Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середньої зарплати за затримку виплати розрахункових сум при звільненні та просив стягнути з відповідача на його користь 25507,52 грн., та понесені судові витрати в сумі 640,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював в публічному акціонерному товаристві «Рівнеазот» ( на даний час приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»). Наказом № 953-ВК від 28.03. 2017 вона був звільнений з 07.04.2017р. з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. Розрахунку при звільненні з ним не проведено. Розрахункові кошти отримав 30.06.2017 року. Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 07.04. 2017 року нарахована при звільненні заробітна плата була виплачена 30.06.2017р., то у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України ПрАТ « Рівнеазот» зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 10.04.2017 по 29.06.2017 року, в розмірі 25507,52 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] згідно договору, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та враховуючи довідку, подану відповідачем в судовому засіданні, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 396,37 грн.. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Никонець Д.А.заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ « Рівнеазот» у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» РІвнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ « Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності, а тому на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України просить суд звільнити ПрАТ « Рівнеазот» від відшкодування шкоди частково або повністю. За таких обставин, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПрАТ «Рівнеазот» та з 07.04.2017р. звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно наказу № 953-ВК від 28.03.2017 року. Розрахунок на день звільнення з ним не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримав 30.06.2017року. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положеньстатті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13. Так, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум належних при звільненні стосуються періоду з 10.04.2017 року по 30.06. 2017 року ( оскільки заробітна плата, відповідно до виданого Рівненським міським судом судового наказу була виплачена 30.06.2017року) За таких обставин та враховуючи те, що невиплата звільненому позивачу всіх сум, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 10.04. 2017 по 30.06. 2017 року, що становить 53 робочих дні (квітень - 14 р.б., травень 19 р.д., червень 20 р.д.). З довідки про середню заробітну плату № 2133 від 27.10.2017р. вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за січень-лютий 2017 року становить - 19584,64 грн, середньогодинна заробітна плата становить 60,0387 грн., виходячи з того, що в січні ним було відпрацьовано 160,00 годин, в лютому 166,20 години, а всього 326,20 годин за період січень-лютий 2017 року , з чим погодився в судовому засіданні представник позивача . Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 10.04.2017 року року по 30.06. 2017 року включно становить 25 396,37 грн. з розрахунку 423 години х 60,0387 середньогодинна заробітна плата = 25 396грн. 37 коп.. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов»язань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської облсті про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати, сплачений позивачем судовий збір в сумі 640,00 грн., підлягає до стягнення з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved