Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

27 вересня 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності. Посилалась на те, що подружжю [PERSON] та [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності 24/100 житлового будинку [ADDRESS] що складає квартира [NUMBER] , загальною площею 36,8кв. м ., житловою площею 23,2кв.м., а також 1/4 сараю літ.«Б», 1\\4 вбиральні літ.»В», 1/2 погреба літ.»ПГ» (фактично погріб літ.»ПГ1»). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 1/2 частки вказаної вище квартири. Спадкоємцем майна померлої є її довіритель - [PERSON] Однак нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не було надано оригінал правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлої та вищевказаний об`єкт спадкового майна. Крім того, нотаріусом встановлено, що під час внесення відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно, реєстратором помилково було зазначено, що [PERSON] та [PERSON] належить квартира «[ADDRESS] », замість правильного «[NUMBER]». Оскільки оригінал свідоцтва про право власності на вказане майно позивачем втрачено, а у Державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстратором не правильно зазначено відомості про номер квартири, просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки 24/100 житлового будинку [ADDRESS] складає квартира [NUMBER] , загальною площею 36,8кв.м., житловою площею 23,2кв.м., а також 1/4 сараю літ.«Б», 1\\4 вбиральні літ. «В», 1/2 погреба літ.»ПГ» (фактично погріб літ.»ПГ1») та 1/2 частки 24/100 житлового будинку [ADDRESS] що складає квартира [NUMBER] , загальною площею 36,8кв. м ., житловою площею 23,2кв.м., а також 1/4 сараю літ. «Б», 1\\4 вбиральні літ.»В», 1/2 погріба літ.»ПГ» (фактично погріб літ.»ПГ1») після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Розгляд справи відбувався у відсутність сторін та представника позивача, які для розгляду справи не з`явилися. 03 жовтня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Герегової Н.І. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала та просила його задовольнити. Також до суду надійшла заява від представника відповідача Чернівецької міської ради - Ігната М.І., в якій він просив розглядати справу у його відсутність. Вирішення спору залишив на погляд суду. Оскільки в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 23 жовтня 1958 року Окницьким відділом цивільного стану Республіки Молдова зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.8-9). На підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №961/21 від 09 листопада 2004 року, [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність нерухоме майно - 24/100 житлового будинку [ADDRESS] складає квартира [NUMBER] , загальною площею 36,40кв. м ., житловою площею 22,90кв.м., а також 1/4 сараю літ. «Б», 1\\4 вбиральні літ.»В», 1/2 погреба літ. «ПГ» (а.с.13). У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає, що частка кожного із них складає по 1/2 квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла (а.с.7). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, що своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є її чоловік - [PERSON] , який на час відкриття спадщини проживав разом із дружиною, а отже, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину (а.с.11). 24 липня 2019 року син [PERSON] , в інтересах свого батька [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвої Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с.11,12). Втім приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем та його представником не було надано документа, який підтверджує право власності [PERSON] на нерухоме майно (а.с.11). Судом встановлено, що подружжям [PERSON] було втрачено оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Із запровадженням з 01 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно були передані органам державної реєстрації прав. Органи, місцевого самоврядування не мають права вносити зміни в раніше видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видавати нові правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна та дублікати втрачених, пошкоджених свідоцтв про право власності на нерухоме майно. 26.11.2015 року до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були внесені зміни, згідно яких з січня 2016 року не передбачено видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно та їх дублікатів. Отже, починаючи з 2016 року, будь-які правочини вчиняються на підставі відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952-ІУ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Разом з тим, позивач не має змоги отримати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належності йому та дружині на праві власності спірного майна (квартири [NUMBER] ). Так, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 травня 2019 року №168327408, державним реєстратором було внесено запис до Державного реєстру прав про належність на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] нерухомого майна - 24/100 частин житлового будинку [ADDRESS] що складає квартира [ADDRESS] , загальною площею 36,30кв. м ., житловою площею 22,90кв.м., а також 1/4 сараю літ. «Б», 1\\4 вбиральні літ.»В», 1/2 погреба літ.»ПГ». Вказані відомості до Державного реєстру були внесені на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.12.2004 року (а.с.18-20). Однак згідно копії свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.12.2004 року, технічного паспорта на будинок, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 24/100 частин житлового будинку [ADDRESS] ) (а.с.13-15). Також факт належності [PERSON] та [PERSON] саме 24/100 частин житлового будинку, що складає квартира [NUMBER] , загальною площею 36,8кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., а також 1/4 сараю літ. «Б», 1/4 вбиральні літ.»В», 1/2 погріба літ.»ПГ» (фактично погріб літ.»ПГ1») підтверджується довідкою Чернівецького комунального бюро технічної інвентаризації №1156 від 07.06.2019р. При цьому зазначено, що загальна площа збільшилась на 0,40кв.м., житлова площа збільшилась на 0,30 кв.м. за рахунок арифметичної помилки (а.с.16). Варто зазначити, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію прав власності на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.21). Таким чином, державним реєстратором під час перенесення відомостей до Державного реєстру речових прав про право власності [PERSON] та [PERSON] на належне їм на праві власності майно було допущено технічну помилку. Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи всі обставини справи з посиланням на докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку із чим його позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved