Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

27 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування первісного позову зазначає, що 11.05.2015 року помер її чоловік [PERSON], який до дня своєї смерті постійно проживав [INFO]. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Черняховського, 18 в с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області. У встановлений законодавством термін, для оформлення спадкових прав, вчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак оформити спадщину на спадкове майно не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Також вказує, що крім неї заяву про прийняття спадщини подала донька покійного [PERSON], яка є спадкоємцем за законом. Тому підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., літ. а - ганок, літ. І - відмостка, літ. Б - літня кухня-сарай, літ. б - веранда, літ. б1 - ганок, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. № 1 - ворота, літ. № 2 - огорожа, літ. № 3 - криниця, літ. ІІ - замощення, загальною вартістю 32 997 гривень. 19 травня 2016 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним заповіту, як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування зустрічного позову позивач [PERSON] посилається на те, що при зверненні до нотаріальної контори після смерті її батька [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, вона довідалась, що батько на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, і на що він по закону матиме право заповів [PERSON], про що зазначено в заповіті від 26.02.2015 року, який посвідчений секретарем Клішковецької сільської ради Хотинського району, Чернівецької області [PERSON] Однак, із заповітом складеним її покійним батьком вона не згідна, оскільки вважає, що даний заповіт підписаний не її батьком, та викладене в ньому не відповідало його вільному волевиявленню, тому просить визнати його недійсним з цих підстав, так як їй відомо, що батько не мав наміру заповідати все своє майно [PERSON], оскільки вони із [PERSON] навіть офіційно не були одружені і батько ніколи не говорив, що має бажання офіційно зареєструвати шлюб із [PERSON] Також вказує, що батько їй часто говорив, що так як вона є його єдиною донькою, і все що в нього було він хотів передати з часом їй, оскільки допомагати їй протягом його життя він не мав змоги. Також вказує, що при ознайомленні із заповітом вона звернула увагу на той факт, що підпис на заповіті суттєво відрізняється від справжнього підпису її покійного батька, яким він постійно підписувався. Крім того, зазначає, що її батько довгі роки постійно вживав алкоголь і був залежним від алкоголю, що в результаті призвело до тяжких захворювань, які потягли за собою фатальний наслідок. Також вказала, що її покійний батько за тиждень до підписання заповіту перебував на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій обласній клінічній лікарні, з діагнозом цироз печінки, ГУН ІІІ степені енцефалопатія, асцит, хронічний панкреатит в стані загострення, гепаторенальний синдром, хронічний холецистит в стані загострення. Вважає, що складення заповіту не відповідало дійсній волі батька, та оспорюваний заповіт суттєво впливає на її законні права та інтереси, як спадкоємиці першої черги, після смерті її батька [PERSON] Тому, підтримуючи вищевикладене, просить визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті батька, який складений 26 лютого 2015 року [PERSON] на користь [PERSON] та посвідчений секретарем Клішковецької сільської ради Хотинського району [PERSON] Також просить визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер 11.05.2015 року, та до складу якого входить: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., літ. а - ганок, літ. І - відмостка, літ. Б - літня кухня-сарай, літ. б - веранда, літ. б1 - ганок, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. № 1- ворота, літ. № 2 - огорожа, літ. № 3 - криниця, літ. ІІ - замощення, що розташовані за адресою: вул. Черняховського, 18, с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області, та стягнути судові витрати в справі, понесені нею при подачі до суду зустрічної позовної заяви. Представники позивача - відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник Територіальної громади в особі Клішковецької сільської ради с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про слухання справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги сільська рада визнає. Третя особа - приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, але був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що покійний [PERSON] за свого життя постійно говорив, що бажає розпорядитися своїм майном на користь його дружини [PERSON], щодо доньки [PERSON] він постійно говорив, що та ніколи не цікавилася станом його здоровя та жодного разу його не провідувала навіть під час його хвороби. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що покійний [PERSON] при посвідченні заповіту наголошував на тому, що хоче розпорядитися своїм майном саме на користь своєї дружини [PERSON] Вислухавши пояснення представників [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, щодо зустрічних позовних вимог суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 11.05.2015 року помер [PERSON], який постійно до дня своєї смерті проживав за адресою: [INFO], факт смерті якого підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-МИ № 146031 від 12.05.2015 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що розташоване по вул. Черняховського, 18, в с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., літ. а - ганок, літ. І - відмостка, літ. Б - літня кухня-сарай, літ. б веранда, літ. б1 ганок, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. № 1 - ворота, літ. № 2 - огорожа, літ. № 3 - криниця, літ. ІІ - замощення, загальною вартістю 32 997 гривень, що підтверджується довідкою про технічний стан нерухомого майна № 349 від 24 грудня 2015 року (а.