Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між ним та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 05 січня 1979 року та по час смерті [PERSON] - [INFO] 2016 [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.02.1989 року, видане нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] на житловий цегляний будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права особистої власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 117 від 25.02.1989 року, вчинену Городенківською ДНК 23.10.1993 року за № 1873; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що з 05 січня 1979 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та постійно проживав з нею у житловому господарстві по [ADDRESS] , шлюб не був зареєстрований. Рішенням Городенківського районного суду від 07.05.2018 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю у період з 30.03.2016 по 16.02.2018 без реєстрації шлюбу між позивачем та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У згаданому судовому рішенні вказано, що з довідки № 126, виданої виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 16.03.2018 встановлено, що позивач дійсно зареєстрований та проживає в господарстві по [ADDRESS] , головою якого являлась [PERSON] , з 05.01.1979 по день звернення до суду. Вони проживали спільно однією сім`єю в цивільному (незареєстрованому) шлюбі, спільно вели господарство, обробляли земельні ділянки, вели будівництво господарства, побудували новий житловий будинок замість старого житлового будинку на існуючій земельній ділянці. Він робив похорон [PERSON] . Відмітка про місце проживання в паспорті позивача серії [NUMBER] , виданому 08.07.2001 р. Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, підтверджує, що він з 18.04.1979 зареєстрований в с. Котиківка. 06.10.2017 [PERSON] видала позивачу довіреність на представництво її інтересів в бюро технічної інвентаризації м. Городенка з питань виготовлення технічного паспорта в Коломийському МБТІ та виписки з реєстраційних матеріалів на житловий будинок, в інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та належності довіреність посвідчена секретарем Котиківської сільської ради; в ній зазначено місце проживання обох ( [PERSON] та [PERSON] ) за однією адресою, що свідчить про те, що вони були пов`язані спільним побутом, і що між ними склалися довірчі стосунки, які можуть існувати між близькими людьми. Свідки [PERSON] та [PERSON] в тому судовому засіданні підтвердили, що вони з 1979 року проживали як сім`я, разом працювали в колгоспі, разом будували хату: спочатку збудували одну половину, потім повністю закінчили будівництво. У суді фактично доведено, що позивач проживав з [PERSON] як чоловік і дружина з 1979 року, вели спільне господарство, сумісно вирішували побутові питання, вели спільне будівництво. Оскільки в позивача був нерозірваний шлюб з [PERSON] , то факт спільного проживання суд визнав лише за два останні роки, з часу, коли остання померла. Позивач припинив сімейні стосунки з [PERSON] у 1976 році, вони не проживали разом, не мали спільного побуту, не жили шлюбним життям. Він залишився проживати в с. Рашків, а [PERSON] з дітьми переїхала в с. Якубівка, де працювала в Городенківському бурякорадгоспі з 1970 по 1977 рік. В січні 1978 року остання разом з доньками переїхала в Татарстан, де постійно проживала до дня смерті, до [INFO] . Згідно записів у погосподарській книзі № 6 Рашківської сільської ради за 1974-1976 роки [PERSON] з двома доньками була зареєстрована в с. Якубівка. За 1977-1979 роки погосподарські книги відсутні, а в книзі за 1980 рік відомості про реєстрацію [PERSON] та дітей вже відсутні. Оскільки наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним, тому позивач просить суд встановити факт припинення шлюбних відносин із [PERSON] з 05 січня 1979 року. Від встановлення цього факту залежить реалізація майнових прав позивача. Іншої можливості довести цей факт позивач не може, так як і [PERSON] , і [PERSON] померли. Позивач припинив сімейні стосунки та спільне проживання з [PERSON] , яка рахувалася його дружиною згідно свідоцтва про одруження, у 1976 році. З січня 1979 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Протягом 39 років вони фактично були сім`єю, все життя позивач працював для благоустрою їх житлового господарства, своїми коштами і фізичною працею придбав та покращував спільно нажите майно, особисто доглядав [PERSON] до останнього її подиху, похоронив її. Однак, документально не може оформити своє право власності на майно як подружжя через наявність актового запису про шлюб із [PERSON] . Покликаючись на ст.74 Сімейного кодексу України, яка визначає: якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу "Право спільної сумісної власності подружжя". Згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 544/1274/16-ц від 18.07.2018 щодо майна, набутого подружжям, яке проживало без реєстрації шлюбу - поширюються положення глави 8 СК України. Згідно погосподарської книги № 7 Котиківської сільської ради за 1967-1970 роки по [ADDRESS] був розташований глинобитний житловий будинок під солом`яним покриттям, 1900 року побудови, у якому проживала [PERSON] , [INFO] , була одинокою та не мала сім`ї. Рідний брат [PERSON] (цивільної дружини позивача) - [PERSON] погодився здійснювати догляд за [PERSON] в обмін на житловий будинок. Оскільки будинок був старий, глиняний, то, за згодою [PERSON] , [PERSON] зніс половину цього будинку і на його місці вимурував нову, цегляну кімнату на кам`яному фундаменті. Оскільки [PERSON] не дозволяла знести другу половину будинку, [PERSON] відмовився у подальшому доглядати її і запропонував своїй сестрі [PERSON] купити у нього новобудову і взяти на себе догляд за [PERSON] , на що [PERSON] погодилася. 25.04.1977 року [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт. [INFO] [PERSON] померла, однак [PERSON] спадщину після її смерті не оформляла. У січні 1979 року позивач разом з [PERSON] перейти проживати на [ADDRESS] . Вони повністю оплатили [PERSON] за збудовану ним кімнату, знесли другу половину будинку, продовжили будівництво. З 1979 року по 1980 рік спільно з [PERSON] по [ADDRESS] побудували новий житловий будинок. Обоє працювали в колгоспі, виписували будівельні матеріали, зароблені кошти витрачали на будівництво. Будівельні роботи проводилися частково майстрами, а частково «толокою». Дата завершення будівництва доводиться технічним паспортом, складеним Коломийським МБТІ 07.12.1988 року. З часу побудови будинку вони спільно проживали у житловому будинку, вели спільне господарство, разом оплачували комунальні послуги, зароблені кошти вкладали у покращення житлового господарства. У жовтні 2001 року друзі надсилали їм запрошення на проводи в армію, виписане запрошення на ім`я « [PERSON] та [PERSON] ». [PERSON] , проживаючи спільно з [PERSON] по [ADDRESS] , тримали свійських тварин, здавали їх на м`ясо, а виручені кошти використовували на ведення господарства. За цією ж адресою на ім`я позивача були оформлені договори: про надання послуг з водопостачання та водовідведення №169 від 20.11.2001, про надання телекомунікаційних послуг № 12595 від 18.05.2010. Найскладнішими в спільному проживанні виявилися останні роки життя. Позивач є інвалідом 2 групи по зору, бачить лише обриси предметів та людей. В його дружини [PERSON] внаслідок цукрового діабету була ампутована частина стопи лівої ноги, їй встановлено інвалідність 1 групи. Проживаючи вдвох, будучи старими, хворими людьми, основні клопоти випали на позивача. Він звертався в Управління праці та соціального захисту населення, їм призначили соціального працівника, який надавав нам допомогу. Позивач також клопотав про видачу інвалідного візка для дружини [PERSON] . Він як міг, так забезпечував догляд, лікування та харчування останньої. Після смерті [PERSON] він організував поховання та поминальний обід (копії квитанцій додаються). Так як [PERSON] з [PERSON] з 1979 року проживали однією сім`єю, спільно побудували і обладнали житлове господарство, тому відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю. Отже, позивач є співвласником набутого ними майна. Після смерті [PERSON] позивач вирішив привести в порядок документи на будинок та виявив наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] , видане [PERSON] на підставі заповіту [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , коли будинку ще не було. Свідоцтво видане 25.02.1989 на будинок, збудований [PERSON] з [PERSON] . Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.02.1989, видане Городенківською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] є недійсним з таких підстав. Відповідно до ст. 534 ЦК України (в ред.1963 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом належне йому майно одній чи кільком особам. У оскаржуваному свідоцтві зазначено, що воно видане на цегляний житловий будинок, з літньою кухнею, двома сараями, підвалом, що розташовані по [ADDRESS] . Однак, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а будинок, на який видане свідоцтво, побудований у 1980 році, а тому він не належав спадкодавцю та не міг бути включений до спадкового майна після її смерті. Згідно погосподарської книги № 7 Котиківської сільської ради за 1967-1970 роки [PERSON] , [INFO] , мала у власності житловий будинок (хату) 1900 року побудови, який в послідуючому був знесений. У оскаржуваному свідоцтві вказано, що спадкове житлове господарство належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого виконкомом Городенківської міської ради 07.04.1983 року. Однак, в згаданому рішенні, архівна копія якого додана до позовної заяви, відсутні будь-які відомості про [PERSON] , та про житлове господарство по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] померла [INFO] , а свідоцтво про право власності № [NUMBER] було видане виконкомом Городенківської міської ради 07.04.1983, на майно, яке було створене після смерті спадкодавця. В той час як згідно ст. 25 Цивільного кодексу України та ст. 9 ЦК УРСР здатність мати права та обов`язки (цивільна правоздатність) виникає у особи в момент її народження та припиняється в момент її смерті. Державна реєстрація права власності на житлове господарство по [ADDRESS] , вчинена 23.10.1993 року за № 1873. Покликаючись на ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач просить, у разі визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як підстави виникнення права власності, скасувати й державну реєстрацію права власності на житлове господарство по [ADDRESS] , вчинену 23.10.1993. Згідно Ухвали суду від 21.12.2018 до участі в справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено [PERSON] , [INFO] , жителя с [ADDRESS] району, та [ADDRESS] надання адміністративних послуг (ЦНАП) Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, просить задовольнити. Представник позивача Ігнатюк [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просить суд задовольнити його з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, представник позивача зазначила, що в погосподарській книзі Котиківської сільської ради за 1971-1973 роки в записах щодо [PERSON] у графі «Освіта» вказано: пише, читає, а в заповіті, складеному 25.04.1977 [PERSON] в користь [PERSON] , що посвідчений державним нотаріусом зазначено, що [PERSON] неписьменна, внаслідок чого заповіт підписується іншою особою - [PERSON] Жодної відмітки про те, що заповіт прочитаний заповідачу вголос, немає, згідно тексту заповіту він складений на користь [PERSON] , а свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на прізвище [PERSON] . Наведене свідчить, що при складані заповіту особа заповідача не встановлювалася, заповідач не підписувала заповіт. Із свідоцтва про смерть вбчається, що [PERSON] хворіла на атеросклероз. [PERSON] померла [INFO] , а будинок, на який видане свідоцтво, побудований у 1980 році, а тому він не належав спадкодавцю та не міг бути включений до спадкового майна після її смерті. Представник звертає увагу суду на те, що видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.02.1989 на житлове господарство по [ADDRESS] є недійсним, так як видане на майно, що було створене після смерті спадкодавця. Стосовно терміну позовної давності представник зазначила, що моментом, коли позивач дізнався про своє порушене право став не час видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , а той факт, коли він зрозумів, що до складу спадщини незаконно включено будинок, на будівництво якого він витратив свої зусилля та кошти. У вересні 2016 року [PERSON] зрозумів, що його права порушені, тому й звернувся до адвоката, а той звернувся з адвокатським запитом № 32. Позивач [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] інколи приїздив провідувати свою тету, привозив печення, морозиво чи цукерки, але ніяких продуктів харчування ні він, ні інші люди від нього, дружині не приносили. Ствердив, що [PERSON] завіз до них в будинок диван, два крісла і комп`ютерний стіл ще за життя дружини [PERSON] Пояснив, що на зимовий час він з дружиною залишились самі, він глухий і сліпий, а дружина неходяча, в той час допомоги від [PERSON] не було ніякої. Тому він звернувся до органу соціального захисту для призначення їм соціального працівника. На його неодноразові прохання допомогти по господарству: занести буряк, утеплити колонку, [PERSON] не реагував. Через деякий час після смерті дружини [PERSON] приїхав, коли зайшли до хати, той щось шукав на ліжку в подушках і на його запитання відповів, що шукає дев`ять тисяч гривень, які йому лишила тета. Також [PERSON] пояснив, що вдруге після похорону [PERSON] приїздив, щоб викосити біля хати, але в той час такої потреби не було, так як вже було викошено. Представник відповідача - Котиківської сільської ради в судове засідання не з`явився, до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Центру надання адміністративних послуг Городенківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду поступило повідомлення, в якому зазначено, що проти позову не заперечують та просять розгляд справи проводити без участі державного реєстратора сектору державної реєстрації Центру надання адміністративних послуг Городенківської районної державної адміністрації. Адвокат Візінський В.В., представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - [PERSON] подав письмове пояснення, в якому зазначив, що згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це трирічний строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зазначає, що Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке позивач просить визнати недійсним, було видане нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори ще 25.02.1989, тому просить застосувати позовну давність, яка згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Також покликається на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 стосовно того, що при застосуванні ст.74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, слід враховувати, що така норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У судових засіданнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, [PERSON] , та його представники: [PERSON] , від послуг якого [PERSON] відмовився, та [PERSON] , який вступив в справу 02.07.2019, заперечували проти позову, просили у задоволенні позову відмовити. [PERSON] суду пояснив, що згідно судового рішення від травня 2018 р. судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] , разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , в [ADDRESS] , протягом двох років - з березня 2016 р. по лютий 2018 р. Оскільки [PERSON] не брав участь в тій цивільній справі, тому не може бути застосована ч.4 ст. 81 ЦПК України щодо звільнення від доказування. Також представник зазначає, що у випадку, якщо в позивача збереглись документи щодо придбання будівельних матеріалів на житловий будинок, то йому незрозуміло, чому позивач не знав про документ про успадкування житлового будинку, отриманий [PERSON] , якщо сім`я спільно проживала. Стосовно встановлення факту фактичного припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , представник третьої особи заперечив, посилаючись на те, що позивач міг розірвати шлюб в судовому порядку. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року на ім`я [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , та щодо скасування державної реєстрації просить застосувати позовну давність. Вважає незрозумілим, з якого часу у позивача та померлої [PERSON] виникло право спільної сумісної власності, і на якій правовій підставі просить позивач визнати право спільної власності, так як тільки з січня 2004 р. існує інститут фактичних шлюбних відносин. [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, 1983 року народження, уродженець с. Ясенів-Пільний, суду показав, що померла [PERSON] - його «тета», рідна сестра його баби [PERSON] по лінії мами - [PERSON] . [PERSON] жила з [PERSON] по [ADDRESS] , тепер це с. Котиківка; своїх дітей не мала. Коли він навчався в Городенці в училищі, то в той час ходив до [PERSON] , хата була збудована цегляна під шифером. 25.05.2016 [PERSON] склала заповіт в його користь, він особисто возив її до нотаріуса [PERSON] , де вона підписувала заповіт. Чи знав про цей заповіт [PERSON] , - йому невідомо. У 2017 р., приблизно перед літом або в кінці літа, він протягом двох-трьох місяців проживав по [ADDRESS] разом з тетою [PERSON] та вуйком [PERSON] . В той час він був не одружений, до нього приїжджала його майбутня дружина з с. Пістинь Косівського району. В 2018 р. він зробив ремонт в одній із кімнат в будинку, де жили [PERSON] та [PERSON] ; також він робив порядок в хаті, біля хати, косив. Мама дала йому диван і два крісла, які він завіз до будинку, де жили [PERSON] і [PERSON] , також він перевіз до них комп`ютерний стіл. Мав намір з ними жити, але вуйко його вигнав. В період хвороби спадкодавця [PERSON] , протягом останніх двох років перед її смертю, коли вона була в лікарні в зв`язку проведенням операції, він не міг здійснювати догляд за нею, так як перебував на роботі в Польщі, догляд за [PERSON] здійснював [PERSON] . Він провідував [PERSON] приблизно раз на пів року, коли періодично приїздив з Польщі. Так як можливості особисто доглядати за [PERSON] він не мав, тому просив [PERSON] , яка є соцпрацівником та одночасно мамою його вітчима [PERSON] , залишав їй 300 грн., ще його мама дещо купляла й передавала, щоб та провідувала [PERSON] . На похороні [PERSON] він не був присутній, про її смерть дізнався від родичів той день, коли [PERSON] хоронили. Після смерті останньої він мав намір забрати свої речі з будинку. Коли приїхав забирати, вирішив зафіксувати це, тому повідомив міліцію, і при працівниках міліції забрав комп`ютерний стіл, інші речі залишились в будинку по [ADDRESS] . В шестимісячний термін після смерті [PERSON] він звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини за заповітом. Наміру виганяти [PERSON] з будинку він не мав. Суд, заслухавши позивача, його представника, третю особу, його представників, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених особою вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Частиною 1 cт.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань. За ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) - якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До сімейних відносин, які існували на дату набрання чинності Сімейним кодексом України (з 01.01.20004 р.), його норми застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , виданого 03.07.2001 Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області встановлено, що він народився в с. Рашків Городенківського району Івано-Франківської області, з 18.04.1979 р зареєстрований в с [ADDRESS] Городенківського району; згідно відмітки про сімейний стан - Єрмаковським РАГСом Казахстан 28 грудня 1960 р. зареєстровано шлюб з [PERSON] (а.с. 10). Довідка Рашківської сільської ради № 496 від 27.08.2018 підтверджує, що згідно записів у погосподарській книжці № 6 за 1974-1976 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) в с. Якубівка була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] , до складу її сім`ї входили дві доньки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За 1977-1979 роки погосподарські книги в сільській раді відсутні, а з 1980 року в погосподарських книгах записів про [PERSON] та її сім`ю немає (а.с. 21). Про те, що [PERSON] працювала в колишньому Городенківському бурякорадгоспі (з грудня 1996 р. - ВАТ «Еліта») з 1970 по 1975 роки, та протягом 1976-1977 років свідчать архівні довідки № З-8 та № З-9 від 28.05.2010, видані Архівним відділом Городенківської районної державної адміністрації (а.с. 19-20). Рішенням Городенківського районного суду від 07.05.2018 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 30.03.2016 по 16.02.2018 в [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 12-14). Згадане судове рішення містить посилання на видану 16.03.2018 виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району довідку № 126, з якої судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований та проживає в господарстві по [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , з 05.01.1979 року по даний час. [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю в цивільному (незареєстрованому) шлюбі, спільно вели господарство, обробляли земельні ділянки, вели будівництво господарства, побудували новий житловий будинок на існуючій земельній ділянці, замість старого житлового будинку. [PERSON] робив похорон [PERSON] (а.с. 12,36). Довідка № 712 від 06.09.2016, видана виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району [PERSON] , [INFO] , стверджує, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 18.04.1979 (а.с. 34). Довідка № 789 від 19.09.2016 свідчить, що по [ADDRESS] були зареєстровані голова двору [PERSON] , 1937 року народження, та член двору [PERSON] , 1937 року народження, який зареєстрований з 18.04.1979 (а.с. 35). З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що в цьому будинку [PERSON] прописана 20.01.1979 р [INFO] , [PERSON] в цьому будинку прописаний 18.04.1979 (а.с. 64-67). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.03.2016 року відділом ЗАГС виконавчого комітету Лаішевського муніципального району Республіки Татарстан, Росії встановлено, що громадянка Росії [PERSON] померла [INFO] в м. Лаішево, Лаішевський район, Республіка Татарстан, Росія, актовий запис про смерть № 82 від 30.03.2016 р. (а.с. 17). Виходячи з того, що [PERSON] до 29 березня 2016 року вважався таким, що перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] , тому вищезгаданим рішенням суду було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 30.03.2016. Із змісту цього рішення слідує, що фактично [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з січня 1979 року по час смерті [PERSON] - по 16.02.2018. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилання представника третьої особи [PERSON]. на те, що оскільки [PERSON] не брав участь в тій цивільній справі, тому не може бути застосована ч.4 ст. 81 ЦПК України щодо звільнення від доказування спростовуються ч.5 статті 82 ЦПК України. Остання визначає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Ні третьою особою [PERSON] , ні його представниками, не спростовані викладені в судовому рішенні від 07.05.2018 обставини, встановлені стосовно [PERSON] та [PERSON] . Статтею 315 ЦПК України та пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що наведений у ст.293 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Від встановлення факту припинення шлюбних відносин залежить виникнення майнових прав як позивача. [PERSON] надано суду достатньо доказів на підтвердження факту припинення шлюбних відносин між ним та [PERSON] , тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити. При цьому суд враховує, що згідно довідки Котиківської сільської ради № 126 від 16.03.2018 [PERSON] з 05.01.1979 проживає по [ADDRESS] , тому є підстави встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між [PERSON] , та [PERSON] , починаючи з 05 січня 1979 року по час смерті [PERSON] - [INFO] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Те, що житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований в Котиківській сільській раді, стверджено записами в оглянутих в судовому засіданні погосподарських книгах Котиківської сільської ради, ведення яких передбачалось ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», а порядок їх ведення визначався вказівками ЦСУ СРСР, представлених секретарем сільської ради [PERSON] , допитаною судом в якості свідка. Судом встановлено, що згідно погосподарських книг Котиківської сільської ради: № 7 на 1967, 1968,1969,1970 роки та № 7 на 1971,1972,1973 роки в господарстві проживала [PERSON] , [INFO] . Згідно погосподарської книги на 1967-1970 роки житловий будинок збудований в 1900 р., згідно книги на 1971,1972,1973 роки житловий будинок збудований до 1918р. Витяги з цих погосподарських книг додані позивачем до матеріалів справи (а.