Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

28 вересня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на майно його матері [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,55 га, вартістю 19732 гривні 12 копійок, що знаходиться на території Городоцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно він не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушений звернутися до суду. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнав та просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно після смерті [PERSON]. Відповідач [PERSON] [INFO] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2018 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.06.1978 року позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.09.2018 року його матері [PERSON]. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,55 га, вартістю 19732 гривні 12 копійок, що знаходиться на території Городоцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.08.1999 року за реєстраційним № 245, виданого на ім`я [PERSON]. Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,55 га, вартістю 19732 гривні 12 копійок, що знаходиться на території Городоцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, право на спадкування якої за законом належить позивачу у справі. Згідно довідки, виданої виконкомом Городоцької сільської ради № 374 від 10.09.2018 року, позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину. Однак, листом приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу Лютого С.І. № 745/01-16 від 20.09.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, виданого на ім`я спадкодавиці. Позивачу рекомендовано звернутися до суду. Згідно оголошення в газеті Колос № 5 від 7 вересня 2018 року втрачений державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на прізвище [PERSON], вважати недійсним. Постанова Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явитипозов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем - [PERSON], суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач в порядку спадкування має право на земельну ділянку, що належала спадкодавиці [PERSON] Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved