Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

27.08.2020 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії в гарячій воді в розмірі 10663,48 грн. (основний борг - 10465,02 грн., 3% річних - 21,81 грн., пеня - 176,65 грн.), та судові витрати в сумі 2102,00 грн. (т. 1 а.с. 2-3). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року Концерну «МТМ» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «МТМ» заборгованість за договором постачання теплової енергії в гарячій воді за період з 01.11.2019 р. по 30.04.2020 р. в сумі 10 465,02 грн., 3% річних у розмірі 21,81 грн., пеню у розмірі 176,65 грн., а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (т. 1 а.с. 82-84). Ухвалою суду від 3 березня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року у справі № 331/3139/20 ( провадження № 2/331/244/2021) за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії в гарячій воді скасовано. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 113-114). Відповідно до уточнених позовних вимог позивач остаточно просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за договором постачання теплової енергії в гарячій воді в розмірі 10 663,48 грн. (основний борг - 10465,02 грн., 3% річних - 21,81 грн., пеня - 176,65 грн.), та судові витрати в сумі 2102,00 грн. (т. 1 а.с. 126-128). В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що між Концерном МТМ та відповідачем укладено договір № 442 постачання теплової енергії в гарячій воді на об`єкт літ. А-4 за адресою [ADDRESS] . Відповідачу надавались послуги, однак він не виконав належним чином свої зобов`язання по їх оплаті. Нарахування, починаючи з жовтня 2018 р., проводились згідно показів будинкового вузла обліку, пропорційно площі квартир, з урахуванням рішення співвласників будинку. Заперечень з приводу нарахувань за теплову енергію від відповідача не надходило. Відповідач проти позову заперечує на підставі того, що він належним чином здійснював оплату за теплову енергію згідно умов договору, з урахуванням наданого йому обсягу. Вважає, що за спірний період позивачем завищена сума послуг на 6 705,51 грн., надав контр розрахунок, згідно якого переплата складає 1,2538 грн. Договором про постачання теплової енергії передбачено лише один спосіб - розрахунковий. Нарахування згідно показів приладу комерційного обліку та протоколу загальних зборів власників приміщень будинку вважає незаконним. Також зазначає, що показання будинкових засобів обліку отримані представником виконавця без присутності представника споживачів. Звернуто увагу, що будинок не є багатоквартирним будинком, об`єднання співвласників за даною адресою не створено, а тому положення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» на нього не поширюються. (т. 1 а.с. 124). Концерном МТМ надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що договором передбачено два способи обліку теплової енергії - за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом (п.5.1.). Посилання відповідача на те, що акти є не узгодженими, не відповідає дійсності. Відповідно до акту прийняття в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 25.01.2008 р. на будинку [ADDRESS] встановлено прилад обліку теплової енергії. Представником теплопостачальної організації щомісяця проводились зняття показань приладу обліку і нарахування за теплову енергію, починаючи з жовтня 2018 р., проводились згідно цих показів. Відповідач особисто приймав участь у зборах співвласників будинку та підписав протокол про рішення стосовно порядку розподілу обсягу споживання. Від власників не надходило інформації стосовно визначення конкретного представника, що буде присутній при знятті показань з приладу обліку. (а.с. 168-171) Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, доводи відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до такого. Відповідно до статуту Концерну „Міські теплові мережі, основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну (а.с. 172-174). Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року за № 630. Судом встановлено наступні факти та правовідносини. 01.01.2005 між Концерном «МТМ» та [PERSON] укладено договір № 442 про постачання теплової енергії в гарячій воді (т. 1 а.с. 7-12). Відповідно до п. 1.2 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію в гарячій воді в потрібних споживачу обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі за встановленими тарифами в терміни передбачені цим договором. Термін дії договору № 442 встановлено до 01.02.2010 р., договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання (п. 10.1 договору). Доказів припинення або зупинення дії договору сторони не надали, отже його умови є чинними на момент розгляду даної справи судом. Як підтверджується матеріалами справи, та не заперечується сторонами, приміщення по [ADDRESS] , є об`єктом теплопостачання та в опалювальний період 2019 - 2020 р., позивачем надавалась теплова енергія. Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Пункт 6.3 Договору встановлює, що Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладу. Споживач зобов`язаний оформити акт надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації. Акти та рахунки надсилалися відповідачу на адресу об`єкта теплопостачання простою кореспонденцією, на підтвердження чого позивач надав реєстри на відправку простої кореспонденції (актів та рахунків) за листопад 2019 року, квітень 2020 року (т. 1 а.с. 15-24). Відповідач, в порушення умов п. 6.3 Договору, акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період не підписав і не повернув позивачу. Зауважень до актів з приводу порядку надання комунальних послуг, якісних і кількісних показників, зокрема з приводу обліку споживання теплової енергії, відповідач не надав. За період з листопада 2019 року по квітень 2020 року позивач поставляв відповідачу теплову енергію в гарячій воді, що підтверджується розрахунком основного боргу, актами приймання-передачі теплової енергії та рахунками на суму 19 065,02 грн. (т. 1 а.с. 4, 15-18). Згідно із п. 3.2.2 Договору споживач теплової енергії зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах згідно рахунків за теплову енергію і в терміни, які передбачені договором. Відповідно до п.6.5. споживач зобов`язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення умов п.п. 3.2.2, 6.5 Договору відповідач оплатив отриману теплову енергію частково в сумі 8 600,00 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за теплову енергію в сумі 10 465,02 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року, що підтверджується розрахунком (т. 4 а.с.4). Згідно із ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610,611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Доводи представника відповідача про відсутність належних доказів, які підтверджують облік спожитої теплової енергії суд не приймає на підставі такого. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором. Отже, зняття показань відбувається в присутності представника будинку, якщо інше не передбачено договором. Договором, укладеним між сторонами, встановлений обов`язок позивача знімати показання. Участь при цьому споживача або його представника договором не врегульована (п.4.1.2). Як встановлено судом в будинку відсутнє об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та управитель багатоквартирного будинку. Також співвласники не визначили особу, відповідальну за зняття показань приладку обліку. Відповідно до актів про зняття показань за листопад 2019 р. - квітень 2020 року представником позивача зняті показання теплової енергії у будинку за адресою: [ADDRESS] із зазначенням об`єму теплоносія, об`ємної витрати теплоносія, його температури, теплової потужності (т. 1 а.с. 182-187). Крім того, відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» власник ( співвласники) будівлі або його (їх) представник мають право доступу до місць установлення вузлів комерційного обліку для перевірки схоронності та зняття показань. Таким чином, будь-який власник має доступ до приладу обліку теплової енергії для перевірки його показань. Відповідачем заперечень щодо показників в період споживання послуги з постачання теплової енергії не заявлено і не надано доказів щодо інших показників наданих комунальних послуг. Крім того, як встановлено судом, відповідач, направлені позивачем акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на оплату теплової енергії із зазначенням обсягів наданих послуг за спірний період, не підписав і не повернув позивачу, що свідчить про порушення умов договору (п. 6.3) і свідоме ігнорування відповідачем своїх обов`язків за договором. Щодо способу розподілення теплової енергії (визначення позивачем обсягу спожитої відповідачем теплової енергії) слід зазначити таке. Суд не приймає доводи відповідача щодо односторонньої зміни способу розділення вартості теплової енергії, на підставі такого. Згідно із п.12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Відповідно до п. 20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до пунктів 17-20 Правил користування тепловою № 1198 для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку. Прилади комерційного обліку теплової енергії в діючій системі теплопостачання використовуються для розрахунків за теплову енергію між теплопостачальною організацією та споживачем. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Згідно із п.23 Правил №1198 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як встановлено судом на момент укладення договору № 442 (01.01.2005 р.) у будинку [ADDRESS] приладу комерційного обліку не було встановлено, тому у пункті 5.1. договору передбачено, що облік спожитої теплової енергії проводиться за розрахунковим способом. 25.01.2008 р. у будинку [ADDRESS] встановлено прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом прийняття в експлуатацію (т. 1 а.с. 177). Зазначений комерційний прилад обліку періодично проходив повірку, що підтверджено Актами приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 17.10.2011, від 15.10.2015, від 13.11.2019, паспортами виміру параметрів і характеристик, витягом з протоколу повірки, Актом на зняття приладу обліку на держповірку від 07.11.2019 р. (т. 1 а.с. 178-179). Окрім того, відповідно до п. 5.7 договору № 442 при відсутності приладів обліку або виході його з ладу, а також відсутність клейма або свідоцтва, документації, ненадання звіту про спожиту теплову енергію, кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається теплопостачальною організацією, розрахунковим способом по тепловому навантаженню, визначеному у п. 1.3 договору і фактичного відпуску теплової енергії з джерела теплоти за звітний період. Згідно з п. 6.4 договору № 442 розрахунок кількості теплової енергії, які відпущена споживачу, провадиться на підставі показань розрахункових приладів обліку з урахуванням витрат або розрахунковим способом - при відсутності приладів обліку. Аналіз укладеного між сторонами договору і діючого законодавства на період надання комунальної послуги вказує на можливість застосування двох способів визначення обсягу спожитої теплової енергії - за приладами обліку та розрахунковим способом. При цьому розрахунковий спосіб застосовується як виняток, у разі відсутності приладу обліку або неможливості застосування його показів. Щодо застосування протоколу співвласників будинку № 01 від 04.10.2018 р. слід зазначити таке. Частина 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачає, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. На підставі вищезазначених законів зборами співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] прийнято рішення про визначення порядку розподілу між споживачами житлових та нежитлових приміщень обсягів теплоспоживання на підставі показів будинкового вузла комерційного обліку; встановлено, що [PERSON] належить 8% площі приміщення. Зазначене рішення оформлено протоколом № 01 від 04.10.2018 р., (надалі протокол № 01 від 04.10.2018 р.) (а.с. 131-132). 01.02.2019 року Концерн МТМ отримав від ініціативної групи будинку [ADDRESS] звернення з проханням про застосування порядку розподілу обсягів теплопостачання під час опалювального сезону 2018-2019 рр., який затверджений протоколом № 01 від 04.10.2018 р. (а.с. 130). Доводи відповідача щодо неправомірності застосування протоколу № 01 від 04.10.2018 р., у період 2019 -2020 рр., суд не приймає на підставі такого. Протоколом № 01 від 04.10.2018 р. встановлено порядок розподілу теплової енергії на опалювальний період 2018-2019 рр. Власники будинку не приймали та не надсилали іншого рішення теплопостачальній організації, також не надсилалося рішення співвласників будинку щодо припинення дії протоколу. Отже, позивач правомірно враховує вказаний протокол при нарахуванні вартості послуг. При обліку споживання теплової енергії за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2005 року повинні враховуватись вимоги діючого законодавства на момент надання комунальної послуги, зокрема Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Визначення позивачем обсягів спожитої відповідачем теплової енергії у спірному періоді з листопада 2019 року по квітень 2020 року було здійснено за показами будинкового приладу обліку, що відповідає умові п. 6.4 Договору і вимогам діючого законодавства. Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надав. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими Позивачем до оплати у відповідні періоди. Доводи представника відповідача про порушення порядку прийняття рішення співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , а також про те, що Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не поширюється на вказаний будинок, оскільки останній не має квартир, а лише нежитлові приміщення, а також те, що рішення власників надійшло вже після затвердження методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, а тому не може враховуватись, суд не приймає. Рішення про визначення свого порядку розподілу обсягів теплової енергії можуть прийняти не тільки власники багатоквартирного будинку, а також співвласники іншої будівлі, зокрема нежитлового будинку. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, чинна з 25.01.2019. Співвласники будинку за адресою: [ADDRESS] рішення про визначення свого порядку розподілу між споживачами житлових та нежитлових приміщень обсягів теплоспоживання на підставі показів будинкового вузла комерційного обліку оформили Протоколом №01 зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] від 04.10.2018, а також письмовим Зверненням, які погоджені із співвласниками будинку, зокрема з позивачем [PERSON] . На переконання суду, позивач не мав підстав не враховувати рішення співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] від 04.10.2018 щодо визначення порядку розподілу обсягів теплоспоживання на підставі показів будинкового вузла комерційного обліку - пропорційно площі житлового та нежитлового приміщення, що відповідає положенням діючого законодавства. Зазначене рішення співвласників в судовому порядку не оскаржувалось, отже є чинним, а тому на законних підставах враховане позивачем. Щодо інших доводів відповідача на підтвердження своїх заперечень проти позову суд зазначає таке. Згідно аналізу прецедентної практики ЄСПЛ згідно статті 6 Конвенції рішення судів повинно достатнім чином містить мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, статтю 6 параграфу 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. («Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89); («Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30); («Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг та наявності заборгованості, і вказані обставини відповідачем не спростовані. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За порушення грошової зобов`язання позивачем нараховані 3% річних у сумі 21,81 гривень, пеня у сумі 176,65 гривень, що підтверджуються розрахунками. Згідно частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2102,00 гривень. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, взявши до уваги письмові заяви сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованих опалення за період листопад 2019 року - квітень 2020р., 3 % річних та пеня, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved