Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою, вимоги за якою збільшив 30.03.2018 р., до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки за період з 31.03.2017 року по 30.03.2018 в сумі 87 992,22 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював в публічному акціонерному товаристві «Рівнеазот» ( на даний час приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»). Згідно наказу № 933-ВК від 28.03.2017 р. був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. На день звільнення йому не виплачено всіх сум, що належать при звільненні. Враховуючи, що на час звільнення нарахована при звільненні заробітна плата не виплачена , то у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України ПрАТ « Рівнеазот» зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 31.03.2017 р. по 30.03.2018р. (день постановлення рішення) в сумі 87 992,22 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю адвокат [PERSON] , уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, та просила задовольнити. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Никонець Д.А. в судовому засіданні підтримав поданий до суду відзив згідно якого заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ « Рівнеазот» у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності, а тому на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України просить суд звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні [PERSON] в повному обсязі. За таких обставин, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослiдивши письмовi матеріали по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] працював на ПрАТ «Рівнеазот» та з 31.03.2017 р. звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно наказу № 933-ВК від 28.03.2017 року. Розрахунок на день звільнення з ним не проведено. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Так, вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні стосуються періоду з 31.03.2017 року (дата звільнення) по 30.03.2018 року ( дата постановлення рішення). За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 р. по 30.03.2018 р., що становить 249 робочих днів З довідки про середню заробітну плату № 2941 від 08.12.2017 р. вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за січень-лютий 2017 року становить - 12721,78 грн., середньогодинна заробітна плата становить 44,1728 грн., виходячи з того, що в січні ним було відпрацьовано 192,00 годин, в лютому 96,00 години, а всього 288,00 годин за період січень-лютий 2017 року. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 31.03.2017 року року по 30.03.2018 року включно, заборгованість становить 87 992,22 грн. з розрахунку 249 робочих днів (період затримки) х 353,3824 грн. (середньоденна зарплата з розрахунку 44,1728 середньогодинна зарплата х 8 год./день) = 87992,22 грн. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов»язань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 796,63 грн., сплачений позивачем, підлягає до стягнення з відповідача на його користь та 83,29 грн. в прибуток державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved