Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області. Померла залишила заповіт, посвідчений13 березня 2003 року, згідно якого належне їй право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Подільський край» с. Котюжани, заповіла [PERSON] . Однак, ще 20 листопада 2002 року [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) було видано Державний акт серії IV-ВН № 030816 на виділену на місцевості (в натурі) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6229 га, що знаходиться на території Котюжанівської сільської ради. Приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області Долею Т.І. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом), оскільки зазначене в заповіті належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Подільський край» с. Котюжани, не співпадає з поданим для оформлення спадкових прав правовстановлюючим документом - державним актом на право власності на земельну ділянку IV-ВН № 030816, виданим 20 листопада 2002 року. Адвокат Солоненко Б.М. (який діє в інтересах [PERSON] ) (а.с. 32-38) 25 вересня 2020 року звернувся до суду з вимогою розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] , щодо розпорядження земельним паєм. Адвокат Солоненко Б.М. до суду не з`явився, просив справу розглядати без його участі та участі [PERSON] (а.с. 43). Відповідач по справі - сільський голова Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за його відсутності (а.с. 42). З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд установив наступне: Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] 13 березня 2003 року склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області Безпрозваною В.П. і зареєстровано в реєстрі за № 14 (а.с. 22). Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України), а також має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, і які можуть йому належати у майбутньому (ч. 1 ст. 1236 ЦК України), скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Із тексту заповіту слідує, що [PERSON] заповіла належне їй право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП «Подільський край» с. Котюжани [PERSON] , а житловий будинок з господарськими будівлями в с. Котюжани - [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 19). Відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Встановлено, що [INFO] в с. Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 16). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59586611 від 26 лютого 2020 року (а.с. 31) вбачається, що заповіт [PERSON] не змінено, не скасовано і не визнано недійсним. Довідкою Котюжанівської сільської ради № 95 від 20 лютого 2020 року (а.с. 17) та розпорядженням Мурованокуриловеьцкої РДА № 255 від 15 жовтня 2002 року та додатком до нього стверджується, що [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) 20 листопада 2002 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ВН № 030816. Таким чином, право спадкодавця на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Подільський край» с. Котюжани, за життя було нею реалізоване і вона отримала земельну ділянку у приватну власність. Отже, на момент відкриття спадщини спадкодавцю вже належала земельна ділянка на території Котюжанівської сільської ради площею 2,6229 га, а не право на земельну частку. Приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долею Тетяною Іванівною позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що надані для оформлення спадщини правовстановлюючі документи не відповідають предмету заповіту (а.с. 23). Необхідність тлумачення заповіту у судовому порядку виникає тоді, коли склад майна, визначеного спадкоємцям на час складання заповіту, на час відкриття спадщини істотно змінився, зокрема, якщо зазнало трансформації право на заповідане майно. Тлумачення заповіту може бути здійснене судом після відкриття спадщини у разі спору між спадкоємцями відповідно до статті 213 цього Кодексу (частини 1 і 2 ст. 1256 ЦК України). Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами), або на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема пунктів 5 і 6, право громадян на земельну частку (пай) посвідчувалося сертифікатом єдиного в Україні зразка, а їх реєстрація провадилася відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, за його заявою мало здійснюватися відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і мав видаватися державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертався до районної державної адміністрації. З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст заповіту, намір спадкодавця, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому мають бути задоволені. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, 1235, 1236, 1256 ЦК України,

Outcome: approved