Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства Проектний інститут "Запорізький Діпроелектро" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В позові вказав, що він працював у відповідача техніком. Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим на березень 2014 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 7210,04 грн. 03 березня 2014 року він звільнився з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України, тобто за домовленістю сторін, про що зазначено у його трудовій книжці. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з ним розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала - 7210,04 грн., що підтверджено оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 661. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні в розмірі 7210,04 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, дослідивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, адміністрація повинна письмово повідомити працівника перед виплатою. Судом встановлено, що з 01.09.2009 року по 03.03.2014 року [PERSON] працював на підприємстві відповідача, що підтверджується записом в трудовій книжці [NUMBER] від 23.11.2000 року. 03.03.2014 року позивач звільнився з посади техніка на підставі ст. 36 КЗпП України, тобто за домовленістю сторін, про що зазначено у його трудовій книжці. На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі складає - 7210,04 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі № 26/11-14/3бух від 26.11.2014 року та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 661 від 26.11.2014 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, в день звільнення позивача, адміністрація підприємства не провела з ним розрахунок та не виплатила йому зазначену заборгованість по заробітній платі. Судом не встановлено, що на момент звільнення [PERSON] з роботи мався спір між сторонами про розмір належних до виплати сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок, наданий позивачем, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі при звільненні в розмірі 7210,04 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку із чим з відповідача слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: approved