Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

24.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки. Свій позов позивач мотивувала тим, що з 23.06.1979 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] до дня його смерті - [INFO]. Від шлюбу у них народилися діти: син - [PERSON], [INFO], інвалід з дитинства, який помер [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу 17.05.2013 року змінила прізвище на «[PERSON]». Померлому [PERSON] належало 69/200 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.06.2006 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. Також на праві спільної сумісної власності йому разом з [PERSON] належали дві земельні ділянки по [ADDRESS]: одна площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, друга - 0,0859 га - для ведення садівництва. 28.05.2014 року позивач звернулася в Другу вінницьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. 25.06.2014 року із заявою про відмову від спадщини звернулася донька померлого [PERSON] Тому єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] як вказує позивач у справі [PERSON], є його дружина -тобто вона. Державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. 10.10.2014 року надала роз'яснення, в яких зазначила, що оформити спадщину можливо лише після виділення (визначення) часток померлого у спільному майні, оскільки земельні ділянки належали спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS], а саме: площею 0,0500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0859 га - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що на день його смерті [INFO] становила ? частку на кожну земельну ділянку. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, на адресу суду надіслала заяву, згідно доводів якої позов вона підтримує у повному обсязі, та просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, незважаючи на те, що про день, час та місце розгляду справи її було повідомлено завчасно та належним чином. Надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, зважає на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання позову відповідачем не порушує права та інтереси третіх осіб, виходячи з наступних підстав. 23.06.1979 року позивач [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого міським відділом ЗАГС м. Вінниці 23.06.1979 року (а.с.4). Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 20.01.2014 року (а.с. 5). Померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належали 69/200 часток житлового будинку [ADDRESS], записано в реєстрову книгу № 77 за реєстровим номером 1699, від 30 червня 2006 року (а.с. 11). Син позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 14.08.2006 року (а.с.8). Донька позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON] - а.с.10) відмовилася від спадщини після батька на користь матері [PERSON], що підтверджується копією довідки №1795/02-14, виданої Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 13.10.2014 року (а.с. 12). Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.13), та земельна ділянка площею 0,0859 га, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.14). Державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А., після звернення позивача до Другої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], 10.10.2014 року надала роз'яснення №1791/02-14, в яких зазначила, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) часток померлого у спільному майні (а.с.15). Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, посилається на рівність часток співвласників. Визначаючись щодо цих позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості позивачу набути право власності на вказані вище земельні ділянки. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS], а саме: земельна ділянка площею 0,0500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], та земельна ділянка площею 0,0859 га - для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що на день його смерті [INFO] становила ? частку на кожну земельну ділянку, підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладені вище обставини, зокрема, що позивач є спадкоємцем першої черги, суд дійшов висновку, що позивач є належним позивачем, який не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток спадкодавця в спадковому майні. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації ними права спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved