Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

7 травня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми наданої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких не мають можливості їх утримувати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 10 листопада 2011 року по 30 квітня 2012 року та з 1 квітня 2013 року по 30 вересня 2013 року [PERSON] була призначена тимчасова державна допомога дітям, батьки яких не мають можливості їх утримувати на шість місяців. З 1 червня 2013 року було призупинено виплату тимчасової державної допомоги. Оскільки відповідач відбуває покарання в Солонянській ВК № 21 він має можливість повернути суму наданої тимчасової державної допомоги у зв'язку з тим, що відповідач не мав можливості утримувати дитину за період з 1 листопада 2011р. по 30 квітня 2012р. та з 1 квітня 2013 р. по 31 травня 2013р. склала 2216грн.25коп, Позивач просив стягнути зазначену суму із відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що [PERSON] позбавлена батьківських прав, веде неправильний спосіб життя і за місцем проживання відсутня.. Відповідач [PERSON] належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Він відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Йому неодноразово направлено пакети документів і було надано можливість надати письмові пояснення або в режимі відеоконференції. В останньому засіданні, коли проводилася відеоконференція [PERSON] покинув зал. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 5 червня 2007 року сері [NUMBER], виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та на теперішній час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії УДПСУ у Дніпропетровській області № 21 є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Матір'ю дитини, відповідно до вищенаведеного документу, є [PERSON]. (а.с.4). Відповідно до п. 8 та п. 9, ст. 181 Сімейного кодексу України Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Згідно п. 8 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме тимчасова допомога призначається у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто на дитину віком до 6 років, або на дитину віком від 6 до 18 років, який затверджується Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний календарний рік. В силу п. 2 Порядку - тимчасова допомога призначається у разі, коли стосовно одного із батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі. [PERSON] на період з 1 листопада 2011р. по 30 квітня 2012р. призначено тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких не мають можливості утримувати дитину з 10 листопада 2011р. по 30 квітня 2012р. та з 1 квітня 2013р. по 30 вересня 2013 р, підставою яких була довідка Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 9 листопада 2011р, яка 10 листопада 2011р. була надана [PERSON] спеціалісту управління у якості додатку до заяви. Тобто було встановлено, що батько дитини [PERSON] з 25 липня 2011р. знаходиться під вартою (а.с.3). А підставою для призначення тимчасової державної допомоги [PERSON] на період з 1 квітня 2013 року по 30 вересня 2013 року був лист Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року про те, що в провадженні даного суду перебуває кримінальна справа за обвинувачем [PERSON], який 28 серпня 2012 року був затриманий та по теперішній час перебуває під вартою.(а.с.4). Відповідно до розрахунку Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.15) призначеної тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких не мають можливості утримувати дитину, яка була призначена [PERSON] на дитину [PERSON], [INFO] сума виплачених державних коштів складає 2 216 грн. 25коп, що складається із помісячних платежів: за листопад 2011 року - розмір призначеної допомоги 255грн. 90коп; за грудень 2011р. - 261 грн; за січень 2012р. - 267грн.90коп; за лютий 2012р. - 267грн. 90 коп; за березень 2012р. - 267грн.90коп; за квітень 2012р.- 273грн.30коп; за квітень 2013р. - 291грн.60коп; 1 по 14 травня 2013р. - 131грн. 69коп; з 15 по 31 травня 2013р. - 199грн.06коп. Зазначені обставини підтверджені довідками та розрахунками. Згідно п.10 ст.181Сімейного кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню із платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави 2216грн.25коп. як суму наданої тимчасової державної допомоги у зв'язку з тим, що відповідач не мав можливості утримувати дитину. Відповідно до п. 12 Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання житини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення сплаченої тимчасової допомоги. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146 передбачено, що утримання аліментів із працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і роботою за сумісництвом. Із заробітної плати засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, відраховування здійснюються з усієї суми заробітної плати без урахування відрахувань витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах. Відповідно до ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно-корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Згідно ст.120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved