Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

20 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Крім нього, в даному будинку зареєстровані його дружина, а також з 2009 року донька - [PERSON], разом із її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], але з серпня 2014 року вони не проживають в його будинку. Отже, відповідачі не проживають у спірному будинку та не допомагають вести спільне господарство та оплачувати комунальні послуги, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Таким чином, реєстрація відповідачів у будинку, яка належить йому на праві власності, позбавляє його можливості у повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що порушує його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду. Просив суд визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], у відкрите судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник служби у справах дітей по Лівобережному району Управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва на право спадкування за законом від 27 грудня 2012 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ за реєстровим номером 38440113. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з довідки від 18 вересня 2018 року, виданої головою комітету самоорганізації населення «Первомайський», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проте згідно Акту про фактичне проживання, виданого КСН «Первомайський» від 31 жовтня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON], [INFO] та його дружина [PERSON], [INFO], удвох з 2015 року. Крім того, факт тривалого не проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] був підтверджений письмовими показами свідків [PERSON] та [PERSON], які завірені головою КСН «Первомайський» від 18 вересня 2018 року . Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач є власником будинку [ADDRESS], а відповідачі будучи зареєстрованими у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджають у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним будинком.

Outcome: approved