Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

16 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 06 лютого 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 4). Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач не проживає вже 4 роки з 2011 року. За цих обставин, сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, а тому позивач просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності, про що надала до суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON], про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №12 від 12.02.2015 повідомлення про слухання справи, у судове засідання не з'явився до суду заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно із ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис №4), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 3). Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 82, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4). Спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач не проживає вже 4 роки з 2011 року. (а.с 5) За цих обставин, сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, а тому позивач просить суд шлюб розірвати. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача без змін "[PERSON]". З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги містять немайновий характер. У відповідності до п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243,60 грн. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті (внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом), судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 250,00 грн., а тому поверненню підлягає надлишок сплаченого судового збору в сумі 6,40 грн..

Outcome: approved