Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

16.12.2019 року до Міловського районного суду Луганської області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати вказані особи такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком за [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до судового засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся засобом поштового зв`язку, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України", причина неявки невідома, клопотань, чи заперечень суду не надано. За правилами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування жилого будинку від 19 квітня 2002 року, та технічним паспортом на житловий будинок від 24 квітня 2002 року. Згідно довідки Микільської сільської ради Міловського району Луганської області про склад сім`ї № 1355 від 28.11.2019 року у будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] господар, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] донька. Відповідач [PERSON] за місцем постійної реєстрації не проживає з травня 2019 року . Відповідач [PERSON] фактично не проживає у будинку з 2014 року. Даний факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку підтверджується актом обстеження побутових умов проживання виданний Микільської сільської радою Міловського району Луганської області № 1356 від 28.11.2019 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені\~ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із\~ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2014 року не проживають у будинку [ADDRESS] , суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких підстав, заявленні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved