Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

27 травня 2020 року представник позивача звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд припинити право спільної часткової власності на 1/12 частину земельної ділянки та 1/12 частину житлового будинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину земельної ділянки та 1/12 частину житлового будинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнати відповідача таким, що втратив право користування земельною ділянкою та житловим приміщенням за вказаною адресою, а також стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію вартості 1/12 частини земельної ділянки та 1/12 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 26838,00 грн. Вказані позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 березня 2020 року належить 5/6 частин земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 1210100000:09:084:0013 площею 0,0887 га. Крім того, позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2015 року належить 5/6 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Також, позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2020 року належить 1/12 частини земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 1210100000:09:084:0013 площею 0,0887 га. Крім того, позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2015 року належить 1/12 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Загалом, позивачу належить 11/12 частин земельної ділянки та житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . В той же час, відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2020 року належить 1/12 частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2015 року належить 1/12 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В 2015 році та відповідно в 2020 році позивач зустрічалась з відповідачем в Восьмій дніпровській державній нотаріальній конторі при видачі свідоцтв на спірне спадкове майне та пропонувала йому викупити його частки за суму еквівалентну двом з половиною тисячі доларів або придбати йому кімнату в гуртожитку, на що була отримана категорична відмова та вимога купити йому квартиру в обмін на його частки. Дані вимоги відповідача є неприйнятними для позивача, адже не відповідають вартості його часток. Відповідач зареєстрований у спірному житловому будинку, але не проживає постійно там з 2016 року. В 2015 році відповідач декілька разів ночував в спірному будинку. Усі витрати по утриманню спірних земельної ділянки та житлового будинку, догляд за ними з 2016 року несе виключно позивач, що підтверджують відповідні квитанції про оплату комунальних послуг. Частка відповідача є незначною порівняно з часткою позивача, виділення відповідачу в натурі 1/12 частини земельної ділянки та 1/12 житлового будинку є неможливим, нерозумним та недоцільним. Відповідач у спірному будинку не проживає, тому припинення його частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди. Наявність у відповідача незначної частки у земельній ділянці та житловому будинку та реєстрація відповідача за даною адресою не дає позивачу можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року позовну заяву було залишено без руху із визначенням позивачу строку для усунення недоліків, викладених в ухвалі суду. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також за клопотанням представника позивача викликано свідків для допиту у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив суд ухвалити у справі рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Також, у судовому засіданні за клопотанням представника позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] з 2009 року, відповідача вона ніколи не бачила. Їй відомо, що [PERSON] є власницею житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Спочатку у вказаному будинку жила мати позивачки - тітка [PERSON] зі своїм чоловіком та їх донька [PERSON] - позивач по справі. Тітка [PERSON] розповідала, що в неї є ще син, казала що він зовсім не допомагає і вона хоче все своє майно залишити донці - [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] протягом останніх 14 років. Позивач [PERSON] - її сусідка, постійно мешкає в будинку № 25 . Вказаний будинок належав батькам [PERSON] . Відповідач є рідним братом позивача, однак він з батьками не спілкувався та за їх життя ніколи не приїжджав. Коли ховали мати позивача - тітку [PERSON] , її син приїжджав на похорон. Заслухавши доводи учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 березня 2020 року належить 5/6 частин земельної ділянки площею 0,0887 га. з кадастровим номером 1210100000:09:084:0013, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-25). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2015 року [PERSON] належить 5/6 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-27) Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2015 року [PERSON] належить 1/12 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.28-29) Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2020 року [PERSON] належить 1/12 частина земельної ділянки площею 0,0887 га. з кадастровим номером 1210100000:09:084:0013, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.30-31) Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208584539 від 08 травня 2020 року [PERSON] належить 1/12 частина земельної ділянки та 1/12 частина житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37-38) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2322 від 18 травня 2017 року посвідченої відділом проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] - незареєстрований власник та [PERSON] (співвласник) (а.с. 39). Крім того, як вбачається з квитанцій про сплату комунальних послуг та виписок з особових рахунків за адресою: [ADDRESS] за період з 2014 року по теперішній час [PERSON] сплачує комунальні послуги та несе витрати по утриманню спірного житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 40-62) З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 11 травня 2020 року, складеного сусідами [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 2016 року. Його особисті речі у будинку відсутні (а.с. 66) Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Оціночна компанія «Стандарт», ринкова вартість житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 76,50 кв.м., житловою площею 57,90 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] складає 266796,00 грн., вартість 1/12 частини об`єкту оцінки становить 22233,00 грн. (а.с.78-103) Згідно звіту про експертну грошову оцінку майна, виконаного ТОВ «Оціночна компанія «Стандарт», ринкова вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0887 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №1210100000:09:084:0013 складає 54214,00 грн., вартість 1/12 частини об`єкту оцінки становить 4517,83 грн. (а.с.104-124) Так, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частинами 1,2 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Статтею 365 ЦК України врегульовано порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що позивачу у сукупності належить 11/12 частин спірного житлового будинку та 11/12 частин спірної земельної ділянки, що у процентному співвідношенні становить 91,6%. В той же час, відповідачу на праві власності належить по 1/12 частині спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки, що у процентному співвідношення складає 8,3%. Тобто, зважаючи на загальну площу житлового будинку - 76,5 кв.м (в тому числі житлова - 57,9 кв.м) та земельної ділянки - 0,0887 га., частка відповідача у праві спільної часткової власності є досить незначною, виділення частки такого розміру у натурі є неможливим та недоцільним. Крім того, позивач у позовній заяві зазначала, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, вони взагалі не спілкуються та бачилися всього декілька разів за минулі роки, а саме під час оформлення спадкових прав на спірне нерухоме майно. Судом також встановлено, що позивач протягом тривалого часу не проживає у спірному будинку, а отже стверджувати, що спірний об`єкт нерухомого майна є єдиним місцем проживання відповідача у суду не має підстав. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи у судові засідання не з`являвся, заперечень щодо припинення його частки у майні, або щодо розміру грошової компенсації суду не надав. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права власності відповідача на 1/12 частину спірного житлового будинку та 1/12 частину спірної земельної ділянки підлягають задоволенню, і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Відповідно ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області грошові кошти у сумі 26838,00 гривень, відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості спірного майна (а.с. 3). Крім того, приходячи до висновку про задоволення позовних вимог в частині припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 07.02.2014 року № 5, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, суд вважає, що в даному випадку відповідач втратив право на користування спірним житловим будинком, оскільки його право власності на спірний будинок припинено, відповідач тривалий час фактично не мешкає у вказаному будинку, проте залишається в ньому зареєстрованим, тобто суд вбачає підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , що також є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: approved