Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] (далі відповідач), третя особа: Іркліївська сільська об`єднана територіальна громада Золотоніського району Черкаської області в особі Іркліївської сільської ради, код ЄДРПОУ 34177193, адреса: вул. Богдана Хмельницького, 7, с. Іркліїв, Золотоніський район, Черкаська область, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,49 га, що знаходиться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради. Позивач вчасно не звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебувала на окуповані території та не мала змоги виїхати. На підставі викладеного, посилаючись на приписи ЦК України, позивач просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем було усунуто. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2021 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи Іркліївської сільської ради у підготовче засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2020 року (а.с. 7). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 037828, виданого на підставі рішення Васютинської сільської ради № 2 від 06 лютого 2002 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,49 га (а.с. 8). 05 грудня 2019 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Кобзар Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 44, відповідно до якого належний йому будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] заповів своїй онуці [PERSON] ; земельну частку (пай) площею 2,49 га (посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 037828) заповів своїй онуці [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 301/01-16 від 18 грудня 2021 року, який було направлено у відповідь на запит суду, після смерті [PERSON] до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] . У позовній заяві позивач зазначає, що не мала змоги звернутися у визначений законодавством строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебувала на тимчасово окупованій території, що підтверджується адресною довідкою № 108 від 05 лютого 2021 року, виданої на російській мові Сніжнянським міським відділом Міністерства внутрішніх справ ДНР (а.с. 10). Даючи оцінку допустимості довідки № 108 від 05 лютого 2021 року, як документу, що виданий органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки довідки № 108 від 05 лютого 2021 року, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст.\~1270\~ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Отже строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 03 липня 2020 року. Позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що підтверджується листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 301/01-16 від 18 грудня 2021 року. Під час розгляду справи, виходячи зі змісту позову та доданих до нього документів, судом не встановлено наявність інших спадкоємців, які могли б претендувати на частину спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та на яку претендує позивач. Відповідно до заяви [PERSON] від 28.05.2020, яка подана нею до Чорнобаївської державної нотаріальної контори, остання відмовилася від прийняття належної їй частини спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька - [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Відповідно до абз. 2 цього пункту суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Абзацом 4 п. 24 цієї Постанови встановлено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини здебільшого є оціночним, адже одні і ті самі причини, виходячи з обставин справи, можуть визнаватися як поважними, так і навпаки. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, яка бажає прийняти частину спадщини, вказана частина спадщини після смерті [PERSON] до цього часу ніким не прийнята, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 2 (два) місяці. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved