Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

19 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. 17 серпня 2013 року між нею, [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 992. Від спільного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року даний шлюб було розірвано. Їхня сім`я розпалася, проживають окремо один від одного. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а їй одній важко утримувати сина та доньку, а тому вимушена в судовому порядку стягувати аліменти. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 2-3). Ухвалою судді від 10 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16-17). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, отримана судом 01.10.2019 року за вх. № 35953, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а.с. 23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, отримана судом 01.10.2019 року за вх. № 35952, в якій просив суд справу за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів розглянути за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі (а.с. 22). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який 17 серпня 2013 року був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що 17 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 992, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яке було видано виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 16 грудня 2013 року, серії [NUMBER] , батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яке було видано відділом запису актів громадянського стану управління запису актів громадянського стану Ставропольського краю по Мінераловодському району від 20 серпня 2015 року, серії [NUMBER] , батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за № 357/15919/17 2/357/388/18 від 16 березня 2018 року даний шлюб було розірвано (а.с. 5). Оскільки, відповідач не надає матеріальної допомоги неповнолітнім дітям: сину [PERSON] , [INFO] , донці [PERSON] , [INFO] , то позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні досліджена заява відповідача [PERSON] , отримана судом 01.10.2019 року за вх. № 35952, в якій останній просив справу за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів розглянути без його участі, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дітей та матері, матеріальне становище платника аліментів, а також ту обставину, що позовні вимоги визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення ними повноліття. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved