Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача служба у справах дітей Бершадської РДА Вінницької області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому просить: - Розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 21 травня 2015 року року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 40. - Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за постійним місцем проживання їх батька - [PERSON] : [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.05.2015 уклав шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували 21 травня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №40, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке додається. Після укладення шлюбу сторони проживали в селі Чернятка Бершадського району Вінницької області. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Місце народження обох дітей Вінницька область, Бершадський район, село Чернятка. Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження. З моменту народження по теперішній час діти проживають за місцем їх народження. Вони мають друзів серед однолітків та стабільне коло спілкування і опіки з числа родичів позивача. Донька, [PERSON] , із березня 2017 року відвідує розташований в селі Чернятка дитячий садочок «Сонечко», що підтверджується довідкою. В селі Чернятка проживають також близькі родичі позивача: батько - [PERSON] 1976 р.н., мати - [PERSON] 1977 р.н. та бабуся позивача - [PERSON] 1947 р.н. З моменту народження дітей вони надавали і продовжують надавати позивачу всіляку допомогу у забезпеченні та вихованні дітей. Стосунки між позивачем та відповідачкою з початку 2020 року різко погіршилися, вони перестали вести спільне господарство, що зумовлено наміром відповідачки жити самостійно в іншому населеному пункті, де вона б знайшла роботу та забезпечила себе житлом. 07 лютого 2020 відповідачка залишила с. Чернятку і виїхала у невідомому напрямку нічого. Це спонукало позивача 08 лютого 2020 року звернутися до Бершадського відділу поліції із заявою про зникнення відповідачки, що підтверджується копією корінця заяви. Протягом наступних декількох днів позивач спілкувався із відповідачкою по телефону. Спочатку вона погоджувалася на пропозицію про визначення місця проживання дітей разом з позивачем, однак, в подальшому відмовилася від цього. Таким чином, між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітніх дітей. Відповідачка не має самостійного доходу. На момент залишення дітей вона не була офіційно працевлаштованою. Також вона не має власного житла. У відповідачки відсутні родичі, які б могли надати їй будь-яку допомогу забезпеченні та у вихованні дітей. Позивач спроможний надати дітям належний рівень виховання, постійного піклування та розвитку, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови, приділяє дітям багато уваги, опікуюсь їх духовним та інтелектуальним розвитком, тобто належним чином відноситься до своїх батьківських обов`язків. Також він позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив підготовче засідання провести у його відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду письмову заяву в якій просила підготовче засідання провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Представник третьої особи на боці відповідача служби у справах дітей Бершадської РДА Вінницької області надав на адресу суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечуав, справу просив слухати в його відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 21.05.2015 сторони уклали шлюб, який зареєстрували 21 травня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №40, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Місце народження обох дітей Вінницька область, Бершадський район, село Чернятка. Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження. Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] . З моменту народження по теперішній час діти проживають за місцем їх народження з позивачем. Стосунки між позивачем та відповідачем з початку 2020 року різко погіршилися, вони перестали вести спільне господарство та на даний час спільно не проживають. Разом з тим, судом встановлено, що сторони не проживають однією сім`єю, миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати, а заявлений позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не виявила бажання змінювати набуте в шлюбі прізвище на дівоче. Що стосується вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітнього сина, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У частині першій статті третьої Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Частиною першою та другою ст.61 Сімейного кодексу України передбачено, що - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Діти з моменту народження проживають разом з позивачем, мають стійкі соціальні зв`язки з родиною позивача.Донька, [PERSON] із березня 2017 року відвідує розташований в селі Чернятка дитячий садочок «Сонечко», що підтверджується довідкою садочка від 17 лютого 2020 року № 5. Позивач працює ТОВ "СПЕЦМОНТАЖ" та має постійний стабільний дохід, що підтверджується довідкою від 12.02.2020, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно. Відповідно до акту матеріально-побутових умов проживання від 17.02.2020 діти проживають в належних умовах та мають всі необхідні умови для життя та розвитку. Між батьками не досягнуто згоди щодо місця проживання малолітніх дітей. На даний час діти проживають з позивачем, що не заперечується відповідачкою, яка не заперечує проти задоволення позовних вимог. Врахуванням думки батьків, суд вважає за необхідне залишити на постійне проживання та утримання [PERSON] неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що наявні всі законні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Outcome: approved