Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернулась до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідачів. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.01.214 року помер її чоловік [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-НМ №183245 від 05.03.2014 року, який своє майно не заповідав. Після смерті її чоловікавідкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,85 га з них: 0,25 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських будівель і споруд та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства. У власності чоловіка також перебував житловий будинок 1987 року побудови, господарські будівлі та споруди. все спадкове майно знаходиться за адресою буд.№260 пр.Параджино с.Черетів Верховинського району Івано-Франківської області. Належність даного майна її чоловіку підтверджується випискою із погосподарської книги №284/1 від 21.07.2015 року виданою Буківецькою сільською радою. Дане майно перейшло її чоловікові у спадок від його матері [PERSON],[INFO], про що свідчить заповіт від 24.04.1996 року посвідчений Верховинською районною державною нотаріальною конторою. Вона та її дочка [PERSON], [INFO] є спадкоємцями першої черги згідно закону, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження. Вони проживали з померлим однією сімєю, однак зимою 2014 року вона виїхала за кордон на роботу, пізніше до неї переїхала і дочка. ЇЇ померлий чоловік був зареєстрований та та до дня своєї смерті сам проживав у господарстві. Після його смерті всі витрати понесла вона, виславши кошти на поховання родичам, які займалися організацією поховання її чоловіка. Заяв до нотаріуса про прийняття або відмову у прийнятті спадщини ними не предявлялося. Дочка [PERSON] не виявила та не виявляє бажання прийняти спадщину під час строку відведеного законом, про що вона повідомила у своїй заяві про відмову від прийняття спадщини на її користь. У звязку з тим, що документи на будинок і земельні ділянки втрачені, а для того, щоб вона могла вільно ними користуватися та розпоряджатися згідно наданих їй прав, потрібно оформити дані документи згідно законодавства, а тому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки: загальною площею 0,85 га з них: 0,25 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських будівель і споруд та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: пр.Параджино с.Черетів Верховинського району Івано-Франківської області та визнати за нею право власності на житловий будинок 1987 року побудови, що знаходиться за адресою: пр.Параджино с.Черетів Верховинського району Івано-Франківської області. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява в якій позовні вимоги підтримує повністю, заперечень не має, просить позов задовольнити та справу слухати без її участі. Представник відповідача-Буковецької сільської ради в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши заяви сторін, дослідивши письмові докази, важає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 04.01.2014 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-НМ №183245 від 05.03.2014 року (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,85 га з них: 0,25 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських будівель і споруд та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства. У власності чоловіка також перебував житловий будинок 1987 року побудови, господарські будівлі та споруди. все спадкове майно знаходиться за адресою буд.№260 пр.Параджино с.Черетів Верховинського району Івано-Франківської області. Дане майно ще за життя перейшло покійному [PERSON] у спадок від його матері [PERSON],[INFO], про що свідчить заповіт від 24.04.1996 року посвідчений Верховинською районною державною нотаріальною конторою (а.с.9). На час смерті [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-НМ №052185 від 27.05.2008 року (а.с.7) від якого в них народилася дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, де в графі батько вказано - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по пяту чергу. Ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, право на спадкування по закону виникло у позивачки [PERSON], як дружини померлого та відповідачки [PERSON] як доньки померлого. Також встановлено, що відповідачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї матері - позивачки [PERSON], про що надала суду відповідну заяву (а.с.15). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Судом встановлено, що спадкоємиця за законом першої черги, а саме позивачка [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала в спадковому будинку разом з покійним чоловіком, хоча і змушена була виїхати за кордон на роботу, всі витрати на поховання вона взяла на себе, на даний час користується будинком, який належав померлому, сплачує всі комунальні платежі, страхує будинок, доглядає за ним, а отже фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України позивачка являється особою, що прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.11). Також судом встановлено, що документи на спадкове майно належному покійному [PERSON] були втрачені. Мається лише технічний паспорт на житловий будинок №260 що знаходиться в прис.Параджино с.Черетів Верховинського району Івано-Франківської області та відомості з Буковецької сільської ради, а саме, виписка з погосподарської книги, звідки вбачається що померлий [PERSON] був зареєстрований в даному будинку та був головою домогосподарства, а також з 1996 року користувався земельною ділянкою загальною площею 0,85 га з них: 0,25 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських будівель і споруд та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.12,13). Відсутність реєстрації права власності на земельні ділянки та житловий будинок з господарськими будівлями за спадкодавцем, позбавляє можливості позивачку оформити право власності на спадкове майно шляхом реєстрації в реєстраційній службі управління юстиції Верховинського району, а тому його право на спадкове майно слід визнати в судовому порядку. Згідно ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Згідно вимог ст. 19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 ст. 392 ЦК власник має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. А відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що позивачка є такою, що прийняла спадщину за законом після смерті спадкодавця, так як на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, за позивачкою слід визнати право на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а тому її позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved