Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

19.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 20 жовтня 1989 року із [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 20 жовтня 1989 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося, вони втратили любов та повагу один до одного. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна немає. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, в яких позивач підтримала позовні вимоги, а відповідач позовні вимоги визнав, просили розглянути справу без їх участі. Суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахувавши думку позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1989 року(а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у позові посилається на те, що за час спільного проживання подружжя не створило міцної і дружної сім'ї, втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені. Спору про поділ майна немає. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків та дітей визначаються Сімейним кодексом України ( далі СК України ). Відповідно до ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором ) сторін. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов'язки. Зазначене конституційне положення знайшло своє закріплення у ст. 21 СК України, відповідно до якої, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. ( ст. 55 СК України ) Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. ( ст. 56 СК України ) Відповідно до ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, тобто про припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між подружжям фактично вже вичерпалися. Позивач не має наміру відновлювати сімейні стосунки із відповідачем та категорично проти подальшого збереження сім'ї. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін, сторони не бажають спільно проживати. На підставі викладеного,

Outcome: approved