Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

2015 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з первісним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 10 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступник всіх прав та зобов'язань якого є позивач по справі ПАТ «УКРСОЦБАНК» та громадянином України [PERSON] (позичальником), був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/245-7, тобто кредитний договір. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 548 066 грн. 00 коп. В якості забезпечення виконання позичальником зобов?язань по Кредитному договору між відповідачкою поручителем [PERSON], позичальником та Банком укладено іпотечний договір № 864 від 10 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В.- договір іпотеки, згідно умов якого відповідачем в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно у вигляді квартири, загальною площею 92,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки), відповідно до якого поручитель зобов?язалася перед Банком в повному обсязі відповідати солідарно з позичальником за своєчасне виконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором. Позичальник порушив умови кредитного договору, станом на 28 квітня 2015 року сума заборгованості по договору складає 1 161 964 грн. 75 коп. На виконання умов кредитного договору та договору іпотеки позивач звертався до відповідачки та до самого позичальника [PERSON], однак зобов'язання ними не виконуються. Тому позивач просив винести рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки- вказану квартиру, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленою ст. 38 Закону України «Про іпотеку», позивачу право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, надати право позивачу за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором відновлюваної кредитної лінії від 10 жовтня 2007 року в сумі 1 161 964 грн. 75 коп. та всі витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки, виселити з квартири усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору- 3 654 грн. 00 коп. В процесі розгляду справи по суті позов був уточнений, представник позивача відмовився від вимог в частині виселення усіх мешканців зі спірної квартири, оскільки в ній ніхто не зареєстрований. Сторона відповідача звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання іпотечного договору припиненим з 11 січня 2013 року у зв'язку зі спливом строку строку позовної давності за основним зобов'язанням. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, оскільки станом на теперішній час зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконано, тому правовідносини по цьому договору не припинені, а сам позичальник [PERSON] звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з пропозицією про погашення заборгованості, в якій чітко і ясно визнав свої кредитні зобов'язання перед Банком, а відповідно до ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на те, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності за основним зобов'язанням кредитний договір є припиненим, просив задовольнити зустрічний позов, яким визнати іпотечний договір припиненим у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Представником третьої особи за вказаними позовами [PERSON] в судовому засіданні також підтверджена позиція відповідача за первісним позовом [PERSON] (вона ж позивачка за зустрічним позовом). Суд, заслухав учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку, виходячи зі слідуючого. 10 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступник всіх прав та зобов'язань якого є позивач по справі ПАТ «УКРСОЦБАНК» та громадянином України [PERSON] (позичальником), був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/245-7, тобто кредитний договір (а.с.10-12). Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 548 066 грн. 00 коп. Ст. 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина1 ст.509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами». Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)». Ст. 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позичальник, порушуючи виконання умов Договору кредиту, в односторонньому порядку, всупереч статті 629 ЦКУкраїни, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим порушено норми ст. 1054 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотків, ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Станом на 28 квітня 2015 року сума заборгованості по договору кредиту складає 1 161 964 грн. 75 коп., з яких: -сума простроченої заборгованості за кредитом - 397 991 грн. 00 коп.. -сума простроченої заборгованості за відсоткам - 298 762 грн. 05 коп. -розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 121 966 грн. 88 коп. -розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 86 136 грн. 10 коп. -розмір інфляційних витрат за кредитом - 150 688 грн. 04 коп. -розмір інфляційних витрат за кредитом - 106 420 грн. 69 коп. В якості забезпечення виконання позичальником зобов?язань по Кредитному договору між відповідачкою поручителем [PERSON], позичальником та Банком укладено іпотечний договір № 864 від 10 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В.- договір іпотеки, згідно умов якого відповідачем в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно у вигляді квартири, загальною площею 92,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки), відповідно до якого поручитель зобов?язалася перед Банком в повному обсязі відповідати солідарно з позичальником за своєчасне виконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором (а.с.13-14). Відповідно п. 4.2. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за Договором кредиту позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Так, відповідно статті 41 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки. Таким способом може бути реалізація предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" Згідно з п. 37 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року: «Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України». Позивач, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», направляв відповідачці відповідну вимогу від 05.06.2015р. про необхідність погашення кредитних зобов'язань та можливості здійснення початку примусового стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.15, 16). Оскільки заборгованість за кредитом не погашена, позивач належним чином використовує своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказані у зустрічній позовній заяві підстави про визнання іпотечного договору припиненим у зв'язку зі спливом строку позовної давності за основним зобов'язанням, суд визнає безпідставними. Відповідно до пункту 17 Постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК України). Підстави ці зазначені в ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Невиконання своєчасно боржником зобовязань не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Підстави припинення зобов'язання визначаються ст.598 ЦК України, а саме, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, в т.ч. зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст.599 ЦК України. Згідно до п. 7.7. недійсність окремих положень цього Договору не тягне за собою недійсність Договору в цілому, оскільки Договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень . Станом на теперішній час зобов'язання за договором кредиту № 07.1/245-7 належним чином не виконано, тому правовідносини по цьому договору не припинені. Приймаючи до уваги положення ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання (п. 6.3. Договору Іпотеки № 864 від 10 жовтня 2007 року). Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, інші підстави припинення зобов'язання відсутні, а отже основне зобов'язання продовжує існування, а тому продовжує існування і іпотечне зобов'язання. Згідно п. 7.3. Цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань з урахуванням положень п.7.6. цього Договору. . Відповідно до кредитного договору № 07.1/245-7 від 10 жовтня 2007 р. кредит наданий з останнім терміном погашення не пізніше 09 жовтня 2014 року. Приймається до уваги як беззаперечне те, що крім вищезазначеного, 04 квітня 2016 року сам [PERSON] звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з пропозицією про погашення заборгованості, в якій чітко і ясно визнає свої кредитні зобов'язання перед Банком (а.с.240). Відповідно до ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З урахуванням вищезазначеного, строк позовної давності ще не минув і позивач, як кредитор, вправі вимагати повернення Кредиту, погашення нарахованих процентів та сплати штрафних санкцій. З вищенаведеного суд приходить до висновку, що не можуть бути прийнятий до уваги наданий стороною відповідачки консультативний висновок економічного дослідження № 140 приватного підприємства «Економічна експертиза та аудит» (а.с.219-224), оскільки висновки ці є консультативними і вони спростовуються сукупністю вищенаведених обставин, що підтверджують правомірність та аргументованість первісного позову, і як наслідок робиться висновок суду про те, що в зустрічній позовній заяві не надається обґрунтованих підстав для визнання договору іпотеки припиненим. На підставі викладеного,

Outcome: approved