Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

14 листопада 2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Конюшко Д.Б., з позовом до ТОВ «Делівері», третя особа: [PERSON] , яким просила відшкодувати майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29486,39 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 07.07.2016 року о 13 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MAN Nutzfahrzeuge», д.н.з. [NUMBER] в м. Києві пл. Одеській, під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачці, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року по справі № 752/11263/16-п. У постанові також зазначено, що водій [PERSON] під час скоєння ДТП працював в ТОВ «Делівері», тобто виконував свої трудові обов`язки. Відповідно до Звіту № 98-А про оцінку автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки складає 28 886 грн. 39 коп. Вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності становить 600 грн, що підтверджується квитанцією про оплату. Оскільки безпосереднім завдавачем шкоди є [PERSON] , який на момент ДТП виконував обов`язки як працівник ТОВ «Делівері», то саме з товариства підлягає стягненню зазначена вище сума та судові витрати. 17 листопада 2016 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом (а.с. 45). 20 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ТОВ «Делівері», в якому він вважає, що наведені в ній доводи є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Зазначає, що Товариство не є власником автомобіля «MAN Nutzfahrzeuge», д.н.з. [NUMBER] , а [PERSON] в трудових або цивільно - правових відносинах з ТОВ «Делівері» не перебуває і ніколи не перебував, тому нести відповідальність за шкоду, нанесену [PERSON] не може. У зв`язку з цим, ТОВ «Делівері» є неналежним відповідачем по даній справі. 31 травня 2017 року за клопотанням представника позивача судом замінено неналежного відповідача ТОВ «Делівері» на належного - [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду уточнюючу позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 28 886,39 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 600 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн, сплачений судових збір у розмірі 551,20 грн. 15 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 136). Згідно з Розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 3499 від 19.10.2018 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу здійснено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з звільненням з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] (а.с. 138). Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 24.10.2018 року головуючим суддею визначено суддю Новака А.В. (а.с. 139). Ухвалою від 25 жовтня 2018 року справу за позовом [PERSON] прийнято до провадження (а.с. 140). Розпорядженням керівника апарату від 12.02.2019 № 445 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] . Протоколом від 15.02.2019 справу передано судді Шкіраю М.І. (а.с. 143, 144). Ухвалою від 18.02.2019 суддя [PERSON] прийняв справу до свого провадження (а.с. 145-146). Розпорядженням керівника апарату № 525 від 15.07.2020 призначений повторний автоматизований розподіл справи № 752/18854/16-ц, провадження 2/752/216/20 у зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 про звільнення з посади судді [PERSON] (а.с. 168-169). Протоколом автоматизованого перерозподілу від 16.07.2020 справа передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. (а.с. 170). Ухвалою від 07.09.2020 справу прийнято до провадження головуючим суддею (а.с. 171). У судовому засіданні 10 листопада 2021 року сторони відсутні. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак судова повістка повернута відділенням зв`язку з поміткою: «адресат відсутній». Будь-які клопотання до суду не надходили. Своїм правом не скористався та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Представник третьої особи ТОВ «Делівері» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином, про що свідчить відмітка про вручення почтової кореспонденції суду. Поважності причин неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 07.07.2016 року о 13 год. 30 хв. в м. Києві на пл. Одеській, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MAN Nutzfahrzeuge», д.н.з. [NUMBER] , під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року у справі №752/11263/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 10). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так, судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 13-14). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пошкодження автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] позивачем були надані копії фотокарток цього автомобіля (а.с. 21-22), протокол огляду транспортного засобу від 15.07.2016 року, підписаний оцінювачем [PERSON] (а.с. 19-20), розрахунки ремонтної калькуляції № 98-А (а.с. 17-18) та звіт про оцінку автомобіля № 98-А від 26.07.2016 (а.с. 11-16). Згідно зі звітом ТОВ Українського експертного центру «Експерт-Сервіс», який був зроблений на підставі договору № 98 від 15.07.2016 ТОВ та [PERSON] про оцінку автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] 26.07.2016, вартість матеріального збитку завданого власнику в результаті його пошкодження при ДТП складає: 20576,15. Відповідно до калькуляції 98 - А вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля складає 28 886,36 грн (а.с. 11-18). За надання експертних послуг та виконання зазначеного звіту позивачем було сплачено суму в розмірі 600,00 грн., про що свідчить копія рахунку-фактури № 35-а від 15 липня 2016 року та квитанція від 21 липня 2016 року (а.с. 27, 26). Отже, зважаючи на те, що вказаний Звіт відповідачем жодним чином не оспорений, суд вважає його належним і допустимим доказом у цій справі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових виплат), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових коштів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від прийнятих раніше правових висновків і вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не надав суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому не повідомив та не надав доказів того, що на момент ДТП його цивільна-правова відповідальність була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Тлумачення положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. У своїх запереченнях представник третьої особи ТОВ «Делівері» зазначив, що станом на 25 січня 2017 року [PERSON] у трудових або цивільно - правих відносинах з ТОВ не перебуває та ніколи не перебував, що підтверджується довідкою (а.с. 60), а тому у Товариства відсутні правові підстави нести відповідальність за шкоду, нанесену [PERSON] . На виконання ухвали суду від 20.03.2017 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області листом № 3590/07-14 від 07.04.2017 року повідомило, що за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про місце роботи громадянина [PERSON] . Остання наявна інформація в реєстрі - червень 2012 року (а.с. 88). Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області листом № 8168/10/18-19-13-01 від 27.04.2017 повідомила, що згідно з інформацією з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів [PERSON] за період з 01.01.2012 по 31.12.2016 доходів у ТОВ «Делівері» не отримував (а.с. 92). Відповідно до довідки від 25 січня 2017 року ТОВ «Делівері», автомобіль марки «MAN Nutzfahrzeuge», д.н.з. [NUMBER] у володінні ТОВ не перебував та не перебуває (а.с. 61). Це також підтверджується інформацією регіонального сервісного центру МВС в м. Києві № 31/26-В-63, про те, що згідно з даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи м. Києва та НАІС МВС України станом на 26 січня 2017 року за ТОВ «Делівері» в місті Києві транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 62). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17, у якій він зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ під час проведення автотоварознавчих експертиз застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували фактичні витрати позивача щодо відновлювального ремонту автомобіля, зокрема рахунки фактури, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні, товарні чеки, тому судом враховується звіт, зроблений ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сервіс», відповідно до якого вартість відновленого ремонту складає 28 886,39 грн. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки безпосереднім завдавачем шкоди є водій [PERSON] , то з нього, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума 28886,39 грн та понесені позивачем судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Наявність договірних відносин між адвокатом Конюшко Д.Б. (виконавцем) (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 803 від 22.01.2013) та [PERSON] (замовник) підтверджується Договором про надання юридичних № 02/09/16-ІОП/ІL від 02 вересня 2016 року (а.с. 40-42, 43). За даними акту виконаних робіт № 021/09 від 02 вересня 2016 року юрист виконав, а замовник прийняв та оплатив юридичні послуги у розмірі 2000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 02/091 від 02.09.2016 року (а.с. 28,29). Отже, беручи до уваги те, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Витрати за послуги оцінювача за складання звіту у розмірі 600,00 грн також підлягають стягненню у повному обсязі. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved