Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] в особі представника звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до Яготинської міської ради Київської області про визнання незаконним розпорядження та визнання права на приватизацію, в котрій зазначено, що 04 вересня 1979 року позивачка почала працювати робочою убойного цеху Яготинської птахофабрики. В 1983 році як працівниці Яготинської ПТФ їй було надано кімнату [ADDRESS] , в якій остання проживала разом із своєю сім`єю до 1997 року. В 1997 році в зв`язку з поліпшенням умов проживання позивачки та її сім`ї - [PERSON] - була надана кімната [NUMBER] у гуртожитку [ADDRESS] , та 03.11.1998 року зареєстровано відповідно законодавства місце її проживання. На даний час, займана [PERSON] . кімната, якою з 1982 року і до цього часу вона відкрито та безперешкодно володіє та використовує для проживання, має статус громадського житлового фонду, що на даний час перебуває у комунальній власності м. Яготин. 22 грудня 2018 року з метою реалізації свого права на приватизацію житла [PERSON] звернулася до Яготинської міської ради Київської області із відповідною заявою. Однак, Яготинською міською радою Київської області в задоволені заяви [PERSON] було відмовлено. Як вбачається з розпорядження органу приватизації (органу місцевого самоврядування) № 246 від 27 грудня 2018 року прохання наймача щодо приватизації жилого приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відхилено, у зв`язку з відсутністю відомостей, на підставі яких можливо визначити право на приватну власність на жиле приміщення в гуртожитку, а саме: [PERSON] до заяви № 238 від 22 грудня 2018 року не надала копію ордера. Позивачка посилаючись на те, що дії органу приватизації щодо відмови у передачі їй у приватну власність кімнати [NUMBER] у гуртожитку шляхом приватизації є протиправними, просили визнати незаконним розпорядження органу приватизації (органу місцевого самоврядування) Яготинської міської ради Київської області № 246 від 27.11.2018 року про відмову у передачі [PERSON] кімнати [NUMBER] в гуртожитку, що розташований [ADDRESS] у приватну власність шляхом приватизації та визнати за нею право на приватизацію житлової кімнати [ADDRESS] . В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернулася до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 03 листопада 1998 року зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується відміткою Яготинського відділу ГУ МВС України вчиненою на стор. № 11 в паспорті про реєстрацію його місця проживання (а.с. 10-12). На даний час, займана [PERSON] . кімната, якою з 1982 року і до цього часу вона відкрито та безперешкодно володіє та використовує для проживання, має статус громадського житлового фонду, що на даний час перебуває у комунальній власності м . Яготин. 22 грудня 2018 року з метою реалізації свого права на приватизацію житла [PERSON] звернулася до Яготинської міської ради Київської області із відповідною заявою. Як вбачається з розпорядження органу приватизації (органу місцевого самоврядування) № 246 від 27 грудня 2018 року (а.с. 13) прохання наймача [PERSON] щодо приватизації жилого приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відхилено, у зв`язку з відсутністю відомостей, на підставі яких можливо визначити право на приватну власність на жиле приміщення в гуртожитку, а саме: [PERSON] до заяви № 238 від 22 грудня 2018 року не надала копію ордера. З копії технічного паспорта на житлову кімнату [NUMBER] у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] , виготовленого станом на 26.10.2018 року (а.с. 14-15) вбачається, що кімната [NUMBER] посімейного, спільного заселення розташована на 2 поверсі двоповерхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,50 м2, у тому числі 1-а кімната 13,90 м2, 2-а кімната 13,60 м2. Замовником технічної документації є [PERSON] . З копії карточки прописки форма А (а.с. 16) вбачається, що в 1983 році як працівниці Яготинської ПТФ [PERSON] було надано кімнату [ADDRESS] . З копії трудової книжки серії [NUMBER] заповненої 14.09.1980 року (а.с. 17-19) вбачається, що з 04 вересня 1979 року позивачка почала працювати робочою убойного цеху Яготинської птахофабрики. За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування). Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, зокрема, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Так, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. За змістом ст. ст. 1, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. В силу ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 та зареєстрованим в Мін`юсті 29.01.2010 року за№ 109/17404. Пункт 6.3 зазначеного Положення визначає, що при приватизації приміщень у гуртожитку коридорного типу у власність мешканцям передаються тільки кімнати (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих в них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів та терас), яким надаються відповідні номери. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на наведене спір про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яким вирішено питання щодо права на нерухоме майно, має розглядатися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а тому зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Зазначену правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловив Верховний Суд України, у постанові від 29 березня 2016 року у справі № 21-5430а15. Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 4 квітня 2018 року у справі № 280/267/15-а. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, оскільки приймаючи оспорюване розпорядження, виконавчий комітет Яготинської міської ради Київської області як орган приватизації прийняв оспорюване розпорядження без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Outcome: approved