Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 49 / 175 частин будівлі, розташованої у [ADDRESS], що складають нежитлове приміщення - магазин, якому присвоєно нову адресу - [ADDRESS], посилаючись на те, що реєстраційною службою йому відмовлено в реєстрації його права власності саме на магазин, що відповідає його часткам споруди №36, тому він, позивач, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом про виділення в натурі його частки в загальній будові і визнання права власност. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він разом з відповідачами є співвласником споруди, яка розташована в [ADDRESS], без юридичного виділення часток кожного співвласника в натурі. Фактично, в цілому, будівля складається з декількох споруд, що не знаходяться навіть під загальним дахом, проте адреса поштова в них була єдина. Співвласники споруд, розташованих по [ADDRESS], користуються фактично окремими відособленими приміщеннями, оскільки між ними давно склався певний порядок користування, який зберігався і при зміні колишніх співвласників. Деякі з цих споруд потребують ремонту. На даний час йому, позивачу, необхідно зробити капітальний ремонт його магазину, однак, через те, що в нього з відповідачами спільна власність, йому потрібна їхня згода на здійснення будь-яких робіт, пов'язаних з ремонтом його частини будинку, оскільки відремонтована його частина споруди збільшить вартість усієї споруди, але деякі відповідачі не погоджуються з такими змінами. Укласти договір про добровільний розділ загальної спірної будови в нотаріуса для нотаріального його засвідчення не є можливим з-за зайнятості усіх співвласників і їхньої чисельності, з-за чого він, позивач, звернувся до Болградської міської ради з заявою про присвоєння його магазину окремої поштової адреси, а тепер - до суду для захисту свого права власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснивши, що співвласники споруд, розташованих по [ADDRESS] не заперечують проти виділення юридично кожному окремо в натурі частин домобудівлі, оскільки вона фактично вже поділена між співвласниками на відособлені окремі приміщення, які усі є нежитловими, проте юридично вони є співвласниками без виділення в натурі юридично кожному його часток власності, хоча проти цього ніхто не заперечує. Оскільки до нотаріусу скликати усіх співвласників не є можливим через відсутність [PERSON] у м.Болград, яка, до речі, також не заперечує проти відокремлення своєї частини споруди в натурі юридично, позивачу довелося звернутися до суду для захисту своїх прав і прискорення процесу їх оформлення. Без договору між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого спільного майна, завіреного нотаріально, Болградська реєстраційна служба відмовилася реєструвати право власності позивача на магазин, тому він змушений був звернутися до суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] не заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що між усіма співвласниками немає питань щодо виділення їхніх часток в натурі зі спільної власності нерухомості, оскільки фактично кожен зі співвласників користується і володіє своєю частиною споруди, розташованої у [ADDRESS], ці частини домобудівлі не містять житлових приміщень - самі лише нежитлові, переважно магазини, тому кожен зі співвласників наразі оформлює свою частину спільної нерухомості з присвоєнням окремої поштової адреси. Представник Болградської міської ради, - відповідач у справі - до суду не з'явився, надіслав суду заяву про слухання справи за відсутністю представника йього відповідача, не заперечуючи проти задоволення вимог позивача. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вимоги позову є обгрунтованими, а порушене право власності позивача на його власну нерухомість підлягає судовому захисту за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу, укладеного 29.02.1996р., завіреного приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області і зареєстрованого в реєстрі за №908, продавець в особі представництва фонду держмайна України в Болградському районі - в особі начальника представництва Тодорова В.С., що діє на підставі положення про представництво, та покупець в особі суспільства покупців громадян, яке зареєстроване в представництві Фонду держмайна України в Болградському районі 08.02.1996р. під №3/96 в особі [PERSON], що діє на підставі посвідчення, виданого товариством покупців громадян, придбав у власність покупця державне майно колишнього державного підприємства «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9); - згідно витягу №18318552 про реєстрацію права власності нерухомого майна КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 31.03.208, [PERSON] на праві власності належить 25 / 175 часток нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] (а.с.12); - згідно витягу №18318441 про реєстрацію права власності нерухомого майна КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 31.03.208, частини нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], належать на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 24 / 175 частина, [PERSON] - 24 / 175 частини, [PERSON] - 1 / 175 частина (а.с.13); - відповідно до договору дарування від 19.02.1999р. між дарувателями [PERSON] та [PERSON] та обдарованим [PERSON], позивач [PERSON] набув право власності на 25 / 175 частин магазину літ.А,А-1, розташованого у [ADDRESS] (а.с.8); - рішенням №192 виконкому Болградської міської ради Одеської області від 21.06.2012року, магазину була присвоєна окрема поштова адреса: [ADDRESS] (а.с.7); - 01.02.2013року Болградське БТІ виготовило позивачу технічний паспорт на магазин за адресою: [ADDRESS], згідно якого загальна площа магазину становить 97кв.м. - з яких - торгівельна - 75,3кв.м., а допоміжна - 21,7кв.м., що розташовані на земельній ділянці площею124кв.м. (а.с.18-20); - згідно експертної оцінки, вартість вищевказаного магазину за вказаною адресою, станом на 2014рік складає 130216грн. (а.с.14-27); - відповідно до витягу про державну реєстрацію прав власності КП «Болградське БТІ» за №31003018, та №31003100 від 17.08.2011, 1 / 2 частина нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності (приватна спільна часткова) [PERSON] (а.с.52-53), інша 1 / 2 частина [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.69-70); - відповідно до витягів про державну реєстрацію прав власності КП «Болградське БТІ» за №31003018 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31766163 від 26.12.2014, 8 / 100 частин будівлі [ADDRESS] - належить [PERSON] (а.с.60), а 11 / 100 частин - належить [PERSON] (а.с.58), - згідно відомостей БТІ - довідка КП «Болградське БТІ» №242 від 26.09.2014р., спірна будівля значиться за [ADDRESS] і належить [PERSON] - 8 / 100 частин, [PERSON] - 11 / 100 частин, ТОВ «Лотос» - 19 / 100 частин, [PERSON] - належить 34 / 100 частин і [PERSON] - 28 / 100 частин (а.с.4); - з пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] вибув з числа співвласників спірної нерухомості - його частка є наразі власністю [PERSON] (а.с.60), 1 / 2 частина спірної нерухомості, що належала ТОВ «Лотос», наразі належить [PERSON] (а.с.52-53), інша 1 / 2 частина - належить [PERSON] (а.с.69-70) і цім частинам присвоєно нову адресу: [ADDRESS]; - згідно письмової відповіді Реєстраційної служби Болградського РУЮ Одеської області №04.2.06/714 від 23.09.2014року, [PERSON] відмовлено в реєстрації його права на спірний об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення, розташоване у [ADDRESS] з мотивів відсутності в нього правовстановлюючого документу. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ч.1 ст.41 Конституції України). Безмежних, абсолютних прав не існує, а тому Конституція зазначає таке обмеження: "Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі" (ч.7ст.41). Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Крім Конституції, ст.319 ЦК дозволяє власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а ст.320 ЦК: передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Крім того, ст.150 ЖК встановлює можливість власника розпоряджатись будинком (частиною будинку), квартирою на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1ст.13 ЦК). При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК). Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Приватна власність громадян як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Це право охороняється Конституцією як актом найвищої юридичної сили та відповідними законами України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Конституція закріплює принцип, за яким право приватної власності на житло є непорушним. Основоположні конституційні правові засади охорони та захисту прав на житло знайшли своє закріплення також в інших законодавчих актах України. Так, відповідно до книги третьої «Право власності та інші речові права» розділу першого ЦК України, кожний громадянин особисто, або разом з іншими особами має право на захист права власності. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (Україною Протокол ратифіковано Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97), підписану урядами держав - членів Ради Європи беручи до уваги Загальну декларацію прав людини, проголошену Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 10 грудня 1948 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 356 ЦК України регламентовано, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 358 цього ж кодексу регламентовано здійснення права спільної часткової власності співвласниками за їхньою згодою: «Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; в разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації; якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. А, згідно з ч.3ст.364 ЦК України, « в разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації». Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про виділення в натурі особі його власності, якщо він цього бажає, за згодою усіх співвласників. Законодавством передбачено таке погодження засвідчити нотаріально. На твердження сторін у судовому засіданні, відповідач [PERSON] не може з'явитися до нотаріусу у зв'язку з частими її від'їздами з м.Болград, тому така угода - між співвласниками будинку [ADDRESS], про розділ спірного будинку - у позивача відсутня. Проте, оскільки у судовому засіданні ніхто з присутніх не заперечував право позивача і можливість виділення його частки в натурі, яка фактично вже виділена і частка визначена, а також суду не надано заперечень відповідача [PERSON] на вимогу позову про виділення позивачу у власність в натурі його частини будівлі [ADDRESS], якій (частині) присвоєно окрему поштову адресу - [ADDRESS], суд не вбачає підстав у відмові в задоволенні цієї частини позову. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред 'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В аспекті незаконної відмови позивачу в реєстрації його права власності, а також цитованих норм цивільного законодавства, питання визнання права власності в даному випадку може бути, виключно, предметом судового розгляду. Право власності реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності. Державна реєстрація права на об'єкти нерухомості здійснюється відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (далі - Порядок). Оскільки позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на його майно, та, враховуючи, що суду не надано заперечень щодо позовних вимог позивача, суд вважає необхідним поновити право позивача на реєстрацію його власності, виділеної зі спільної часткової власності нерухомості і дійшов висновку, що необхідно у судовому порядку визнати за позивачем його право власності на об'єкт нерухомого майна - будівлю, вказану у позові, оскільки це його право підтверджується наданими суду доказами і нічим не спростовано.

Outcome: approved