Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа: Управління державної міграційної служби у Кіровоградській області про позбавлення права користування житловим приміщення (квартирою). Просить визнати [PERSON], [INFO]. уродженку с. Сазонівки Кіровоградської області, такою що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування вимог зазначила, що вона являється власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2011 року, зареєстрованого в ОКП «КООБТІ» за № 20927. 11.02.2011 р. вона дозволила [PERSON], [INFO] тимчасово зареєструватися за місцем свого проживання. Відповідач ніколи не проживала за даною адресою та не сплачувала комунальні та інші платежі на утримання житла за місцем своєї реєстрації, особистих речей також немає. В кінці 2011 року та впродовж 2012 року по 31.07.2014 р. вона періодично зверталася до відповідача про здійснення нею дій пов»язаних зі зняття її з реєстраційного обліку по місцю по місцю проживання: [ADDRESS]. Проте, відповідач жодних дій щодо зняття з реєстрації не вчиняє, тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи УДМС в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2011, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до акта від 23.07.2014 р. [PERSON] з 11.02.2011 року прописана за адресою [ADDRESS], проте жодного дня не проживала та не проживає (а.с. 10). Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім'ї. В суді знайшов підтвердження факт не проживання відповідача з 2011 р. в квартирі [ADDRESS], належній позивачу. Судом достовірно встановлено, що позивачеві чиняться перешкоди у здійсненні нею права власності, відповідач не є членом його сім'ї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, які створює реєстрація за даною адресою відповідача та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved