Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

20.08.2018 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок того, що тривалий час була відсутня. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому належить на праві власності жилий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Василівський р-н, с. Скельки, вул. 60 років Жовтня, № 8. У будинку зареєстровані: [PERSON], дружина [PERSON], діти донька [PERSON] та син [PERSON] і відповідач [PERSON]. З початку 2013 р. відповідач не мешкає у будинку позивача та фактично проживає за іншою адресою. [PERSON] залишається зареєстрованим у зазначеному вище будинку та не бажає знятися з реєстрації добровільно. У звязку з чим позивачу доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що для нього є збитковим. Крім того, постало питання щодо оформлення субсидії, тому позивач просить визнати [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за вказаною адресою, який належить позивачу на праві власності. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 17 жовтня 2018 року (а.с. 20). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 26). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовою повісткою та офіційним оголошенням на електронному сайті судової влади України. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області у судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду. З огляду на це, відповідно до вимог\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2013 року позивач [PERSON] придбав будинок № 8, який розташовано по вул. 60 років Жовтня у с. Скельки Василівського району Запорізької області від [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого у реєстрі за № 1862 (а.с. 4-5). Позивач [PERSON] належним чином зареєстрував своє право власності у державному органі, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14970871 від 19 грудня 2013 року (а.с. 6) За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним, яке включає володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316 319 ЦК України), то власник на підставі ст. 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст.ст. 71, 72, 109, 110, 116 ЖК Української РСР (далі ЖК УРСР). В звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, та правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позивач [PERSON], як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що в будинку зареєстрований [PERSON], який не є власником квартири, членом родини позивача, добровільно зніматись з реєстрації у будинку не бажає. Наявність реєстрації у квартирі [PERSON] обмежує права [PERSON], як власника, тому він на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати у судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод у користуванні власністю та виселення відповідача, ґрунтується на вимогах закону та є достатнім для відновлення його порушеного права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок того, що тривалий час був відсутній [PERSON] - підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved