Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту. В обґрунтування позову зазначив, що згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №1-331/2009 його визнано винним в скоєні злочинів та призначено покарання. Крім цього, був задоволений цивільний позов потерпілого [PERSON] на суму 33897,21грн., а також цивільний позовом прокурора про стягнення з підсудного 3295грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого на користь 3-ї міської лікарні. На підставі даного вироку був виданий виконавчий лист №1-331 від 24.11.2009р. та направлений на виконання до Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області. На підставі цього виконавчого листа були відкриті виконавчі провадження: №16491084 щодо примусового виконання виконавчого листа №1-331, виданого 24.11.2009 про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 33897,21грн.; №16546399 щодо примусового виконання виконавчого листа №1-331, виданого 24.11.2009р. про стягнення з боржника [PERSON] , на користь 3-ї міської лікарні боргу у сумі 3295,30грн. 21 січня 2010 року постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси Федьком М.А. за № АА 962422 накладений арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме квартири [ADDRESS] , незважаючи, що частка квартири належить його матері - [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 13.05.2019р. відсутня заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за виконавчим листом №1-331/2009, оскільки боржник сплатив заборгованість у сумі 34500грн. Також згідно з копії чеків у боржника [PERSON] відсутня заборгованість і перед 3-ї міської лікарні у сумі 3295,30грн. Однак, незважаючи на те, що борг, у зв`язку із виникненням якого було накладено арешт на майно боржника, погашено в повному обсязі, арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси позивача щодо розпорядження майном, власником якого він є, а тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Білоглазенко Г.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області - Петренко С.В. в судовому засіданні зазначила, що виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-331/2009р. на підставі ч.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в старій редакції) були повернуті стягувачам без виконання у 2015 році. На даний час дані виконавчі провадження знищені, оскільки термін зберігання становить 3 роки. Проте, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для зняття арешту з майна позивача [PERSON] , оскільки стягувачі мають право повторно пред`явити дані виконавчі документи до виконання, і під час відкриття виконавчого провадження буде винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а тому [PERSON] ще треба буде сплатити виконавчий збір. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2009р. [PERSON] визнано винним у скоєні злочинів та призначено йому покарання. Крім того, даним вироком задоволені цивільні позови та стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 33897,21грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнуто з [PERSON] на користь Третьої Черкаської міської лікарні швидкої допомоги кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 3295,30грн. (а.с. 5-7). Постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 15.12.2009р. було відкрито виконавче провадження № 16491084 за виконавчим листом № 1-331 виданого 24.11.2009р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 33897,21грн. (а.с. 9). Постановою серії АА № 962422 від 25.01.2010р. державним виконавцем Федьком М.А., у виконавчому провадженні за виконавчим документом № 1-331/2009 про стягнення з [PERSON] на користь С.О.М. боргу в сумі 33897,21грн. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та встановлено заборону його відчуження (а.с.10). В той же час, згідно листа Придніпровського ВДВС м. Черкаси за вих. № 33696 від 12.11.2018р., вбачається, що згідно даних ВП-Спецрозділ АСВП, АСВП (архів) на виконанні у Придніпровського ВДВС м. Черкаси перебували виконавчі провадження: -№ 16491084 - виконавчий лист 1-331 від 24.11.2009р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 39905,84грн. Грошові кошти через депозитний рахунок Придніпровського ВДВС м. Черкаси не стягувались; -№ 16546399 - виконавчий лист № 1-331 від 24.11.2009р. про стягнення з [PERSON] на користь 3-ї міської лікарні у розмірі 3295,30грн. Грошові кошти перераховані через депозитний рахунок Придніпровського ВДВС м. Черкаси у розмірі 2367,93грн. на користь стягувача (а.с. 15). Згідно заяви [PERSON] від 13.05.2019р. адресованої начальнику Придніпровського ВДВС м. Черкаси, Селянко О.В. одержав від [PERSON], по виконавчому листу №1-331 від 24.11.2009р. 34500грн. Зазначив, що претензій до [PERSON] , не має (а.с. 11). Крім того, згідно квитанції № 0.0.1374491531.1 від 07.06.2019р. [PERSON] сплачено на рахунок Придніпровського ВДВС м. Черкаси суму боргу за виконавчим провадженням № 16546399 в розмірі 1219,11грн. (а.с. 12). Таким чином, боржником [PERSON] борг у сумі 33897,21грн. за виконавчим провадженням № 16491084 погашено в повному обсязі. Крім того, у виконавчому провадженні № 16546399 [PERSON] борг в сумі 3295,30грн. також погашено в повному обсязі (2367,93грн. - сплачено станом на 12.11.2018р. + 1219,11грн. - сплачено 07.06.2019р.). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником відповідача, у 2015 році виконавчі документи за якими було відкрито виконавчі провадження № 16491084 та № 16546399 були повернуті стягувачам на підставі ч.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, арешт з усього майна, що належить боржнику [PERSON] знято не було. Таким чином, з метою захисту свого порушеного права на володіння, розпорядження та користування своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про накладення арешту), державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Державний виконавець зобов`язаний подбати про забезпечення умов реалізації майна боржника, які не ущімлюють його законних інтересів. Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує права позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту накладеного на майно, порушується право позивача на володіння та розпорядження власним майном. Крім того, судом встановлено, що підстав для продовження обтяження на майно не має, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved