Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

28 травня 2021 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. У подальшому 28 вересня 2021 року позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини було роз`єднано і виділено у самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу. У своєму позові про визначення місця проживання дитини, [PERSON] посилався на те, що під час перебування в шлюбі із відповідачем він часто виїжджав за кордон для того , щоб заробити грошей на життя сім`ї. Коли він перебував за кордоном, його дружина познайомилася з іноземцем і разом з ним, залишивши дитину у своєї матері уїхала, як позивачу повідомила його теща зараз відповідач проживає в м. Києві. Дізнавшись про вищевказані обставини [PERSON] залишив роботу за кордоном, приїхав в Україну і забрав дитину до себе де вона і проживає зараз. [PERSON] вказує що відповідач залишила доньку у своєї матері для задоволення своїх бажань не подумавши про подальшу долю доньки, а відтак він вважає, що донька повинна проживати з ним. У теперішній час донька [PERSON] проживає разом з батьком, відвідує дошкільний навчальний заклад за місцем проживання. [PERSON] посилається на те, що він має змогу забезпечити доньці необхідні матеріально- побутові умови проживання, навчання, отримання медичної допомоги та дозвілля. Посилаючись на вищевикладені обставини [PERSON] , просив суд визначити місце проживання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з ним. 28.07.2021 року представником [PERSON] адвокатом Гуменюк І.Л. було подано зустрічний позов, у якому посилаючись на те, що протягом останніх 3,5 років перебування перебування сторін у шлюбі [PERSON] майже постійно працював за кордоном, у зв`язку із чим з дитиною спілкувався рідко, мати ж дитини займалась доглядом за малолітньою донькою, донька з самого її народження проживала з нею. 15.05.2021 після чергової сварки подружжя вирішило розлучитись, відповідач з дитиною поїхала жити до своєї матері у с. Тернувате Первомайського району Миколаївської області. Позивач не заперечував розлучення і навіть сам відвіз дружину з дитиною до с. Тернувате. Відповідач не обмежувала спілкування батька з дитиною. 22.05.2021 року [PERSON] безпідставно, самочинно змінив місце проживання дитини забравши її з місця проживання матері. З того часу мати постійно намагалась повернути дитину, але батько не йшов контакт, утримував дитину у себе, обмежував спілкування матері з донькою. Станом сьогодні позивач не дозволяє матері бути присутньою у житті своєї доньки, бути поряд, займатись її доглядом та вихованням, негайно реагувати на будь-які потреби дитини всіляко налаштовує проти матері, вводячи в оману малолітню дитину, нібито мати покинула її. Представник [PERSON] посилалася на те, що її довіритель з 15.05.2021 року постійно проживає у [ADDRESS] у будинку, що належить матері на праві власності. У будинку створені всі необхідні матеріально-побутові умови. для проживання матері з дитиною, є окрема кімната для дитини з необхідними меблями і предметами побуту, ліжко відповідно віку, стіл для навчання, шафа для одягу, одяг та взуття, дитячі книги, іграшки та ін. Мати дитини не вживає спиртні напої, не вживає наркотичні засоби, не веде аморальний засіб життя, не здійснює будь-яких дій, які могли б зашкодити розвитку дитини. [PERSON] має освіту за фахом повар-кондитер та отримує доходи від виготовлення кондитерських виробів на замовлення. Отримуваного доходу достатньо для створення належних умов для виховання і розвитку дитини. Також представник [PERSON] посилалася на позицію викладену у Пленумі Верховного Суду України у п. 24 постанови від 12.06.1998року №16 та принцип 6 Декларації правд витини від 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Посилаючись на вищевикладене представник [PERSON] просила суд ухвалити рішення про повернення малолітньої дитини до місця її проживання за адресою с. Тернувате Первомайського району Миколаївської області та визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Також, 28.07.2021 року представником [PERSON] адвокатом Гуменюк І.Л. було подано відзив на позов [PERSON] у якому заперечувала проти позовної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з ним посилаючись на ті ж обставини та доводи які було викладено у зустрічній позовній заяві, а також те , що [PERSON] не доведено його спроможність забезпечити доньці необхідні матеріально- побутові умови проживання. 30.07.2021 року від [PERSON] надійшла відповідь на вищевказаний відзив, у якій він вказував наступні обставини. З моменту укладення шлюбу 02.08.2014 року до квітня 2021 року подружжя проживало разом і вело спільне господарство в селі Баловне Новоодеського району Миколаївської області. Разом з батьками проживала і малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання подружжя і ведення спільного господарства в квітні 2021 року, відповідач разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до своєї матері в село Тернувате Первомайського району Миколаївської області, де і зареєструвала своє місце проживання і місце проживання дитини. 23 травня 2021 року відповідач, покинувши дитину на свою матір, виїхала із села Тернувате зі своїм новим знайомим іноземцем, не залишивши інформації про місце її перебування. До матері дружини надходила інформація, що нібито її дочка знаходилася якийсь час в місті Києві, а приблизно з червня 2021 року вона поїхала до Туреччини, про що [PERSON] повідомила мати його дружини. [PERSON] вказує, що цю інформацію також підтвердила при спілкуванні з працівниками органу опіки та піклування і представник відповідача Гуменюк І.Л. , про що зазначено у висновку органу опіки і піклування -Миколаївської районної державної адміністрації від 27.07.2021 № 227/02- 18/19/21 . Таким чином, починаючи з дня народження дитини [INFO] до квітня 2021 року, тобто, 5 років, Дитина проживала з обома батьками в с. Баловне Новоодеського району. Із квітня 2021 року дитина проживала в с. Тернувате, але не з матір`ю, а зі своєю бабусею, оскільки мати дитини, покинувши її виїхала з села. Дізнавшись від матері дружини, що дитина залишена без батьківського догляду, а мати дитини виїхала з села Тернувате у невідомому напрямку [PERSON] , повернув дитину до її постійного місця проживання у с. Баловне. [PERSON] вказував, що він забрав свою дитину не з місця фактичного проживання її матері, а із місця де матір дитини залишила ту проживати разом із бабусею, а він як батько має переважне право у порівнянні із бабусею на те, що б дитини проживала з ним. [PERSON] вказав, що не відповідає дійсності зазначене у відзиві, що він буцімто, вчинив безлад у домі матері дружини, оскільки фактично дитину батько забрав за згодою матері дружини, яка йому і повідомила, що мати покинула дитину на неї і виїхала з села і яка йому допомагала збирати речі і документи дитини. Первісний позивач також вказував, що визначення місця проживання дитини за місцем де її матір зареєстрована, однак фактично не проживає явно не відповідатиме інтересам дитини . Крім того [PERSON] вказував, що у с.Тернувате за місцем у якому відповідач хоче залишити дитину відсутні необхідні умови для повноцінного життя, розвитку дитини, так за місцем реєстрації матері дитини уселі Тернувате , де вона фактично не проживає з травня 2021 року по сьогоднішній день, на даний час проживають три особи - її мати, вітчим та сестра. Мати тяжко хворіє, має проблеми з серцем та печінкою, не працює, пенсію не отримує, потребує постійного медичного догляду. Вітчим після інсульту потребує сторонньої допомоги у виконанні повсякденних справ, не працює, пенсію не отримує. Сестра тимчасово працювала за кордоном, на даний час не працює, доходу не має. Родина тримає корову, продає молоко. Власним автотранспортом не володіють. Регулярних автобусних рейсів через село не проходить. Будинок в якому проживають родичі матері дитини, не газифікований, використовується пічне опалення. У селі Тернувате відсутні дитячий садок, школа, лікарня, аптека, немає жодного магазину. Найближче село в якому це все присутнє знаходиться в чотирьох кілометрах. До найближчого міста Первомайська приблизно тридцять кілометрів. Половина шляху проходить по бездоріжжю. Мати Дитини на даний час знаходиться в Туреччині, не працює. З дитиною вона спілкується лише через мобільний додаток "Вайбер". Будучи відсутньою за місцем фактичного знаходження дитини, відповідачка фізично не може і фактично не виконує покладені на неї законом і нормами моралі батьківські обов`язки. Залишивши на малолітню дитину у вищевказаному місці відповідачка виявила свою неповагу до неї, фактично звільнила себе від обов`язку батьківського піклування щодо дитини. Також у відповіді на відзив [PERSON] , вказує на наявність усіх необхідних умов для проживання, навчання та розвитку дитини за місцем його проживання. [PERSON] також подав відзив на зустрічну позовну заяву, я кому заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на ті ж обставини і доводи які вказував раніше у своїй позовній заяві та відповіді на відзив представника [PERSON] . Представником [PERSON] було подано відповідь на відзив [PERSON] на зустрічний позов, у якому вона вказувала, щовВисновки позивача про те, що дитина не проживала з матір`ю після того, як за згодою батьків було визначене її місце проживання, оскільки мати, вчинивши аморально, нібито покинула дитину на хвору бабусю та виїхала з села, є необґрунтованими та передчасними, виходячи з наступного. Переїзд до с. Тернуватого був вимушеним, оскільки подружнє життя з позивачем не склалось, спільне проживання не є можливим. До переїзду відповідач не працювала, після того, як пішла від чоловіка, змушена була шукати роботу. У селі роботи немає, тому, знайшовши тимчасову роботу (на період відсутності основного працівника) за фахом у м. Києві, вона погодилась приїхати до Києва на співбесіду, яка була призначена на 23.05.2021 р. Виїхавши 22.05.2021 р. до м. Києва дізналась від матері, що позивач забрав дитину до себе, того ж дня дізналась від позивача, що він не збирається повертати дитину до матері. При цьому дитина покинута не була, на декілька днів дитина мала залишитись з бабою, яку давно не бачила, з якою спілкувалась із задоволенням. Доводи позивача про тяжку хворобу баби не є підтвердженими, фактично стан її здоров`я відповідає віку. Окрім того, поряд є сестра, яка завжди може допомогти у разі необхідності. Мати відповідача разом із сестрою займаються власним хазяйством, від якого отримають дохід. За один день позивач зробив висновок, що дитина кинута на призволяще і вже 28.05.2021 р. звернувся до суду, тобто позивач дізнався про від`їзд відповідача 22.05.2021 р., того ж дня забрав дитину і через п`ять днів звернувся до суду. Такі передчасні висновки позивача ще раз підтверджують, що він діє не в інтересах дитини, а намагається обмежити свободу особистого життя відповідача шляхом маніпуляції правами дитини. Представник [PERSON] вказує, що її довіритель просить про визначення місця проживання дитини з нею, незалежно від територіального місця знаходження. З 15.05.2021 року і по цей час відповідач постійно проживає за місцем реєстрації у будинку її матері, в якому створені достатні умови для проживання. Однак вона прагне кращих умов для свої дитини і постійно намагається їх покращити. За можливістю, як варіант поліпшення житлових умов, буде орендоване окреме житло. На цей час відповідач шукає постійну офіційну роботу, займається виробленням кондитерських виробів на замовлення без реєстрації підприємницької діяльності, отримає самостійний заробіток в середньому 3000 грн. на місяць. 03.08.2021 року до суд надійшов висновок органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, згідно якого орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] 22.09.2021 року від представника [PERSON] надійшли заперечення на висновок органу опіки та піклування, у яких вона посилалася на необґрунтованість висновків про розмір доходу [PERSON] та знаходження [PERSON] за межами України. Крім того представник [PERSON] вказувала що поза увагою комісії залишилося питання стосовно підстав відібрання [PERSON] дитини у [PERSON] . У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник, просили позов [PERSON] задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, визначивши місце проживання дитини з батьком, посилаючись на обставини викладені у заявах по суті справи. Представник позивача за зустрічним позовом просила суд у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнивши зустрічний позов, повернути дитину до місця її проживання за місцем її проживання і реєстрації, і визначити місце проживання дитини із матір`ю, посилаючись на обставини викладені у її заявах по суті справи. Представники третіх осіб - органів опіки та піклування до суду не з`явилися, від Миколаївської районної державної адміністрації надійшов висновок щодо розв`язання спору. Суд, вислухавши пояснення позивача за первісним позовом, його представника, представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази у справі, висновок органу опіки та піклування щодо предмету спору прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2014 року, який розрізано за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області 06.10.2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 418. Наразі [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.8) [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Малолітня донька сторін [PERSON] наразі проживає із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , проте її місце проживання 18.05.2021 року зареєстроване адресою [ADDRESS] (а.с.8, 57) Виникненню між сторонами спору про визначення місця проживання їх дитини [PERSON] , [INFO] передували наступні обставини. Перебуваючи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] разом із їх малоітньою донькою проживали у с.Баловне Миколаївського району Миколаївської області, зокрема із січня 2020 року по травень 2021 року у буденку за адерсою [ADDRESS] (а.с.7) Підчас перебування сторін у шлюбі [PERSON] виїжджав за кордон на роботу, ця обставина підтверджується, інформацією витребуваною судом у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо перетину [PERSON] кордону України (а.с. 113) та визнається обома сторонами. У середині травня 2021 року сторони прийняли рішення припинити спільне проживання та ними було прийнято спільне рішення що їх дитина [PERSON] [INFO] проживатиме разом із матір`ю у с. Тернувате. 15.05.2021року [PERSON] з донькою [PERSON] [INFO] за згодою і з допомогою [PERSON] переїхали до с.Тернувате, Первомайського району Миколаївської області. 22.05.2021 року [PERSON] приїхав до місця проживання своєї доньки [PERSON] у с.Тернувате, Первомайського району Миколаївської області та забрав її звідти разом з її речами, до місця свого проживання за адресою [ADDRESS] , де вони проживають наразі як вже було встановлено судом. Вищевказані дії [PERSON] обґрунтовує тим, що за згодою батьків дитини умовою переїзду дитини до с.Тернувате, було проживання дитини з матір`ю. Вказаної умови [PERSON] не дотрималася та залишила дитину на свою матір та сестру в умовах які не в повній мірі відповідають необхідним для дитини і поїхала у невідомому йому напрямку. Суд звертає увагу, що посилання [PERSON] на те, що [PERSON] дійсно залишила їх дитину за місцем проживання своїх родичів (матері та сестри) підтверджується інформацією витребуваною судом у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданою станом на 18.10.2021 року, щодо перетину [PERSON] кордону України, згідно якої [PERSON] [INFO] виїхала за межі України 23.05.2021 року через пункт пропуску Одеса та повернулася 29.07.2021 року. Крім того як видно із вищевказаної інформації [PERSON] після повернення до України 29.07.2021 року вже 01.08.2021 року знову перетнула кордон України у напрямку на виїзд та за станом на час надання такої інформації 18.10.2021 року до України не поверталася. Вищевказана інформація спростовує посилання представника [PERSON] на те, що її довіритель поїхала до Києва на співбесіду, яка була призначена на 23.05.2021 р. та ставить під сумнів добросовісність позиції [PERSON] щодо обставин зміни [PERSON] місця проживання дитини та щодо повернення дитини до місця проживання матері. Також суд враховує, що під час судового розгляду цієї справи представник [PERSON] пояснила, що вона не має інформації щодо місцезнаходження свого довірителя. Суд враховує положення ст. 162 СК України згідно якого, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Разом з тим суд враховує і положення цієї ж статті, згідно якого дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ч.1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Оскільки матір дитини [PERSON] дійсно залишила дитину [PERSON] [INFO] під нагляд своїм близьким родичам, маючи намір на тривалий час виїхати за межі України і втіливши його, вона суттєво змінила обставини проживання дитини погоджені батьками, що стало суперечити інтересам дитини, оскільки проживання саме разом із своїми батьками, під їх доглядом та вихованням, а не із близькими родичами батьків, відповідає найкращим інтересам дитини, то на думку суду у батька [PERSON] були підстави забрати свою дитину до місця свого проживання. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодекс України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Щодо посилань представника [PERSON] принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Надаючи оцінку доводам сторін, щодо забезпечення ними відповідних умов для життя, виховання, навчання, розвитку дитини суд виходить з того, що письмовими доказами які було надано сторонами і досліджено судом підтверджується, що за адресою проживання батька дитини - [PERSON] у с. Баловне, об`єктивно існують і створено кращі умови для малолітньої дитини, ніж за адресою реєстрації у с. Тернувате, що підтверджено: - актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 25.05.2021 року (а.с.10), згідно характеристики місця проживання якого будинок підключено до електромережі, газопостачання, є вода, у будинку є необхідні меблі та предмети побуту, дитина має окрему кімнату, ліжко відповідно віковим даним, стіл для навчання, шафу для одягу, дитячі книги та іграшки, родина забезпечення продуктами харчування, засобами гігієни, одягом та взуттям по сезону; - довідками Баловненського закладу дошкільної освіти №40 від 28.09.2021року та №32 від 02.08.2021 року, згідно якої [PERSON] відвідує вищевказаний заклад дошкільної освіти з 13.06.2019 року по 27.07.2021 року (а.с. 156, 158); - довідкою Баловненського старостинського округу Костянтинівської сільської ради Миколаївського району миколаївської області №125 від 30.07.2021року, згідно якої на території с.Баловне, з загальноосвітня школа, дошкільний навчальний заклад, лікарська амбулаторія загальної практики сімейної медицини, працює дві аптеки, 6 продовольчих магазинів та магазин господарських товарів, поштове відділення зв`язку, будинок культури, тощо; - інформацією Баловненської ЗОШ І-ІІІ ступенів №37 від 06.08.2021 року якою підтверджується можливість зарахування [PERSON] 10.05.2016 року до 1 класу вказаного навчального закладу у 2022-2023 навчальному році (а.с. 160). У той час як згідно досліджених судом доказів (а.с.178-179) у разі проживання у с. Тернувате, [PERSON] матиме змогу відвідувати заклад дошкількної освіти, навчатися у школі (до яких підвозить шкільний автобус) та отримати медичну допомогу лише у с.Велика Мечетня, відстань до якого становить близько 4км. Також у с. Тернувате відсутні крамниці продовольчих та господарських товарів. Також суд враховує, характеристики обох батьків, які є однаково позитивними (а.с.9, 137), докази, що підтверджують турботливе ставлення батька про здоров`я своєї доньки [PERSON] (ас.159, 192-200), висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Враховує суд і соціальні зв`язки дитини, які із огляду на те, що вона з народження по теперішній час, за винятком декількох днів у травні 2021 року проживала у с. Баловне Миколаївського району Миколаївської області, відвідувала там дошкільний дитячий заклад, є більш стійкими за місцем проживання батька. Разом з тим, надаючи оцінку усім вищевказаним обставинам, суд звертає увагу що визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, які полягають у тому щоб жити разом зі своїми батьками, виховуватися ними, маючи належні умови для проживання, навчання, розвитку, отримання медичної допомоги тощо. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Враховуючи зібрані докази у справі з приводу визначення місця проживання дитини в їх сукупності, а також, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин,

Outcome: approved