с.15). Із копії заповіту від 26.02.2015 року, реєстраційний номер 44, посвідченого секретарем Клішковецької сільської ради с. Клішіківці, Хотинського району, Чернівецької області [PERSON], вбачається те, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він по закону матиме право заповів [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки № 2421-І від 20.10.2015 року виданої виконкомом Клішковецької сільської ради вбачається, що покійний [PERSON], [INFO] був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [INFO] (по господарська книга № 04, особовий рахунок № 139) з 1971 року по день смерті 11.05.2015 року. На день смерті його сімя складалась: дружина - [PERSON], [INFO] (а.с.11), яка також була зареєстрована і постійно проживала за цією адресою. Відповідно до довідок № 2924 та № 2924-ІІ від14.12.2015 року, виданих виконкомом Клішковецької сільської ради вбачається, що згідно по господарської книги № 04 особовий рахунок № 139 головою домогосподарства та власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Клішківці, вул. Черняховського 18, Хотинського району, Чернівецької області був покійний [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки № 2924-І від 14.12.2015 року підтверджується те, що земельна ділянка по обслуговуванню житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: с. Клішківці, вул. Черняховського, 18, Хотинського району, Чернівецької області, площею 0,25 га. перебувала у користуванні покійного [PERSON] і буде передана спадкоємцю в користування та власність після оформлення нею спадщини (а.с.10). Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме: постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 202/02/14 від 30.11.2015 року приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.8). Також, із цієї ж постанови вбачається, що крім [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася і донька померлого [PERSON], яка проживає в [INFO]. Звітом про проведення технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій житлового будинку, господарських будівель та інженерних мереж, що розташовані по вул. Черняховського, 18, в с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області, підтверджується той факт, що вищевказаний житловий будинок та належні до нього господарські будівлі та споруди відповідають будівельним, санітарним, протипожежним, нормам і правилам, основні конструкції будівель знаходяться у задовільному стані (а.с.17-19). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок та належні до нього господарські будівлі та споруди, що знаходяться по вул. Черняховського 18, в с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області, і що належали померлому [PERSON] підтверджується даними технічного паспорту, що містяться в розділі характеристика будинку, господарських будівель та споруд побудовані до 1992 року (а.с.12-15). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом слід задовольнити. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, що знаходиться за адресою: с. Клішківці, вул. Черняховського, 18, Хотинського району, Чернівецької області, та складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., літ. а - ганок, літ. І - відмостка, літ. Б - літня кухня-сарай, літ. б - веранда, літ. б1 - ганок, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. № 1 - ворота, літ. № 2 - огорожа, літ. № 3 - криниця, літ. ІІ - замощення, всього загальною вартістю 32 997 (тридцять дві тисячі девятсот девяносто сім) гривень, яке належало [PERSON], який помер 11 травня 2015 року. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Територіальної громади в особі Клішковецької сільської ради с. Клішківці, Хотинського району, третя особа: приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним заповіту як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що при зверненні до нотаріальної контори після смерті її батька із заявою про прийняття спадщини, вона довідалась, що останній на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, і на що він по закону матиме право заповів [PERSON], про що зазначено в заповіті від 26.02.2015 року, який посвідчено секретарем Клішковецької сільської ради Хотинського району, Чернівецької області [PERSON], однак вважає , що даний заповіт підписаний не її покійним батьком, та викладене в ньому не відповідає його вільному волевиявленню, оскільки їй відомо, що батько не мав наміру заповідати все своє майно [PERSON], так як вони навіть офіційно не були одружені і батько ніколи не говорив що має бажання офіційно зареєструвати шлюб. Крім того зазначає, що батько їй часто говорив, що так як вона є його єдиною донькою, і все що в нього було він хотів передати з часом їй, оскільки допомагати їй протягом його життя він не мав змоги, з цих підстав і просила визнати заповіт недійсним та визнати за нею право власності на все майно після смерті батька в порядку спадкування за законом. Так, як вже було встановлено вище, 11.05.2015 року помер [PERSON], який постійно до дня своєї смерті проживав за адресою: [INFO], факт смерті якого підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-МИ № 146031 від 12.05.2015 року (а.с.6). Згідно заповіту від 26.02.2015 року, реєстраційний номер 44, посвідченого секретарем Клішковецької сільської ради с. Клішіківці, Хотинського району, Чернівецької області [PERSON], вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він по закону матиме право [PERSON] (а.с.7). В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що при ознайомленні із заповітом вона звернула увагу на той факт, що підпис на заповіті суттєво відрізняється від справжнього підпису її покійного батька, яким він постійно підписувався. Крім того, зазначає, що її батько довгі роки постійно вживав алкоголь та був від нього залежний, що в результаті призвело до тяжких захворювань, які потягли за собою фатальний наслідок. Також, зазначає, що покійний батько за тиждень до підписання заповіту перебував на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій обласній клінічній лікарні, з діагнозом цироз печінки, ГУН ІІІ степені енцефалопатія, асцит, хронічний панкреатит в стані загострення, гепаторенальний синдром, хронічний холецистит в стані загострення, а тому вважає, що складення заповіту не відповідало дійсній волі батька, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК, оскільки оспорюваний заповіт суттєво впливає на її законні права та інтереси, як спадкоємиці першої черги, після смерті [PERSON], а тому заповіт повинен бути визнаний недійсним. Так, у відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно із ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів наданих суду. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Так, для визначення стану [PERSON] на момент складання заповіту (26.02.2015 року) за клопотанням позивача за первісним позовом [PERSON] судом було призначено комплексну посмертну судово - психіатричну експертизу, однак згідно висновку № 211 від 10.05.2017 року вбачається, що в матеріалах справи відсутні дані, які б слугували підставою для проведення судово-психіатричної експертної оцінки, оскільки із представлених судом оригіналів медичних документів на підекспертного [PERSON] слідує, що вони не відображають повної і достатньої інформативної картини для обєктивної оцінки психічного стану підекспертного на період часу, тобто в момент укладення даного правочину і у них відсутні дані, які б слугували підставою для судово - психіатричної експертної оцінки, а у представленій амбулаторній картці № 1049 взагалі відсутні будь-які дані його оглядів, в тому числі динамічних, як щодо загального стану здоровя, так і особливостей його психічного стану вже після проведеного стаціонарного лікування, а саме з 19.02.2015 року до дня смерті, відповідно відсутні такі відомості і станом на 26 лютого 2015 року, тобто на період укладання заповіту. Крім того, із цього ж висновку (а.с.141-150) вбачається, що захворювання, яке було у [PERSON], а саме: «Цироз печінки» зазвичай не викликає порушень координації рухів, що і спростовує доводи [PERSON], на які вона посилається в зустрічних позовних вимогах. Таким чином, аналізуючи зібрані в справі докази, суд вважає, що доказів визначення психічного стану [PERSON] в період укладення заповіту 26 лютого 2015 року та відповідно і його неможливості за своїм психічним станом в цей період часу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними суду надано не було. Крім того, судом також було призначено і комісійну судово-медичну експертизу, згідно висновку якої також вбачається, що у представленій медичній документації за період лютого 2015 року немає записів про призначення гр. [PERSON] будь-яких наркотичних засобів, та за вказаний період йому були призначені медичні препарати, у яких відповідно до інструкцій немає даних про їх побічну дію на свідомість пацієнтів (а.с. 207-218). Також судом було призначено і повторну посмертно-судову психіатричну експертизу відносно [PERSON], однак експертиза не проводилася, що вбачається із листа завідуючого відділенням судово-психіатричної експертизи КЗ [PERSON] [PERSON], оскільки вказані в даній експертизі питання можуть бути вирішені лише при проведенні комплексної психолого-психіатричної експертизи (а.с.223), однак ні позивач за зустрічним позовом [PERSON], а ні її представник [PERSON] клопотання про проведення такої експертизи в судовому засіданні не заявляли. Крім того, в справі було призначено також і посмертну судово-почеркознавчу експертизу, однак згідно висновку даної експертизи вирішити питання про те, чи виконано підпис в графі «Підпис» від імені [PERSON] в примірнику документа « Заповіт [PERSON], складений в с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області 26.02.2015 року, посвідчений секретарем Клішковецької сільської ради [PERSON] за реєстровим номером 44» громадянином [PERSON], чи іншою особою, не виявилось можливим (а.с.89-97). Отже, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] в період підписання заповіту (26.02.2015 року) за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що також і підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили той факт, що покійний [PERSON] до та під час вчинення вищевказаного заповіту усвідомлював значення своїх дій та керував ними, та бажав укласти заповіт на все своє майно на свою дружину [PERSON] Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі: письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показанні свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним слід відмовити. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON], як донька покійного [PERSON] вчасно звернулася до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], який помер 11.05.2015 року їй було відмовлено у звязку з тим, що на все спадкове майно складено заповіт, згідно якого інший спадкоємець прийняв спадщину (а.с. 236). Так, згідно законодавства, поняття право на заповіт та право заповідача на призначення спадкоємців передбачено нормами статтей 1223, 1234, 1235 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що заповітом є особисте розпорядження заповідачем своїм майном на випадок своєї смерті і саме заповідач може призначити своїм спадкоємцем одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право на спадкування, як це передбачає ст. 1223 ЦК України, мають особи, визначені у заповіті, і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, що і розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року. В даному випадку, право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] набула особа, визначена в заповіті, а саме позивач за первісним позовом [PERSON] Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині. Право на обовязкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Однак, як встановлено судом [PERSON], як донька покійного [PERSON] не відноситься до осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, а тому суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер 11.05.2015 року, та до складу якого входить: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., літ. а - ганок, літ. І - відмостка, літ. Б - літня кухня-сарай, літ. б - веранда, літ. б1 - ганок, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. № 1- ворота, літ. № 2 - огорожа, літ. № 3 - криниця, літ. ІІ - замощення, що розташовані за адресою: вул. Черняховського, 18, с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області слід також відмовити. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач за зустрічним позовом як на підставу для задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, в тому числі і стягнення судових витрат. На підставі викладеного, та

Outcome: approved