Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

23.11.2020 року [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 8250 грн. та судового збору у розмірі 840,80 грн. 19.04.2021 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог і просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] та аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи відповідно, до досягнення повноліття молодшим сином, та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . З 08.06.2001 року він перебував у зареєстровану шлюбі з [PERSON] , який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.02.2017 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] [INFO] . Після розлучення вони з відповідачкою деякий час проживали разом і у них [INFO] народився син [PERSON] . Відносини між ними погіршилися через зловживання відповідачкою спиртними напоями і постійні сварки, мати дітей самоусунулась від їх виховання, внаслідок чого з травня 2020 року діти проживають разом з ним. Він займається вихованням та утриманням малолітнього сина, його мати не цікавить життям сина, не спілкується з ним, матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що жодних перешкод у спілкуванні сина з матір`ю він не чинить, на його усні звернення щодо припинення аморального способу життя не реагує. Оскільки він самостійно утримує дітей і коштів для належного їх утримання не вистачає, а відповідачка є здоровою і працездатною людиною, на утриманні нікого більше не має, позивач вважає, що для забезпечення належного рівня життя дітей, з відповідачки слід стягнути аліменти. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки її колишній чоловік не дає їй спокійно жити, здійснює обманні дії з метою забрати у неї дітей, чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином. У травні 2020 року він забрав сина на прогулянку і не повернув, вона викликала поліцію з цього приводу, але ніяких мір прийнято не було. Позивач постійно погрожує їй, що позбавить її батьківських прав та відправить по психлікарні, всюди розповідає неправдиву інформацію про неї, що вона вживає алкоголь і чинила домашнє насильство. Вона бажає спілкуватися з дитиною і брати активну участь у вихованні сина, а опікунська рада необґрунтовано прийняла сторону батька, не з`ясувавши дійсні обставини. Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів відповідачка відзиву не надала, копія уточненої позовної заяви була їй направлена позивачем, про що свідчить інформація про поштове відправлення «Укрпошта експрес». В судовому засіданні позивач позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітнього сина та стягнення з відповідачки аліментів на його утримання підтримав, просив стягувати аліменти на сина у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття сина. Від позовних вимог щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання відмовився. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності. Представник Служби у справах дітей Південної міської ради Харківського району Харківської області в судовому засіданні позовні вимоги стосовно визначення місця проживання дитини з батьком підтримав, стосовно вимог про стягнення аліментів та судових витрат покладається на розсуд суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2020 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.01.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 19.04.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Південної міської ради Харківської області, виключено з числа третіх осіб Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 02.08.2021 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до судового розгляду. Вислухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08.06.2001 року виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №14 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] , видане повторно 29.11.2016 року Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області). Під час шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане повторно 29.11.2016 року Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області), яка на даний час є повнолітньою. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.02.2017 року (справа №635/8187/16-ц) шлюб між сторонами був розірваний. Під час спільного проживання [INFO] у сторін народився син [PERSON] , батьком якого записаний позивач (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 04.01.2018 року виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2011 року квартира за адресою [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Станом на 11 березня 2020 року за вказаною адресою були зареєстровані і проживали [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується актом депутата Будянської селищної ради Савченко В.Г. З кінця квітня 2020 року діти мешкають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , мати з ними не проживає, з нею у старшої доньки [PERSON] складні стосунки, вони не спілкуються, з молодшим сином [PERSON] мати спілкується рідко, фактично вона життям дітей не цікавиться, з чоловіком стосунки не підтримує, що підтверджується Актом з`ясування обставин вчинення насильства або реальної загрози його вчинення від 05.01.2019 року, Актом відвідування сім`ї [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , від 28.05.2020 року, Актом повторного відвідування сім`ї [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] від 07.06.2020 року, Актом з`ясування обставин вчинення насильства або реальної загрози його вчинення від 07.07.2020 року, Актом відвідування сім`ї [PERSON] за місцем проживання адресою: [ADDRESS] від 20.10.2020 року, протоколом бесіди з батьком з питання щодо визначення місця проживання дитини від 09.06.2021 року Служби у справах дітей Південної міської ради, протоколом бесіди з матір`ю з питання щодо визначення місця проживання дитини від 10.06.2021 року Служби у справах дітей Південної міської ради, Актами обстеження умов проживання від 01.06.2021 та 10.06.2021 за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] , Актом обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] від 07.06.2021 року. Як вбачається з характеристики Будянського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) Південної міської ради Харківського району Харківської області від 16.06.2021 №01-09/47 [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько приймає активну участь у житті та розвитку дитини, приділяє вихованню дитини багато часу, дитина дуже прив`язана до батька, який цікавиться життям дитини в закладі дошкільної освіти, охоче іде на співпрацю з вихователем. Мати [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідувала сина в закладі дошкільної освіти, не цікавиться у вихователя розвитком та успіхами дитини. Відповідно до інформації виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] за час мешкання на території смт.Буди зарекомендував себе з позитивного боку, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, приймає участь у житті та благоустрої селища. За час мешкання заяв, клопотань, скарг з боку сусідів до органів внутрішніх справ та Південної міської ради не надходили. Відповідно до витягу з протоколу №4 від 18.06.2021 комісією з питань захисту прав дитини Південної міської ради були обстежені умови проживання [PERSON] та [PERSON] , здійснено з ними бесіди стосовно питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . В результаті чого дійшли висновку: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , залишити дитину проживати разом із батьком, не обмежуючи участь матері у вихованні та забезпеченні дитини, сплачувати аліменти, рекомендувати матері змінити стиль життя, акцентуючи увагу на підвищенні батьківського потенціалу, працювати у напрямку набуття навичок відповідального батьківства та ведення здорового способу життя. Рішенням виконавчого комітету Південної міської ради від 06.07.2021 року за №113 був затверджений висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Статтею 7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Дитина [PERSON] , [INFO] , через малолітній вік в судове засідання не викликався і не опитувався. Органом опіки та піклування був здійснений виїзд за місцем фактичного проживання дитини у батька і за місцем проживання матері, обстежені умови їх проживання, опитані батьки дитини, внаслідок чого зроблений висновок щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком. Із вказаним висновком суд погоджується. Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Стосовно стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , суд зазначає наступне. В частині 2 статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України, і зазначає, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову про стягнення аліментів 19.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка жодних заперечень щодо стягнення аліментів чи їх розміру до суду не надала. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №23 від 23.11.2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі 840,80 грн. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати позивача на правову допомогу складають 8250,00 грн., що підтверджується договором №М-083 про надання правової допомоги від 11.11.2020 року, актом про надання юридичних послуг від 21.11.2020 року. В той час, враховуючи відмову позивача від позовних вимог про стягнення аліментів на доньку, що продовжує навчання, а також те, що окрема заява про стягнення цих аліментів позивачем не подавалась, суд вважає за необхідне зменшити витрати на надання правової допомоги за складання проекту позовної заяви про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням у сумі 1500 грн. Отже судові витрати з надання правової допомоги, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, становлять 6750,00 грн. Таким чином загальний розмір судових витрат, які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача складають 840,80 + 6750,00=7590,80 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову в частині вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved