Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

29.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 червня 2000 року відділом ДРАЦС по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 108. Від шлюбу дітей не мають. Вказує, що шлюбні відносини вони припинили з липня 2016 року, через постійні сварки та скандали з приводу сімейного життя. На сьогоднішній день відповідачка постійно погрожує йому розправою, весь час провокує на бійку та одразу ж викликає поліцію. Розірвати шлюб у добровільному порядку через орган РАЦС відповідачка категорично відмовляється. В судове засідання позивач не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з"явилась без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що 17 червня 2000 року відділом ДРАЦС по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайоннго управління юстиції у Харківській області , зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 108. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через сварки та скандали . Шлюбні стосунки припинені з липня 2016 року, сім»я розпалась остаточно і існує тільки формально, строк на примирення не дав позитивних результатів. Примирення вважає неможливим. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. З урахуванням інтересів позивача суд задовольняє позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved