Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

29.07.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час перебування у шлюбі із відповідачем 03.01.2007 р. у них народился син [PERSON], на даний час сторони проживають окремо. Між позивачем та відповідачем виник спір щодо участі батька у вихованні сина та проведення з ним часу, оскільки відповідач не дає можливості спілкуватися позивачу з дитиною, тому позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні із сином та встановити участь позивача у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини. Заявою від 01.10.2015 р. позовні вимоги змінив та просив суд встановити наступний порядок спілкування із дитиною: з щосереди з 17-30 до 20-00 годин за адресою м. Павлоград, вул. 35-ї Дивізії[ADDRESS], у літній період 7 днів кожного місяця, щотижня із пятниці 18-00 години до 18-00 години суботи, під час осінніх, зимових, весняних канікул по 2 дні, на другий день після народження дитини з 9-00 до 19-00 години, на день народження батька з 9-00 години до 18-30 години. Позивач свої вимоги за підтримав та просив їх задовольнити (а.с.44). Відповідач позовні вимоги, викладені у заяв про зміну позовних вимог від 01.10.2015 р., визнав повністю (а.с.45). Третя особа орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, просив врахувати висновок орган опіки та піклування від 04.06.2015 р. та прийняти рішення в інтересах дитини. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони у справі з 04.06.2005 р. по 17.12.2010 р. перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 25), від якого мають малолітнього сина [PERSON], 03.01.2007 р. року народження, (а.с.7), який постійно мешкає з матірю [PERSON] (а.с.34). Позивач проживає окремо. Відповідно до ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до п.2 ст. 19 СК України рішення органу опіки і піклування є обов'язковим. Як вбачається із висновку Виконкому Павлоградської міської ради від 04.06.2015 № 161/2-15 про способи участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] (а.с. 15-17), позивач у справі звертався із відповідною заявою до органу опіки і піклування з метою вирішення питання про визначення його участі у вихованні малолітньої дитини. Оскільки між сторонами по справі виникли непорозуміння щодо участі батька у вихованні дітей, а відмінності визначеного рішенням органу опіки та піклування порядку того, япо встановлення якого позивач просить у заяві від 01.10.2015 р. про зміну позовних вимог, суд виходить із наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, для чого інтереси батьків задовольняється у відповідності до їх вимог та погодження. Відповідно до ст. 17 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування, який надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обовязків обсягом та в порядку, встановлених цим Кодексам. Відповідно до положень ст. 19 СК України особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду, у разі такого звернення припиняється виконання рішення органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст.ст. 71, 141, 153, 155, 157, 159 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України Про охорону дитинства мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8, 19 Закону України Про охорону дитинства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Згідно Міжнародної конвенції ООН Про права дитини (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так само положеннями ст.ст.7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не було надано суду доказів того, що відповідач дійсно чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином. Проте, мали місце розбіжності щодо бажаного для дитини, з огляду на її вік, способи участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею. Суд приймає до уваги те, що дитина потребує виховання, піклування та любові обох батьків. Зважаючи на повне визнання відповідачем позовних вимог, викладених у заяві позивача про зміну позовних вимог від 01.10.2015 р. (а.с.45) та відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, за якою у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (справа "Савіни проти України") у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. У рішенні цього ж суду по справі Еріксон проти Швеції від 22 червня 1989 року зазначено, що взаємне спілкування батька та дитини є основним елементом сімейного життя навіть і в разі, якщо стосунки між батьками зіпсувались.

Outcome: approved