Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

27.02.2020 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося з вказаним позовом до суду до відповідача, в якій просить суд з метою погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11238140000 від 19.10.2007 р. у розмірі 15 539,18 дол. США звернути стягнення на квартиру загальною площею 31,7 кв.м. в [ADDRESS] , яка на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину належить [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування вимог посилається на те, що 19.10.2007 року між банком та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №11238140000 від 19.10.2007 р., відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 12 000,00 дол. США. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань на умовах договору іпотеки від 19.10.2007 р., укладеного між банком та Позичальником, в іпотеку банку передана квартира [ADDRESS] , ринковою вартістю 155 727,00 грн., що належала [PERSON] на праві власності. [INFO] [PERSON] помер. Позивачем 05.02.2015 року було направлено претензію кредитора до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та 16.02.2015 року позивачем було отримано відповідь від нотаріальної контори про те, що претензія банку приєднана до матеріалів спадкової справи, однак інформацію про спадкоємців не надала посилаючись на ст. 8 ЗУ «Про нотаріат». Лише у лютому 2020 р. банку стало відомо, що спірна квартира зареєстрована 19.10.2016 р. на праві власності за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак відповідачка, отримавши у спадщину спірну квартиру , не задовольнила претензію банку щодо погашення заборгованості по кредиту та процентам. Станом на 20.02.2020 р. заборгованість за кредитним договором становить 15 539,18 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту - 9949,42 дол. США та заборгованість по процентам нарахованих по 30.07.2014 р. - 4681,55 дол. США. Ухвалою від 17.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 04.12.2020 року закрито підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивача АТ «Укрсиббанк» не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання сторони позивача про розгляд справи у відсутність свого представника. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, а також шляхом оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 19 жовтня 2007 року між Банком та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11238140000, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 12000,00 дол. США, що дорівнює 60 600,00 грн., а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договору. Відповідно до п.1.2.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1, але в будь-якому випадку не пізніше 17 жовтня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Згідно п.1.3.1 Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. 19.10.2007 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №1 до вищевказаного договору, відповідно до умов якої сторони внесли зміни в договір. Також, 19.10.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності житло, виданого Управлінням по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів 14 жовтня 1997 року. Згідно п.1.2 Договору, ринкова вартість предмета іпотеки, згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності становить 155 727,00 грн. Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Згідно п.4.2.1, 4.2.2,4.2.3,4.2.4 умов Договору, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та ЗУ «Про іпотеку», з інших підстав, передбачених законодавством. Відповідно до п.4.4 Договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. 13 лютого 2009 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до вищевказаного договору іпотеки, відповідно до якого сторони виклали преамбулу цього договору. [INFO] [PERSON] помер, про що 02.08.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №3203. 05.02.2015 року позивачем було подано претензію кредитора до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією цієї претензії та копією поштового відправлення (а.с. 29,30). 20.02.2015 року позивач отримав відповідь, згідно якої повідомлено, що вказана претензія було приєднано до спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Додатково повідомлено, що спадкоємців померлого [PERSON] про претензію кредитора повідомлено. Інформацію стосовно спадкоємців неможливо надати згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] , яка 19 жовтня 2016 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №02-14, заведеною Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою. Станом на 20.02.2020 р. заборгованість за кредитним договором становить 15 539,18 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту - 9949,42 дол. США та заборгованість по процентам нарахованих по 30.07.2014 р. - 4681,55 дол. США. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки та припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 26 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язанн, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволенням вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом або за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у строк передбачений ст. 1270 ЦК України шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1247 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. (Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16, КЦС ВС у постанові від 14.01.2019р. по справі №311/917/15-ц). Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від для, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені другою і третьою частинами цієї статті, позбавляються права вимоги. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника - іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентується статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року, справа № 320/9961/15-ц дійшов правового висновку про те, що наявність у кредитора померлого боржника відомостей про прийняття спадщини, що відкрилась після нього, його спадкоємцями, а також про коло спадкоємців, зумовлює початок перебігу позовної давності за правилами, визначеними частиною першою статті 261 ЦК України. Також у вказаній постанові Верховний Суд вказує, що саме з моменту отримання банком відомостей про коло спадкоємців померлого боржника починає перебіг позовної давності у спірних правовідносинах. У постанові КЦС ВС від 08.04.2020 р. по справі № 668/3285/15-ц, зазначено: «Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Кредитор напротязі шести місяців з дня смерті позичальника, направив до нотаріальної контори заяву про пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців боржника. Вимога спадкоємцями виконана не була. При цьому, в рішенні суду, згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», зазначається спосіб реалізації предмету іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню в повному об`ємі. Що стосується вимог про стягнення з відповідача судових витрат у вигялді судового збору в сумі 5716,03 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 7500,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано жодних доказів щодо понесення таких витрат (Договір про надання правової допомоги, платіжне доручення щодо сплати таких витрат, тощо). За такого, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 7500,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 5716 грн. 03 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved