Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

18.01.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 23.03.2021 року уточнила та просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , померлою [INFO] , з 1982 року до дня смерті за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , померлою [INFO] , з 1982 року до дня смерті за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1612/02-14 від 29.11.2019 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, при цьому зі спадкодавцями вона проживала однією сім`єю, інші спадкоємці спадщіну не прийняли. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить: - [PERSON] (1/2 частка), на підставі свідоцтва про право власності, виданого міським відділом комунального господарства 01.06.1971 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за [NUMBER]; - [PERSON] (1/4 частка), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2081, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 08.09.1976 року; - [PERSON] (1/4 частка), на підставі рішення Ізмаїльського міського народного суду від 25.05.1986 року. Вищевказане також підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №567 від 06.06.2019 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.06.1975 року (а.с. 12), [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Встановлено, що [PERSON] залишив заповіт, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 15 квітня 1971 року за №2-1965, на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на корить [PERSON] - 3/5 частки, та на користь [PERSON] - на 2/5 частки. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624338 від 19.02.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 15.04.1971 року, зареєстрований за № 2-1965 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР 1963 року - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємці за заповітом із заявою про прийняття спадщини не звертались та фактично не вступили в управління спадковим майном, тобто, вважаються такими, які відмовились від прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року - спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року після смерті [PERSON] являється дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] вступила у фактичне володіння спадковим майном, що підтверджено матеріалми спадкової справи, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.12.1988 року (а.с. 10), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, посвідчений черговим лікарем Міжрайонного онкодиспансеру в місті Ізмаїл Одеської області Шатіловим В.І. 29.11.1988 року за №69, згідно умов якого, все своє майно, яка на день смерті належатиме їй заповіла [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.08.1992 року, [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624226 від 19.02.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 29.11.1988 року, зареєстрований за № 69 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Факт прийняття спадщини [PERSON] перевірено відповідно до законодавства УРСР, яке діяло на день смерті спадкодавця, державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, про що зроблено відповідний запис у заяві [PERSON] від 05.11.2019 року №398, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Відповідно до актового запису про смерть №725 від 09.11.1987 року, [PERSON] померла [INFO] Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624545 від 19.02.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] немає. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті [PERSON] немає, спадщина після її смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Досліджуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , померлою [INFO] , з 1982 року до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , отже [PERSON] має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вже встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом із [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Відповідно до актового запису про смерть №27 від 11.01.1993 року, [PERSON] померла [INFO] Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 17.09.1992 року за №4/5733, на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] - 3/5 частки, та на користь [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному. Спадщина у виді 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не охоплена заповітом. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] немає. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті [PERSON] немає, спадщина після її смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Досліджуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , померлою [INFO] , з 1982 року до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , отже [PERSON] має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вже встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом із [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1612/02-14 від 29.11.2019 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved