Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

31.07.2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, який згодом уточнила, до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між сторонами та стягувати з відповідача щомісячно половину від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі вони з відповідачем перебувають з 06.09.2008 року, від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON]. Стверджує, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося. Протягом тривалого часу, а саме приблизно з 2010 року сторони не проживають однією сім'єю, не підтримують подружні стосунки, у них немає спільних інтересів. Наголошує, що відповідач самоусунувся від покладених на нього батьківських обов'язків, жодної участі в утриманні та вихованні їхньої малолітньої дитини не приймає. Зазначає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як між сторонами втрачено почуття поваги та любові, їх шлюб набув формального характеру, а примирення є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Після того, як сторони почали проживати окремо, малолітній син залишився проживати з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Позивач вказує про те, що відповідач працює на різних роботах неофіційно та отримує дохід, тому у останнього є неофіційний прибуток і він в змозі утримувати сина, однак ухиляється від виконання свого обов'язку. Відтак, просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина. Позивач в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», в частині стягнення аліментів, з врахуванням уточнених позовних вимог, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій вказав що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, в частині стягнення з нього аліментів, з врахуванням уточнення позовних вимог, визнає повністю, а саме згідний сплачувати аліменти у розмірі половини від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.09.2008 року, зареєстрованому у Вовківській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.09.2008 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2009 року, виданим Криницькою сільською радою Миколаївського району Львівської області. Згідно довідки № 243 від 17.07.2015 року, виданої виконкомом Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області малолітня особа [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] в с. Загір'я, Пустомитівського району, Львівської області, без реєстрації та знаходиться на її утриманні. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб залишити за нею право надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у зв'язку з реєстрацією - «[PERSON]», є законним та обґрунтованим. У відповідності із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у відповідності до вимог ст.184 СК України. Оскільки відповідач добровільно своїх обов'язків по утриманню сина не виконує, а позивач, здійснюючи догляд за дитиною, не має змоги забезпечити їй належні умови, суд вважає вимоги про стягнення аліментів в користь позивача на утримання сина обґрунтованими. Беручи до уваги всі обставини справи, та враховуючи те, що згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 вересня 2015 року встановлено у розмірі 1455,00 грн., а участь у матеріальному утриманні дітей повинні приймати двоє батьків, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 727,50 грн. щомісячно, починаючи з 31.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.13 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, за позовну вимогу про стягнення аліментів, у відповідності до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача, у відповідності до ч.1,2 ст. 88 ЦПК України, в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору, а також з відповідача в доход держави слід стягнути 243,60 грн. за позовну вимогу, від сплати якої позивача звільнено.

Outcome: approved