Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

24 липня 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 16.08.2014 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 95 виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає у пред`явленому позові позивачка [PERSON] , спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки втратили почуття любові та поваги один до одного, вони мають різні погляди на життя, на питання виховання та утримання дітей. Майже три роки не проживають разом, майже не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не мають спільного побуту, не підтримують подружніх відносин. Відповідач [PERSON] мешкає окремо. За таких обставин позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка [PERSON] просить розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 16 серпня 2014 року у виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за актовим записом №95. Після розірвання шлюбу її прізвище просить залишити « [PERSON] ». Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, на заявлених позовних вимогах наполягає, та просить суд задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.14). В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду ним подано письмову заяву, в якій відповідач просить розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.15). Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З урахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та заяв сторін по справі. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 16 серпня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис № 95, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] , та копії свідоцтв долучені до матеріалів справи (а.с.4 зворот, 5). Відповідно до Довідки за вих..№17 виписки з будинкової книги про склад сім`ї, виданої начальником ЖЕД Олійник Л.І., вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та до складу сім`ї входять: наймач - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , копія довідки міститься в матеріалах справи (а.с.6-7). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка [PERSON] звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, з урахуванням викладеної у позові позиції та окремій письмовій заяві від 16.10.2019 року, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивачки [PERSON] залишити без змін « [PERSON] ». Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам та інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, та приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення, крім того спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати в подальшому наміру не мають, тому суд приходить до остаточного висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, а шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітніх дітей. Також, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку судового розгляду, суд вважає необхідним повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету - 50% судового збору, сплаченого при пред`явленні нею позову до суду, а саме: в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок, згідно квитанції № 0.0.1471679433.1 від 20.09.2019 року, виданої Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved