Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

28.10.2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - виконавчого органу Козівської сільської ради Сколівського району Львівської області, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18.11.2019 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб у справі на підставі ст. 279 ЦПК України. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, розташований за адресою: [ADDRESS] , які позивач набув на підставі договору купівлі - продажу, укладеного та нотаріально посвідченого 06 травня 2011 року між [PERSON] , який діяв від імені відповідача - [PERSON] , та ним, [PERSON] . Зазначає, що на момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу відповідач був зареєстрований у спірному будинку і на його ж прохання позивачем було надано йому дозвіл зняти себе з реєстрації у будинку по спливу місячного строку після укладення договору купівлі-продажу. Однак, на даний час відповідач продовжує бути зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично там не проживає, а його місце знаходження та контакти позивачу не відомі. Внаслідок зазначених обставин позивач зазначає, що вищевказаний факт порушує його права, як власника житлового будинку та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Відповідач у судове засідання не з`явився. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у судове засідання, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 06 травня 2011 року між [PERSON] , в інтересах якого діяв [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області за реєстровим № 396, згідно умов якого [PERSON] купив цегляний житловий будинок, позначений у технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 97,6 кв. м., житловою площею 51,7 кв. м., з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а саме: сарай «Г», сарай «Д», вбиральня «Е», погріб «Є», огорожа 1, хвіртка 2 , а також земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташовано будинок, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Козівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 07 листопада 2014 року № 422 було вирішено перейменувати вулицю «50-ти річчя Визволення» на «Європейську» в селі Козьова Сколівського району Львівської області, без зміни нумерації будівель. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 690 від 24.10.2019 року, виданої Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області власнику будинку - [PERSON] , у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , син власника, [PERSON] , [INFO] , дружина власника, [PERSON] , [INFO] , не родич, та [PERSON] , [INFO] , не родич і фактично не проживає з 2011 року. Відповідно до довідки № 689 від 24.10.2019 року, виданої виконкомом Козівської сільської ради Сколівської району Львівської області, гр. [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою не проживає з моменту оформлення договору купівлі - продажу житлового будинку з [PERSON] від 06.05.2011 року. Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК УРСР дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаному помешканні такою, що втратила право на користування нею. Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У тексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції зазначено, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні, обгрунтовані належними та допустимим доказами, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення йому перешкод в користуванні належним йому на праві приватної власності будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вищезазначеним житловим будинком.

Outcome: approved