Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

22\~серпня 2018 року до Краснолиманського міського\~суду Донецької\~областінадійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.3-5). Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що суду надав відповідну заяву (а.с.21). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи без їх участі та відзиву на позовну заяву суду не надали. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/5 частки квартири №1 в м. Лиман (колишня назва - м. Красний Лиман) по вул. Лесі Українки (колишня назва - вул. Октябрьська), будинок 4, що підтверджується наданими позивачем копією свідоцтва про право власності від 02.10.2009 року (а.с. 8), копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134666996 від 17.08.2018 року (а.с. 9). Власником 3/5\~ частки квартири №1 в м. Лиман Донецької області по вул. Лесі Українки, будинок 4, є [PERSON], що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 22-23). Відповідно довідки, виданої КП "Лиманська служба єдиного замовника", вбачається, що квартира №1 в м. Лиман Донецької області по вул. Лесі Українки, будинок 4, є комунальною квартирою, за цією адресою зареєстровано два власника: [PERSON] та [PERSON], які мають різні особові рахунки №№ 5856 та 5857, відповідно (а.с. 24). Згідно довідки, виданої Відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області 17 серпня 2018 року за № 4534, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [INFO], та до складу його сім'ї входять: зять - [PERSON], донька - [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-НО № 787394, видане повторно Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 11), та [PERSON] (а.с. 10). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання у зазначеній квартирі, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 05 вересня 2018 року (а.с.15). Відповідачі за вказаною адресою з 2012 року не мешкають, не користуються житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 18 серпня 2018 року складено відповідний акт, посвідчений головою мікрорайону [PERSON] (а.с. 12). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Вимогами\~ст. 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 02 жовтня 2009 року у позивача виникло право власності на 2/5 частки квартири №1 в м. Лиман (колишня назва - м. Красний Лиман) по вул. Лесі Українки (колишня назва - вул. Октябрьська), будинок 4, на підставі свідоцтва про право власності від 02.10.2009 року. Відповідачі протягом тривалого часу користувалися вказаним житловим приміщенням, але вже більше трьох років відсутні за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved