Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської област із позовом, вимоги якого в процесі розгляду справи були змінені, до [PERSON] про визнання права власності на будинок в нових ідеальних частках та виділ в натурі частки будинку та визначення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є співвласницею 2/3 частин житлового будинку номер [ADDRESS], а співвласником 1/3 частини вказаного житлового будинку є відповідач [PERSON] Позивач вказує, що відповідачем без її згоди було зайнято весь будинок, де він проживає зі своєю сім'єю, не бажаючи при цьому викупати належну їй частину будинку, а також відмовляється звільнити частину житлових кімнат. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності в новій ідеальній 13/20 частці на житловий будинок [ADDRESS], що буде складатися із житлових приміщень та господарських будівель та споруд: сіни 1-1 пл.16,7 кв.м, житлова кімната 1-2 площею 17,8кв.м, житлова кімната 1-5 площею 11,4 кв.м, кухня 1-6 площею 8,5 кв.м, веранда І - площею 2,7 кв.м; господарські будівлі та споруди: сарай «Б», туалет «В», 2/3 огорожа «№1», ворота «№2», криниця «к», зливова яма «Г», та виділити в натурі цю частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, припинивши право спільної часткової власності на цей будинок;визначити порядок використання і розпорядження земельною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] між співвласниками для обслуговування житлового будинку, відповідно до виділеної частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в межах лінійних промірів між поворотними точками: - від 1 до 3 межа проходить в південно-східному напрямку по існуючій огорожі вул.Стеценка - 15,99 м, - від 3 до 6 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю, середині спільної стіни житловому будинку між приміщеннями 1-2 та 1-3,1-4 та 1-5, подвір'ю - 37,96 м, - від 6 до 7 межа проходить в північно-західному напрямку по існуючій огорожі сусіднього домоволодіння - 14,21 м, - від 7 до 1 межа проходить в північно-східному напрямку по існуючій огорожі сусіднього домоволодіння - 34,36 м; зобов'язати [PERSON] звільнити приміщення в будинку: сіни 1-1, житлову кімнату 1-2, житлову кімнату 1-5, кухню 1-6, веранду І від власних речей. В судовому засіданні представники позивача надали пояснення аналогічні викладеним, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на 13/20 будинку, виділивши їй приміщення в будинку згідно варіанту 1 до висновку експерта, а також виділивши їй частину земельної ділянку відповідно до плану 3 до висновку експерта. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) належить 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в місті [ADDRESS] (а.с. 4). Право власності на вказану частину будинку також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстрованого Фастівським бюро технічної інвентаризації (а.с.5). Відповідно до довідки КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» за № 411 від 04.04.2017 року, станом на 01.01.203 року згідно архівних даних будинок [ADDRESS] зареєстрований по праву приватної спільної часткової власності: 2/3 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, 1/3 частина за [PERSON] на підставі договору дарування від 18.07.2009 року (а.с.6) Згідно довідки від 13 квітня 2017 року № 722, виданої секретарем КСОНМ Заріччя О.Ю. Петренко, у будинку [ADDRESS] проживає та займає весь будинок [PERSON], якому належить 1/3 частина будинку (а.с.7). Стаття 321 цього Кодексу закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. При цьому, частиною 3 статті 370 Кодексу передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 364 Кодексу. Тобто, в порядку, передбаченому для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 1-3 ст. 372 ЦК). Крім того, виходячи з правил статті 88 ЗК України, порядок користування спільною ділянкою, яка перебуває як у власності, так і в користуванні, визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільного права користування земельною ділянкою, як і учасник спільної часткової власності, має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Такий учасник (учасники) має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому (їм) частки у праві власності на житловий будинок. Таким чином, кожен із співвласників житлового будинку, у разі відсутності згоди між ними, має право на звернення до суду з вимогою про виділення у його особисте користування певної частки земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з того, що порядок користування земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Так, в процесі розгляду справи за клопотанням представника позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за наслідком проведення якої експертом Охремчуком О.О. наданий висновок № 8891 від 20.09.2017 року. Як вбачається із заяви, наданою [PERSON], а також відповідно до наданих ним пояснень в ході розгляду справи, останній не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 13/20 будинку та не заперечує проти виділу частки із майна, а саме - із будинку згідно варіанту 1 до висновку експерта, із земельної ділянку відповідно до плану 3 до висновку експерта, що відповідає варіанту виділу, на якому наполягає позивач, тобто між сторонами досягнуто згоди щодо поділу будинку та земельної ділянки з урахуванням висновку експерта. Як вбачається з варіанту 1 до висновку експерта №8891 від 20.09.2017 року, запропоновано виділити співвласнику житлового будинку [PERSON] приміщення, а саме:1-1 сіни площею 16,7м.кв., 1-2 житлова площею 17,8 м.кв., 1-5 житлова площею 11,4 м.кв., 1-6 кухня площею 8,5 м.кв., І веранда площею 2,7 м.кв., разом - площа 56,8 кв.м. З урахуванням надвірних будівель та споруд: сарай «Б», туалет «В», 2-3 огорожі «№1», ворота «№2», - криниця «к», зливова яма «Г». Як вбачається з плану №3 до висновку експерта №8891 від 20.09.2017 року, запропоновано виділити співвласнику житлового будинку [PERSON] згідно варіанту №1 розподілу житлового будинку з новою часткою 13/20 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 538 м. кв., яка з урахуванням забудови власної частини житлового будинку та господарських будівель та споруд на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 1 до 3 межа проходить в південно-східному напрямку по існуючій огорожі [ADDRESS] м., від 3 до 6 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю, середині спільної стіни житлового будинку між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-4 та 1-5, подвір'ю - 37,96 м., від 6 до 7 межа проходить в північно-західному напрямку по існуючій огорожі сусіднього домоволодіння - 14,21м., від 7 до 1 межа проходить в північно-східному напрямку по існуючій огорожі сусіднього домоволодіння - 34,36 м. З урахуванням досягнення між сторонами згоди щодо поділу будинку та земельної ділянки, суд вважає за можливе здійснити поділ саме за таким варіантом. Відповідно до ч. 3 ст. 364 Цивільного кодексу України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача звільнити приміщення в будинку [ADDRESS] Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалася відповідачем, на даний час останній користується всім будинком, у приміщеннях в будинку, а саме у сінях, житлових кімнатах 1-2, 1-5, кухні 1-6, веранді І, знаходяться його власні речі, чим позбавляє можливості позивача користуватися своєю власністю на власний розсуд. Отже, право позивача на належну їй частину житлового будинку підлягає захисту шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити вказані приміщення в будинку [ADDRESS] від власних речей. На підставі наведеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved