Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

21 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в якому просив зняти арешт з усього майна, що належить йому, накладений постановою державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] про арешт майна боржника від 28.07.2017 року в межах виконавчого провадження номер ЄДРВП 53229629 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-634 виданого 06.09.2011 р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини доходів боржника щомісячно. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що станом на 01.11.2018 року заборгованості по вказаному виконавчому провадження не має, а тому вважає, що арешт майна втратив свою необхідність та порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого він є. Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року відбулася заміна неналежного відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на належного відповідача [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, вирішення справи залишає на розсуд суду. Відзив на позовну заяву не подавала. Представник третьої особи [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та прийняття рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 28.07.2017 року головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони його відчуження, в межах виконавчого провадження ВП № 53229629, що було відкрите 11.01.2017 р. за заявою стягувача [PERSON] на підставі виконавчого листа Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.09.2011 року № 2-634/2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2011 року до повноліття дитини. Судом встановлено, що на даний час у позивача [PERSON] відсутня заборгованості по виконавчому листу, що був виданий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 06.09.2011 року № 2-634/2011, Крім того згідно розрахунку, що був наданий старшим державним виконавцем станом на 01.11.2018 року у позивача [PERSON] по виконавчому провадженню наявна переплата в розмірі 7940,03 грн. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно дост. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи викладене, та той факт, що арешт майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved