Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] 02.06.2020 року звернулась до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогою розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрованого 05.08.2001 року Браїлівською селищною радою Жмеринського району Вінницької області, за актовим записом №30. У позовній заяві [PERSON] викладена наступна позиція. У зареєстрованому шлюбі з відповідачем мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем виявися невдалим, спільне життя у них не склалось через систематичні непорозуміння, суперечки, різні погляди на життя, шлюб та сім`ю. З грудня 2019 року вона не проживає з [PERSON] однією сім`єю, подружні відносини з відповідачем припинені, тому за таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. На примирення не згодна, бажає розірвати шлюб. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати щодо сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1-2). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.06.2020 року відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Як вбачається з поштового повідомлення відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження, разом з копіями доданих документів 06.07.2020 року. Позивач також отримала копію ухвали про відкриття провадження в порядку, встановленому положеннями п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України. У визначений судом строк сторони клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 10.07.2020 року судом отримано письмову заяву [PERSON] , за змістом якої він вказав, що визнає позовні вимоги в частині розірвання їх з позивачем [PERSON] шлюбу; натомість заперечив щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат, обгрунтування чого не навів (а.с.44). Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дошлюбне прізвище позивача " [PERSON] " (а.с.5). З копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.20-21) вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виконкому Браїлівської селищної ради Жмеринського району від 04.05.2020 року №1020, позивач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять чоловік [PERSON] , 1975 року народження, син [PERSON] , 2004 року народження, та син [PERSON] , 2002 року народження (а.с.22). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Згідно ч.1,2 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно вимог ч.1 ст.110 СК України один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спору про майно та щодо виховання дітей між сторонами за змістом позовних вимог не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, відповідачем визнані безумовно. Обставин, які з визначених законом підстав унеможливлюють звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наразі ніким не повідомлено. Як встановлено судом, сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, в їх сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння між подружжям, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Зважаючи на зазначені позивачем дійсні причини розірвання шлюбу, подальше життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, оскільки він може ґрунтуватись лише на засадах добровільності, тобто вільної згоди чоловіка та жінки, чого позивач наразі не виявляє, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, фактично сплаченого нею при поданні позову (а.с.2), що становить 420 грн. Решта 50 відсотків відповідної ставки судового збору, що становить 420,40 грн., згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, незалежно від вказаних заперечень [PERSON] , оскільки останнім не представлено суду документальних підтверджень щодо своєї приналежності до певної категорії осіб, які законом звільнені від сплати судового збору. Також судом враховується, що позивачем [PERSON] в межах даної цивільної справи отримано професійну правничу допомогу, що доведено копією ордера та договором від 27.05.2020 року, який укладений з адвокатом Гуменюком А.А. (а.с.23-27,28,29). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн. суду представлено копію меморіального ордеру від 28.05.2020 року (а.с.30). Разом з тим, з огляду на те, що дана справа була розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження і сторони за відсутності їх заперечень в судове засідання не викликались, відтак адвокатом не здійснювалось представництво інтересів позивача безпосередньо у суді першої інстанції, дії стосовно чого серед іншого визначені у наданому завданні (дорученні) від 27.05.2020 року №1 в розрахунку відповідних судових витрат (а.с.27), тому на думку суду витрати позивача на професійну правничу допомогу за наслідком постановлення рішення суду в її інтересах підлягають частковій компенсації відповідачем в розмірі 400 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved