Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту смерті її батька - [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року в місті Донецьк Донецької області. В обґрунтування вимог, посилається на те, що у жовтні 2017 року вона звернулась до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть, на що отримала письмову відмову, у зв'язку з тим, що медичний документ, пред'явлений на підтвердження факту смерті, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який необхідний їй для реєстрації смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть [PERSON] для оформлення спадщини. В судовому засіданні заявник пояснила, що вона є донькою [PERSON], який помер [INFO] року вдома за адресою: [ADDRESS], від хронічної судинно-мозкової недостатності ІІІ, церебрального атеросклерозу. Встановлення факту смерті батька їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення права на спадщину, просила задовольнити її заяву. Представник заінтересованої особи - Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 157-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як вбачається з заяви, заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] а фактично проживає та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 06 вересня 2017 року № 0000320588 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради. (а.с.16) Згідно приписів п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 132 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, а фактично проживає та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 06 вересня 2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради. (а.с.12,16) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 березня 1957 року Желєзнодорожним Рай - Бюро РАЦС м.Сталіно, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON]. (а.с.14) Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 13 січня 1979 року Відділом РАЦС Київського району м.Донецька, [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], після чого взяла прізвище [PERSON]. (а.с.15) Тобто, [PERSON], [INFO], дійсно є донькою померлого [INFO] року [PERSON] Згідно довідки про причину смерті від [INFO] року, яка видана лікарем Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 міста Донецька» з написом ДНР», [PERSON], [INFO], помер [INFO] року вдома за адресою: [ADDRESS], причина смерті - хронічна судинно-мозкова недостатність ІІІ, церебральний атеросклероз. (а.с.7) З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке видано 09 липня 2016 року Київським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції ДНР вбачається, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в Київському районі міста Донецька ДНР. (а.с.6) Як вбачається з відмови у проведені державної реєстрації смерті від 03 жовтня 2016 року, Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року, так як останньою пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». (а.с.9) Крім вищенаведених документів, суду надано копію довідки, виданої 28 вересня 2017 року [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «АРК-96» ДНР, згідно якої [PERSON] була зареєстрована разом з померлим за однією адресою, а саме: [ADDRESS]. (а.с.8) Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення [PERSON] (а.с.17,18). Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтвердила також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], яка пояснила, що є родичкою заявниці та її померлого батька, який до дня смерті проживав в м.Донецьку, де і помер. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року в місті Донецьк Донецької області , і дають суду підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved