Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

19.12.2018 до суду надійшов позов [PERSON] до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова, Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова про зняття арешту з майна, у якому позивач просив зняти арешт з квартири за адресою: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва Міхнюка)[ADDRESS], що належить [PERSON] (адреса: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва - Міхнюка)[ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]), який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер :1500/15, виданою 25.02.2011 Центральним ВДВС Чернігівського МУЮ; зняти арешт з квартири за адресою: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва Міхнюка)[ADDRESS], що належить [PERSON] (адреса: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва - Міхнюка)[ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]), який було накладено постановою про арешт майна, серія та номер: АН 406568, виданою 20.03.2007 Деснянським ВДВС Чернігівського МУЮ; зняти арешт з квартири за адресою: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва Міхнюка)[ADDRESS], що належить [PERSON] (адреса: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва - Міхнюка)[ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]), який було накладено постановою про арешт майна, серія та номер: б, виданий 25.03.2006 Деснянським ВДВС Чернігівського МУЮ, Заборона № 136 за 2006 p.;зняти арешт з всього рухомого майна, що належить [PERSON] (адреса: м. Чернігів, вулиця Воїнів-інтернаціоналістів (нова назва - Міхнюка)[ADDRESS]. ідентифікаційний номер [NUMBER]), який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер : 1500/15, виданою 25.02.2011 Центральним ВДВС Чернігівського МУЮ. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник Деснянського відділу\~державної виконавчої\~служби міста\~Чернігова Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Чернігівській області подав заяву про розгляд справи без його участі, поклався на розсуд суду. Представник Центрального відділу\~державної виконавчої\~служби міста\~Чернігова Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Чернігівській області подав заяву про розгляд справи без його участі. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] на праві власності належить трьохкімнатна квартира за адресою: вул. Воїнів - інтернаціоналістів ( Міхнюка). [ADDRESS] (а.с.6-7). З інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що постановами державних виконавців Деснянського відділу ДВС міста Чернігова та Центрального відділу ДВС міста Чернігова було накладено арешт на все належне йому майно, в тому числі квартиру за адресою: вул. Воїнів - інтернаціоналістів (Міхнюка)[ADDRESS] (а.с.8). 28.11.2018 представник позивача в інтересах [PERSON] подала запити адвоката до Деснянського відділу ДВС міста Чернігова та Центрального відділу ДВС міста Чернігова про надання інформації щодо перебування на виконанні виконавчих проваджень відносно нього та на підставі якого виконавчого провадження та виконавчого документа було накладено арешт на все його нерухоме майно. Відповідно до відповіді Деснянського відділу ДВС міста Чернігова на запити адвоката №35, 36, 37 від 28.11.2018. за період з 20.03.2006 по 20.03.2007 на виконанні у відділі перебувало 4 (чотири) виконавчих провадження відносно [PERSON], які були завершені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Деснянський відділ ДВС міста Чернігова не може надати інформацію на підставі якого виконавчого документа було накладено арешт на все його нерухоме майно, оскільки було проведено знищення виконавчих проваджень у зв'язку із закінченням строку зберігання. Відповідно до номенклатури справ виконавчі провадження зберігаються терміном 3 (три) роки. Станом на 04.12.2018 виконавчі документи відносно [PERSON] на виконанні у Деснянському відділі ДВС міста Чернігова не перебувають. Відповідно до відповіді Центрального відділу ДВС міста Чернігова на запити адвоката №32, 33, 34 від 28.11.2018, Центральний відділ ДВС міста Чернігова не може надати інформацію на підставі якого виконавчого документа було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], оскільки було проведено знищення у зв'язку із закінченням строку зберігання. Відповідно до номенклатури справ виконавчі провадження зберігаються терміном 3 (три) роки. Станом на 06.12.2018 виконавчі документи відносно [PERSON] на виконанні у Центральному відділі ДВС міста Чернігова не перебувають. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод»\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі\~Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «[PERSON] проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Статтями\~316-320,321,328 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки виконавчі провадженння відносно позивача завершені, тому за таких підстав, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved