження по справі. В судове засідання позивачі, [PERSON], [PERSON] не з'явились, надали до суду заяви про можливість розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача, Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у їх відсутність суду не надав. Представник третьої особи, КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, при розглядів справи покладається на розсуд суду. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до висновків про задоволення позову. Встановлено, що з 30.11.1999 року по теперішній час позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. З 30.11.1999 року по 2008 рік за вказаною адресою проживав [PERSON], який згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 17.12.2014 року був визнаний втратившим право користування вказаним житлом, знятий з реєстрації ( а.с.13-14). Раніше житловий будинок [ADDRESS] мав статус гуртожитку. Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 210 від 28.07.1999 року Орендному підприємству «Житлово-комунальний комбінат» дозволено запроектувати та переобладнати гуртожиток [ADDRESS] в житловий будинок. Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 49 від 11.02.2004 року змінено статус гуртожитку [ADDRESS] на житловий будинок, з відкриттям особових рахунків ( а.с.10-11). Вказаний житловий будинок прийнято до комунальної власності міста, зараховано на баланс тодішнього ГЖЕД-15 (зараз КП «ЖЕО №2»). За час проживання у вказаній квартирі позивачі сплачують послуги з квартирної плати та утримання прибудинкової території. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно п.п. 69. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року, з наступними змінами та доповненнями, ордер на жиле приміщення дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин повинен його здати в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ суворої звітності. Статтею 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивачі саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по провулку Шевченка, 11-а в м. Полтаві. Таким чином, позивачами дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачі просили не стягувати на їхню користь витрати, які вони понесли за сплату судового збору, а тому суд не вирішує питання про розподіл витрат по справі.

Outcome: approved