Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

26.08.2020 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту та заборони відчуження. В обґрунтування позову, зокрема зазначила, що Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області видано виконавчий лист про примусове виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.08.2012 р. № 22ц/0591/1310/2012 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № 223487- cred від 22.04.2008 р., а саме за основною сумою боргу 3385,92 долари США, заборгованості по процентам 3923,64 долари США, штраф в розмірі 2918, 18 грн. 13.09.2012 р. державним виконавцем Жовтневого ВЛВС ММУЮ Кукуц В.В. на підставі виконавчого листа №22ц0591/1310/ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 61958,45 грн. відкрито виконавче провадження № 34313657, в рамках якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно останньої та встановлена заборона на відчуження майна. 13.05.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа по виконавчому провадженню ВП №3431365 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На час звернення до суду в провадженні виконавчої служби провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 22ц/0591/1310 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» будь-якої заборгованості - відсутнє, тому позивач просить суд скасувати арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 28.05.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У якості третьої особи до участі у справі залучено Акціонерне товариство «Комерційний Банк» «Приват Банк». Представник позивача [PERSON] адвокат Степанчук О.В. надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності представника відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі. Третя особа у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що нерухоме майно, а саме: Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] та Ѕ частини земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 13.09.2012 р. про відкриття виконавчого провадження № 34313657, державним виконавцем відкрито провадженні з виконання виконавчого листа № 22ц/0591/1310, виданого 25.08.2012 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 61958,45 грн. та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення: 61958,45 грн. та також встановлена заборона здійснення відчуження будь-якого майна, яка належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу. З копії\~Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.05.2020 р. № 209943368, вбачається, що на вказане нерухоме майно [PERSON] було накладено обтяження на підставі постанови від 19.09.2012 р. про відкриття виконавчого провадження № 33313657. Відповідно до відомостей Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області виконавче провадження № 3431365, відкрите на підставі виконавчого листа № 22ц/0591/1310, виданого 25.08.2012 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 61958,45 грн. завершено. 13.05.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення ВП №3431365, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.09.2019 р. у задоволенні заяви АТ «КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційни банк «Приват Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає конкретний перелік виконавчих документів, виданих на підстави рішень та які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню. Частина 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Зі змісту ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Таким чином, системний аналіз ст.ст.1, 3, 5, 10 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє суду зробити висновок, що заходи примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) застосовуються державними виконавцями тільки на підставі виконавчих документів, виданих з метою примусовому виконанню відповідних рішень. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. При цьому, ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. Частина 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. А згідно з ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Таким чином, суд робить висновок, що звернення стягнення на майно боржника, у тому числі нерухоме, допускається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, а арешт такого майна є першою стадією порядку звернення стягнення на майно боржника. З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2012 державним виконавцем, в межах виконавчого провадження №34313657 за виконавчим листом №22ц/0591/1310 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 13.05.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа по виконавчому провадженню ВП №3431365 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа, надалі Закон №606-XIV). Пункт 4 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV передбачав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. При цьому, ч.5 ст.47 Закону №606-XIVпередбачала, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Згідно зі ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Доказів того, що в період з 2014 р. по 2020 р. на примусовому виконанні Відповідача перебуває виконавчий лист № 22ц/0591/1310, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 61958,45 грн., в межах якого було відкрито виконавче провадження №34313657 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] суду не надано. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів,\~зокрема може\~бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для\~зняття виконавцем\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини\~є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи не\~доцільності реалізації\~арештованого майна\~боржника у\~зв`язку із\~значним ступенем\~його зношення,\~пошкодженням; 5)\~відсутність у\~строк до\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~виконавця,\~зазначеного у\~частині\~шостій\~статті 61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. В той же час, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, також гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оскільки станом на 04.11.2020 року на примусовому виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) відсутній виконавчий лист № 22ц/0591/1310, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області в межах якого було відкрито виконавче провадження №34313657 і накладено арешт на все нерухоме і не рухоме майно [PERSON] , а строки пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання пропущено і відсутні будь я кі докази щодо його поновлення, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved