Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], моб.тел.[NUMBER], електронна адреса та пошта відсутні) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ([INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], фактичне місце проживання невідоме, електронна адреса та пошта відсутні, РНОКПП невідомий) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вказавши, що він являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач, а саме син позивача - [PERSON], [INFO] Хоча відповідач і зареєстрований в даному будинку, але не проживає з 1994 року та в витратах по утриманню житла участі не приймає. Позивачу необхідно оформити субсидію, а тому він змушений звернутися до суду. Позивач з урахуванням позовних вимог просить суд визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS], що на праві власності належить позивачу. Ухвалою суду від 03.04.2019 провадження по вищезазначеній справі відкрито та ухвалено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до інформації виконавчого комітету Звенигородської міської ради про реєстрацію місця проживання, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], тож копія позову з додатками на ім»я відповідача надсилались за вказаною адресою, що підтверджується поштовим відправленням суду. Крім того, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області. Таким чином відповідач був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи. Відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Звенигородською державною нотаріальною конторою 24.10.1965 року, реєстр №4428, який у 1965 році підтверджував право власності та на підставі якого вказаний будинок зареєстрований у Черкаському обласному бюро технічної інвентаризації та відповідно до довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 18 березня 2019 року №370.о, позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с.8-10). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Черкаської області Трубаєнком Володимиром Миколайовичем в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 27.03.2019 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], але не проживає з 1995 року ( а.с.11). Аналогічне підтверджено довідкою виданою виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 04.03.2019 року № 1348 (а.с.7). Таким чином судом встановлено, що відповідач, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не проживає в будинку без поважних причин понад десять років і тому втратив право на користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] та належить [PERSON], [INFO] На підставі наведеного, ст. 167 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 379, 382, 391, 405 ЦК України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов'язані із застосуванням норм про захист права власності), правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved