Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

18.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Коммаш" про стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що перебував в трудових правовідносинах з відповідачем в період з 12.09.2011 року по 19.10.2011 року. При звільненні позивачеві було видано трудову книжку, проте не було проведено остаточного розрахунку. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача, проте виплата здійснена не була. Таким чином, оскільки договірний розмір заробітної плати позивача становить 2500,00 грн., враховуючи час затримки здійснення розрахунку при звільненні, позивач просив стягнути з відповідача 75 000,00 грн. як суму середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні. 01.07.2014 року представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог з тих підстав, що згідно наданої відповідачем документації, офіційна заробітна плата позивача складала 1500,00 грн., таким чином, з рахуванням нового розміру середнього заробітку, просив стягнути з відповідача за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, а саме за період з жовтня 2011 року по липень 2014 року, грошові кошти в розмірі 48 000,00 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Зазначили, що відповідач не мав на меті здійснювати розрахунок з позивачем, оскільки, як вбачається з поданих ними документів, заробітна плата [PERSON] навіть не нараховувалася. Також вказали, що відповідач викликав позивача для здійснення розрахунку рекомендованим листом, проте, після прибуття [PERSON] до ВАТ «Коммаш», останнього в приміщення не допустили, таким чином, розрахунок не відбувся з вини відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, а саме в частині стягнення 1 623,45 грн., з яких 838,02 грн. заробітної плати за вересень, 702,34 грн. заробітної плати за жовтень, 83,09 грн. компенсації за невикористану відпустку. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні представник заперечував, оскільки вважає, що прострочення сталося з вини позивача, який при звільнення отримати грошові кошти відмовився з тих причин, що не згоден з розміром нарахування. Також представник відповідача посилався на те, що ВАТ «Коммаш» направлялося [PERSON] повідомлення про необхідність явки для отримання заборгованості, проте останній за нарахованими коштами не з'явився. За таких обставин, вважає, що прострочення відбулося не з вини відповідача, з огляду на що заперечувала проти стягнення середнього заробітку в нарахованому розмірі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], Наказом від 147-к від 12.09.2011 року останнього було прийнято на роботу до Відкритого акціонерного товариства «Коммаш» на посаду електрозварювальника на н/п автоматах. Наказом №162-к від 19.10.2011 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів по працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 177 Кодексу законів по працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сторони в судовому засіданні не заперечували того, що в день звільнення повного розрахунку між позивачем та відповідачем не відбулося. Водночас, представник відповідача, як на підставу своїх заперечень посилався на те, що розрахунок не було проведено з вини позивача, який від отримання грошових коштів відмовився, та не з'являвся до ВАТ «Коммаш» незважаючи на направлення виклику, на підтвердження чого надав копію листа від 11.10.2013 року та документів на підтвердження його направлення. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неявку [PERSON], як належне підтвердження прострочення виплат заробітної плати позивачу з вини останнього, з наступних підстав. В судовому засіданні позивач пояснив, що неодноразово з'являвся до ВАТ «Коммаш» для отримання розрахунку, зокрема і після отримання листа від 11.10.2013 року, проте не був допущений на територію Товариства. Одночасно, відповідачем жодними документами не підтверджено як факт відмови [PERSON] отримати розрахунок при звільненні 19.11.2011 року, так і факт того, що останній не з'явився на виклик за листом від 11.10.2013 року. Таким чином, суд вважає недоведеним факт того, що [PERSON] ухилявся від отримання належних йому виплат. Як зазначено в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. За таких обставин, оскільки відповідачем не спростовано обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги, та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні в розмірі 48 000,00 грн., відповідно до поданої позивачем заяви по уточнення позовних вимог. На підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідач на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 480,00 грн..

Outcome: approved