Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

29.10.2021 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка залишила на ім`я позивача заповіт, посвідчений 12.07.2001 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А., на належну їй на праві приватної власності земельну частку (пай), яка знаходиться за адресою Вінницька область, Оратівський район, с. Сабарівка, КСП «Долина». Заповіт не змінено та не скасовано, спадкоємців, які мають право на обов`язкову долю у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України після смерті спадкодавця, відсутні, а спадкова справа до майна померлої не заведена. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки (паю) площею 2,8058 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523184700:02:003:0109, розташованої на території Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту с. Сабарівка, належної померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213339, виданого 21.12.2004 року Оратівською РДА та Оратівським районним відділом земельних ресурсів Вінницької області. Однак, у вказаному правовстановлюючому документі зазначено невірний кадастровий номер, зокрема, 0523184700:02:004:0010 замість вірного 0523184700:02:003:0109. Нотаріально оформити прийняття спадщини позивач позбавлений можливості, у зв`язку з відсутністю документів, що підтвержують родинні стосунки між ним та спадкодавцем, а також у зв`язку із невірним зазначенням у правовстановлюючому документі кадастрового номеру, котрий на даний час не внесено до Публічної кадастрової карти України за померлим спадкодавцем, в підтвердження чого надав відповідну обґрунтовану постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2021 року. Таким чином, [PERSON] просить суд встановити факт, що має юридичне значення, про те, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є тіткою [PERSON] , [INFO] , а також визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,8058 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 25.11.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 25.11.2021 року не з`явився. При цьому, у позові просив розглядати справу без його участі. Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 25.11.2021 року не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, до суду надійшла заява селищного голови Лошак Г.В. ( № 2286/04-02 від 03.11.2021 року) про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] виданого 04.10.2017 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно заповіту від 12.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну частку (пай), яка знаходиться за адресою: Вінницька область, Оратівський район, с. Сабарівка, КСП «Долина», заповіла своєму онуку гр. [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 67132985 від 03.11.2021 року, заповіт заповідача [PERSON] зареєстровано 19.07.2001 рку приватним нотаріусом Скульським А.А. (номер в Спадковому реєстрі 36720477). З свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] виданого 27.10.2021 року вбачається, що позивач [PERSON] народився [INFO] , у графі «Батьки» запис [PERSON] , [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.02.1981 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01.02.1981 року, актовий запис № 2, прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] ». З свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.08.1962 року вбачається, що мати позивача [PERSON] народилася [INFO] , у графі «Батьки» запис [PERSON] , [PERSON] . Згідно письмових свідчень [PERSON] , [INFO] , котра зареєстрована та проживає в с. Сабарівка Вінницького району Вінницької області та [PERSON] , [INFO] , котрий зареєстрований та проживає в с. Сабарівка Вінницького району, Вінницької області, [PERSON] 1926 року народження та [PERSON] , 1937 року народження дійсно є рідними сестрою та братом. [PERSON] працювала разом з [PERSON] та [PERSON] в колгоспі імені Горького, а [PERSON] працював разом з [PERSON] разом механізаторами в колгоспі імені Горького. Як вбачається з інформації Сабарівського старстинського округу № 14-140 від 21.10.2021 року та № 265 від 22.01.2021 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно була зареєстрована та проживала по 11.11.1999 рік в с. Дівочина Оратівського району Вінницької області (згідно погосподарської книги за 1967-1999 роки) та не була одружена, дітей не мала. Згідно розпорядження Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області №182 від 10 червня 2003 року «Про затвердження технічної документації по розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї) та складанню державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів с. Сабарівка на території Сабарівської сільської ради» і додатку «Списку громадян с. Сабарівка для видачі державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів із земель СГП «Долина»» за порядковим № 320 значиться [PERSON] , загальна площа земельної ділянки 2,81. В подальшому, на [PERSON] була запроектована земельна ділянка площею 2,8058 га. З інформації відділу № 7 Управління у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № б/н від 12.08.2021 року, вбачається, що взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0099307, виданого на ім`я [PERSON] , було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213339, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування землю, договорів оренди землі за № 278 від 21.12.2004 року на ім`я [PERSON] . Відповідно до державного акту площа земельної ділянки становить 2,8058 га, кадастровий номер - 0523184700:02:004:0010. Так, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213339, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,8058 га, яка розташована на території Сабарівської сільської ради, Оратівського району Вінницької області; цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523184700:02:004:0010. Поряд з цим, згідно листа відділу № 8 Управління у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 278/426-21 від 27.10.2021 року, у державному акті серії ВН №213339 від 21.12.2004 року, виданого на ім`я [PERSON] , допущена помилка в кадастровому номері земельної ділянки. Кадастровий номер 0523184700:02:004:0010 є невірним, а вірним є кадастровий номер 0523184700:02:003:0109. При цьому, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0522839982021 від 27.10.2021 року, земельна ділянка кадастровий номер 0523184700:02:003:0109 площею 2,8058 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сабарівської сільської ради, Оратівського району Вінницької області, форма власності - державна власність. Згідно повідомлення в.о. завідувача Оратівською державною нотаріальною конторою Манус В.В. № 384/01-16 від 03.11.2021 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67132956 від 03.11.2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 89/02-31 від 20.10.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, належне померлій [INFO] [PERSON] . Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998 р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з п. 7 зазначеної Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як тіткою та племінником доводиться та підтверджується сукупністю долучених до заяви документів, а тому заява в частині встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню, оскільки даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на оформлення спадщини і іншого порядку його встановлення немає. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] тітки [PERSON] на спадкове майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8058 га, кадастровий номер 0523184700:02:003:0109, розташовану на території Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (колишня адреса: Сабарівська сільська рада Оратівського району Вінницької області) за межами населенного пункту с. Сабарівка. Однак, у зв`язку з відсутністю документів, що підтвержують родинні стосунки між позивачем та спадкодавцем, а також у зв`язку із невірним зазначенням у правовстановлюючому документі кадастрового номеру земельної ділянки, який на даний час не внесено до Публічної кадастрової карти України за померлим спадкодавцем, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дронової В.О. № 89/02-31 від 20.10.2021 року, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . При цьому, відповідач згідно поданої заяви № 2286/04-02 від 03.11.2021 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя отримала державний акт на земельну ділянку та згідно заповіту від 12.07.2001 року заповіла її позивачу [PERSON] , проте у правовстановлюючому документі невірно зазначено кадастровий номер земельної ділянки, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі ст.ст. 16, 346, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved