Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до комунального підприємства «Міське комунальне господарство» Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області (далі КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: начальник КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON], про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2017 року він був звільнений з посади начальника Тлумацького міського комунального господарства та цього ж числа прийнятий на посаду заступника начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ. В період з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року включно він перебував в черговій відпустці. Перед виходом з відпустки 06.06.2017 року, в суботу 03.06.2017 року він приїхав на роботу, де зустрівся з начальником [PERSON] і у них з приводу організаційних питань, повязаних з діяльністю міського комунального господарства, виник словесний конфлікт. Після конфлікту він, перебуваючи в своєму робочому кабінеті, зі злості накинув для себе проект заяви на звільнення за згодою сторін, маючи намір після виходу з відпустки, у випадку не налагодження співпраці з начальником міського комунального господарства [PERSON], обговорити з останнім питання його звільнення та, чисто випадково, залишив вказаний проект заяви на своєму робочому столі. 06.06.2017 року він захворів і звернувся в Тлумацьку ЦРЛ, де йому надали медичну допомогу і відкрили листок непрацездатності. Цього ж дня, він на власному автомобілі приїхав на роботу, щоб поставити до відома начальника міського комунального господарства [PERSON], що він хворіє. Останній повідомив, що його звільнено та поклав на стіл наказ про його звільнення з 06.06.2017 року за згодою сторін. На його зауваження [PERSON], що він не мав права без його відома брати з його робочого столу проект заяви про звільнення і тим більше використовувавти його, як підставу для звільнення, оскільки жодної угоди про звільнення між ними досягнуто не було, а також те, що він перебуває на лікарняному, останній просто відповів, що позивач звільнений з роботи. Розуміючи, що [PERSON] безпідставно використав проект його заяви, він відразу написав заяву про її відкликання, вказавши дату 02.06.2017 року, оскільки на той час не памятав, яким числом він датував проект заяви про звільнення та намагаючись розчулити [PERSON] вказав причини відкликання, як таку, що йому не вистачає робочого стажу для призначення пенсії за віком. Наведена заява [PERSON], як і його зауваження, повністю залишені без уваги. Вважає його звільнення незаконним, оскільки жодного спільного волевиявлення між ним та начальником КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON], спрямованого на укладення угоди сторін про припинення трудових відносин в обумовлений строк, не було. Проект його заяви датований 03.06.2017 року, це була субота, неробочий день, крім того він перебував у відпустці. Вказаний проект заяви завізований начальником КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] 06.06.2017 року. В проекті його заяви не обумовлений строк припинення трудових відносин, що є обовязковою підставою для звільнення працівника за угодою сторін. Все наведене свідчить про відсутність угоди, як такої, і підтверджує фактичні обставини. Посив поновити його на посаді заступника начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06.2017 року по день винесення рішення суду. 04.07.2017 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франкіської області від представника відповідача КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ надійшло заперечення, в якому він позов не визнав, вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою,що не підлягає до задоволення. Вказав, що наказ № 63 від 06.06.2017 року «про звільнення [PERSON]М.» є правомірним, а саме звільнення проведено відповідно з вимогами закону, на підставі його заяви про звільнення за угодою сторін. Вказав, що до начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] 02.06.2017 року звернувся позивач [PERSON] із заявою (датована 02.06.2017 року), в якій йшлося про відкликання попередньо написаної заяви «про звільнення з роботи за згодою сторін» ніби-то написаної ним під час відпустки. Ознайомившись зі змістом заяви [PERSON] повідомив [PERSON], що під час відпустки включно до 02.06.2017 року заяви про звільнення [PERSON] до КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ не надходило. Зазначив, що [PERSON] перебував у відпустці з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року. 03.06.2017 року заступник начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради міськради ОТГ [PERSON] зявився на роботі та вручив начальнику КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, яка цього ж дня була зареєстрована у книзі обліку вхідної кореспонденції. Згідно п.1 ст. 36 КЗпП України начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] міг звільнити [PERSON] в день написання ним заяви власноручно із зазначенням особистої дати звільнення, тобто з 06.06.2017 оку, адже дана стаття перебачає звільнення працівника у період відпустки, тимчасової непрацездатності. Оскільки 03.06.2017 року був останній день відпустки [PERSON], його звільнення було перенесено на наступний робочий день, а саме 06.06.2017 року. В цей день о 08 год. 00 хв. начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON], перебуваючи на своєму робочому місці, поставив візу на заяві позивча та предав її працівнику з питань ведення кадрів і діловодства для підготовки і написаня відповідного наказу, який був оформлений о 08 год. 30 хв. в двох примірниках. Через деякий час прибув [PERSON], якому і було вручено копію наказу, після чого він покинув приміщення КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ. Що можуть підтвердити працівники, які були присутні при врученні наказу. Аргументи та пояснення, які викладені у позовній заяві позивачем є викревленими, неправдивими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Ніяких конфліктів між [PERSON] та начальником КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] не було, свою заяву позивач особисто вручив [PERSON], про те, що позивач хворіє та перебуває на лікарняному останній не повідомляв. Стосовно аргументів того, що в заяві не вказано строк припинення трудових відносин, повідомив, що в заяві [PERSON] про звільнення після слова «сторін» не має крапки і відповідно речення продовжується наступним рядком, де вказана бажана дата звільнення, а саме 03.06.2017 року. Також відповідно в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» чітко вказано підставу для звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП - «за згодою сторін». Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю. 07.07.2017 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить також скасувати наказ КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ № 63 від 06.06.2017 року про його звільнення з роботи. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити та справу розглянути у його відсутності. В судове засідання представник відповідача КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, хоч про дату, місце та час розгляду суду повідомлений належним чином. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача начальник КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, ствердив обставини викладені в запереченні, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, вважає, що позов при уточненому розмірі позовних вимог підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на посаду заступника начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ з 17.02.2017 року, що підтверджується наказом № 15 від 17.02.2017 року (а.с. 44). Рішенням третьої сесії Тлумацької міської ради сьомого скликання Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 92-3/2017 від 16.02.2017 року «Про пизначення керівника комунального підприємства «Міське комунальне господарство» Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області» вирішено призначити керівником КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] (а.с. 22). Розпорядженням міського голови [PERSON] Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 49-р від 16.02.2017 року призначено [PERSON] з 17.02.2017 року на посаду керівника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ згідно трудового договору (контракту) (а.с. 27). Перебуваючи в черговій відпустці з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року, [PERSON] 03.06.2017 року написав заяву, адресовану начальнику КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON], в якій просив звільнити його з роботи за згодою двох сторін (а.с. 4). Дана заява була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції 03.06.2017 року (а.с. 28-31). Згідно наказу КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ № 62 від 02.06.2017 року у звязку з виробничою необхідністю залучено до роботи у вихідний день суботу 03.06.2017 року працівників по цеху благоустрою та працівників КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ (а.с. 25). Наказом № 63 від 06.06.2017 року заступника начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] звільнено з роботи за згодою двох сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України з 06.03.2017 року. Підстава заява [PERSON] від 03.06.2017 року (а.с. 6). 06.06.2017 року, тобто в перший день після виходу з відпустки, [PERSON] стало погано і від звернувся до Тлумацької ЦРЛ для надання допомоги, та через що в період з 06.06.2017 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АДД № 265844 від 06.06.2017 року (а.с. 39). Згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Передбачена п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника і з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових правовідносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. В даному випадку підтвердженням ініціативи позивача про звільнення за угодою сторін є подана ним власноручно написана заява від 03.06.2017 року про звільнення з роботи за згодою двох сторін. Як вбачається із заяви [PERSON], він просив звільнити його з роботи за згодою двох сторін, однак дати його звільнення не зазначав. Тобто, позивач був звільнений у строк не оговорений сторонами. Крім того, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 02.06.2017 року, в якій він звертався до начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] з проханням відкликати свою заяву про звільнення із роботи за згодою, написану під час відпустки, в звязку із тим, що до пенсійного віку невистачає терміну робочого стажу, також із сімейними обставинами (а.с. 5). Як ствердив в судовому засіданні начальник КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] про існування наведеної заяви він знав до подання позивачем заяви про звільнення його з посади, але оскільки вона була датована 02.06.2017 року, тобто до подання заяви [PERSON] про звільнення, до уваги її не брав. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів» передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч. 1 ст. 179 ЦПК України. За ч. 2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону. З огляду на викладене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням установленого законом порядку, а тому назаз про звільнення № 63 від 06.06.2017 року слід скасувати та поновити [PERSON] на посаді заступника начальника КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.06.2017 року підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Відповідно до довідки про доходи від 09.06.2017 року, виданої КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ начальнику та заступнику начальника заробітна КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ [PERSON] за період з 01.01.2017 року по 06.06.2017 року нарахована заробітна плата, в т. ч. у натуральній формі в розмірі 22545 грн. 41 коп. (а.с. 45). Середній розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2017 року по 07.07.2017 року становить 3411 грн. 82 коп., що підтверджується довідкою, виданою КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ, в якій зазначено, що сума нарахована на 0,5 ставки, оскільки посада заступника начальника фінансується на 0,5 ставки КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ і на 0,5 ставки Тлумацькою міською радою ОТГ (а.с. 52). Виходячи з зазначеної довідки середньоденний заробіток за цей період становить 162 грн. 47 коп. ( 3411,82 грн. : 21 робочі дні = 162,47 грн.). Таким чином, з КП «МКГ» Тлумацької міськради ОТГ слід стягнути на користь позивача 3736 грн. 76 коп. ( 3411,82 грн. + 162,74 грн. + 162,74 грн. = 3736,76 грн.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.06.2017 року до 10.07.2017 року включно (за період з 06.06.2017 року по 07.07.2017 року, за робочі дні 07.07.2017 року та 10.07.2017 року). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. При такому вирішенні справи, враховуючи, що позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1920 грн. 00 коп. (640 грн. 00 коп. + 640 грн. 00 - за розгляд позовних вимог немайнового характеру та 640 грн. 00 коп. - за розгляд позовної вимоги майнового характеру). Згідно п.п. 2, 4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 36, 232, 235, 236 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: approved