Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

19.04.2019 року позивачка [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 29 вересня 2001 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського району міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що складено актовий запис № 736. Від шлюбу мають троє дітей, двоє з яких станом на день подачі заяви є неповнолітніми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, позивач і відповідач втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, на підставі чого в сім`ї відбувалися непорозуміння, які поступово призвели до неможливості збереження шлюбних відносин. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам спільних дітей. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач направив заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка також направила заяву про розгляд справи за її відсутності, просить шлюб розірвати. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ). Згідно матеріалів справи, подружжя має неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог про розірвання шлюбу, виходячи з наступного. Згідно зіст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя спільне господарство не ведуть. Таким чином, враховуючи неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх сімї, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до ст. ст.105,109-112 СК України підлягає розірванню. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до увагиЗакон України "Про судовий збір" та ст. ст. 141 ЦПК України і вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Outcome: approved