Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Тростянецький молочний завод» про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши, що він працює на ПАТ «Тростянецький молочний завод» з вересня 1986 року машиністом парових котлів. З 02.08.1999 року його було переведено на посаду охоронника, однак наказом №79 від 03.10.2013 року було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату. За рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.04.2014 року його поновлено на посаді охоронника ПАТ «Тростянецький молочний завод» з 03.10.2013 року. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2014 року рішення Тростянецького районного суду Вінницької області змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши до 1969,46грн., в іншій частині рішення залишено без змін. В зв`язку з цим, наказом №70-к від 28.07.2014 року його поновлено на роботі. Однак за період з 11.04.2014 року по 28.07.2014 року, він продовжуючи знаходитись у вимушеному прогулі, не отримав компенсації за вимушений прогул, відповідно і не сплачувались внески до Пенсійного фонду України. Позивач звернувся до правління ВАТ «Тростянецький молочний завод» з письмовою заявою з проханням виплатити йому компенсацію та сплатити внески до Пенсійного фонду України, однак його прохання проігноровано. В зв`язку з цим, позивач змушений звернутись до суду та просив зобов`язати ВАТ «Тростянецький молочний завод» виплатити йому за час вимушеного прогулу з 11.04.2014 року по 28.07.2014 року різницю між нарахованою зарплатою за час вимушеного прогулу та допомогою по безробіттю в сумі 1927,61грн., а також сплатити внески до Пенсійного фонду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, та проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що є відповідні поштові повідомлення про вручення, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дійсно позивач [PERSON] з 09.09.1986 року прийнятий на роботу до Тростянецького молокозаводу на посаду машиніста парових котлів, а з 02.08.1999 року переведений на посаду охоронника, що підтверджується копіями відповідних наказів(а.с.6-7). Однак за наказом №79 від 03.10.2013 року його було звільнено з роботи з 03.10.2013 року у зв`язку з скороченням штату.(а.с.8). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.04.2014 року по справі №147/1772/13-ц [PERSON] поновлено на посаді охоронника ПАТ «Тростянецький молочний завод» з 03.10.2013 року, та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2013 року по 10.04.2014 року, моральну шкоду та судові витрати. Дане рішення рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2014 року в частині поновлення на роботі [PERSON] залишено без змін.(а.с.9-17). Згідно копії наказу №70-к від 28.07.2014 року по ПАТ «Тростянецький молочний завод за підписом в.о.голови правління Шкабой О.А. [PERSON] поновлено на роботі на посаді охоронника з 03.10.2013 року.(а.с.22). Позивач [PERSON] звертався безпосередньо до керівництва ПАТ «Тростянецький молочний завод» з заявою про виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2014 року по дату фактичного поновлення на роботі, тобто по 28.07.2014 року та сплати відповідних внесків та платежів, однак жодної відповіді не отримав.(а.с.21). Згідно довідки №03-19/1524 від 11.08.2014 року виданої [PERSON] Тростянецький РЦЗ (Вінницький регіон), встановлено, що останній перебував на обліку в Тростянецькому РЦЗ та його дохід за період з 04.11.2013 року по 09.07.2014 року становить 8349,80грн. (а.с.19). З листа - відповіді Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА від 19.09.2014 року за №07-1817 наданого [PERSON] вказано, що після проведення досліджень встановлено, що згідно рішення Тростянецького районного суду від 10.04.2014 року [PERSON] поновлено на роботі з 03.10.2013 року із відповідним записом до трудової книжки. Згідно табелів обліку робочого часу заробітна плата нараховується з 30.07.2014 року. За період з 11.04.2014 року по 28.07.2014 року заробітна плата не нараховувалась та відповідно не сплачувались внески по єдиному соціальному внеску.(а.с.20). Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який прийняв рішення приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі, стягується середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. Відповідно до положення ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Як встановлено судом, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.04.2014 року про поновлення на роботі позивача підлягало негайному виконанню, проте відповідач одразу рішення суду не виконав, лише 28.07.2014 року. Тому за правилами статті 236 КЗпП України та відповідно рекомендацій ВСУ викладених у постановах Пленуму ВСУ від 24.12.99р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та від 06.11.92р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та весь час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за період з 11.04.2014 року по 28.07.2014 року. Проти наведених позивачем розрахунків суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які підлягають стягненню, відповідач обґрунтованих заперечень не навів. Як вбачається з матеріалів справи, а саме рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.04.2014 року, яке рішенням апеляційного суду Вінницької області частково залишено в силі, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 54,31грн. за період з 11.04.2014 року по 28.07.2014 року загальна кількість робочих днів становить 75 днів. Відповідно до наданої довідки з Тростянецького РЦЗ(а.с.19) позивач за даний період отримував допомогу по безробіттю на загальну суму 2145,61грн. Враховуючи те, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення працівника на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1927,61грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved