Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

29.04.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області 30.04.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 29.07.2021 року. 29.07.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 14.09.2021 року в зв`язку з залученням до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «УкрСиббанк» 14.09.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 14.09.2021 року. 14.09.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 21.10.2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 21.10.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: у 2009 році вона придбала будинок за адресою: [ADDRESS] у гр.. [PERSON] по розписці, але офіційно договір купівлі-продажу ними не був оформлений і право власності на даний будинок в неї на даний час відсутнє. [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті ніхто не претендував на зазначений будинок. Їй відомо, що у [PERSON] , була донька [PERSON] , але вона померла [INFO] . З 2009 року по теперішній час вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, проте право власності на нього в неї відсутнє, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що вона багато зробила по благоустрою цього будинку, вставила пластикові вікна, добудувала та оснастила санвузол. Поставила новий паркан. Власником будинку їй були передані правовстановлюючі документи на будинок. Протягом всього цього періоду на будинок ніхто не претендував. Вона спілкувалась з дружиною бувшого власника [PERSON] , та говорила їй про необхідність оформлення документально договору купівлі-продажу, але остання зазначала, що даний будинок їй не потрібний. [PERSON] , передала їй копію свідоцтва про смерть [PERSON] , і більше до неї не приїжджала. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно поданої заяви будь-яких заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснивши, що необхідно заслухати спадкоємця, оскільки померлий [PERSON] ,. має заборгованість перед банком в сумі 2\~466 грн. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: представник АТ «УкрсибБанк» і [PERSON] , в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що з 2009 року по теперішній час позивач користується житловим будинком [ADDRESS] За доводами позивача вона придбала будинок за адресою: [ADDRESS] у гр. [PERSON] по розписці, але офіційно договір купівлі-продажу ними не був оформлений і право власності на даний будинок в неї на даний час відсутнє. [INFO] [PERSON] ,. помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , ніхто не претендував на зазначений будинок. Позивачеві відомо, що у [PERSON] , була донька [PERSON] , але вона померла [INFO] . З 2009 року по теперішній час позивач добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, проте право власності на нього в позивачки відсутнє Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Факт відкритого безперевоного та добросовісного користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків [PERSON] , та [PERSON] . Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що він живе по сусідству з позивачем. Раніше гр.. [PERSON] ,. я кий продав зазначений будинко позивачці. Позивачка підтримує його в належному стані, садить город, проводить поточний ремонт, добудувала коридор, ванну кімнату, замінила вікна на пластикові, поставила новий паркан. Будь-які інші особи не пред`являли претензій до позивача та не оспорювали його право на даний будинок. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала свідок [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивач купила даний будинок, сплативши грошові кошти попереднім власникам даного будинку, тобто набула даний будинок у своє користування правомірно, але правочин не оформила у встановленому законом порядку. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З досліджених в судому засіданні спадкових справ відкритих після смерті [PERSON] ,. та [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини зверталась гр. [PERSON] ,. але свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Також в матеріалах спадкових справ є претензії кредиторів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і АТ «УкрСиббанк». Третя особа [PERSON] , неодноразово викликалась в судове засідання, але так і не з`явилась. Свої вимоги щодо спірного домоволодіння не заявила. Натомість передала позивачці копію свідоцтва про смерть попереднього власника, не забрала правовстановлюючі документи на будинок, що свідчить про те, що [PERSON] ,. на зазначений будинок не претендує і визнає позивачку власницею зазначеного вище домоволодіння. Враховуючи, що позивач [PERSON] , більше 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] . Добросовісно заволоділа наявним майном: оплатно придбавши його у попередніх власників. Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює поточний ремонт будинку. провела поліпшення зазначеного будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам, так і сусідам та іншим особам, а також спадкоємцю [PERSON] . І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивач не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Outcome: approved