с. 58-63). Оглянувши надану на виконання Ухвали суду від 02.11.2018 Городенківською районною державною нотаріальною конторою копію спадкової справи № 17/1989 р. до майна померлої [PERSON] встановлено, що згідно заповіту, складеного 25 квітня 1977 р., нотаріально засвідченого нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори «на дому», зареєстрованого в реєстрі за № 924, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] ; в заповіті вказано, що [PERSON] неписьменна, по її просьбі заповіт підписала гр. [PERSON] (а.с. 199). [PERSON] померла [INFO] в м. Городенка, у віці 79 років, актовий запис в книзі реєстрації актів про смерть за № 96 від 16.01.1978, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.01.1978 Городенка рай бюро ЗАГС (а.с. 198). Із копії заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будовами після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулась до Городенківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом [INFO] (а.с. 197). Оскільки [PERSON] померла до [INFO] , до спадкових правовідносини, підставою виникнення яких стала її смерть, застосовувались положення Цивільного кодексу Української РСР1963 р. (далі - ЦК УРСР). Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини, - визначено ст.526 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Копією Довідки виконкому Городенківської міської ради № 431 від 03.02.89 стверджено, що [PERSON] з 1977 р. проживала в будинку по [ADDRESS] , який належав [PERSON] (а.с. 200). У згаданій спадковій справі № 17/1989 та в інвентаризаційній справі МБТІ № 1873 наявні копії Свідоцтва № 1717 про право особистої власності на жилий будинок, виданого 07.04.1983 виконкомом Городенківської міської ради, яке посвідчує, що на підставі рішення виконкому Городенківської міської ради № 22 від 18.03.1983 [PERSON] належить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 203). Коротка технічна характеристика на будівлі і споруди [ADDRESS] , що міститься на звороті Довідки-характеристики № 2201, виданої Коломийським МБТІ 07.12.1988 свідчить про наявність за цією адресою: 1) Зареєстрованої земельної ділянки площею 600 кв.м.; 2) Будівель і споруд: житлового будинку, позначеного в плані літерою «А» (розмір жилої площі 41,9 кв.м), літньої кухні, позначеної в плані літерою «Б», двох сараїв, позначених в плані літерами «В, Г», підвалу, позначеного в плані літерою «Г», сараю, позначеного в плані літерою «Д», вбиральні, позначеної в плані літерою «Ж», огорожі, позначеної в плані літерою «N», воріт, позначених в плані літерою «N2», рік побудови житлового будинку - 1980, процент зносу 5%. Ця Довідка-характеристика була видана [PERSON] для подання в державну нотаріальну контору з метою одержання свідоцтва про право на спадщину, і в ній вказано, що жилий будинок по [ADDRESS] зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 1873, його власником є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок [ADDRESS] [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконкому Городенківської міської Ради № 22 від 18.04.1983 року (а.с. 128, 202). Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.02.1989 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 177 (спадкова справа № 17/1989 р.) встановлено, що на підставі заповіту, посвідченого Городенківською державною нотаріальною конторою 25 квітня 1977 р., і зареєстрованого в реєстрі за № 924, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , жителька [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з жилого цегляного будинку житловою площею 41,1 кв.м, позначеного в плані під літерою «А», літньої кухні «Б», двох сараїв «В,Г», підвалу «Г», сараю «Д», вбиральні «Ж»,огорожі, воріт, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв.м, в [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого виконкомом Городенківської м/Ради 07 квітня 1983 року на підставі рішення № 22 від 18.03.1983 року, інвентаризаційна оцінка спадкового майна становить вісім тисяч сімсот два крб. Дане свідоцтво підлягає реєстрації до Коломийського інвентбюро (а.с. 22,133-134, 146-147, 204). Наявна на цьому свідоцтві відмітка свідчить, що власність по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] в цілому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 177 від 25.02.1989, реєстраційний номер № 1873, реєстрація проведена 23 жовтня 1993р. (а.с. 22, 134). Оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року, видане державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім`я [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстрованому в реєстрі за № 177, містить посилання на те, що воно видане на цегляний житловий будинок, з літньою кухнею, двома сараями, підвалом, що розташовані по [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва № 1717 про право власності, виданого виконкомом Городенківської м/Ради 07 квітня 1983 року на підставі рішення № 22 від 18.03.1983. Однак, наявна в матеріалах справи Архівна копія згаданого рішення Городенківської м/Ради № 22 від 18.03.1983 року, надана суду позивачем, взагалі не містить відомостей про прийняття рішення щодо [PERSON] чи щодо житлового господарства по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] померла [INFO] , а будинок по [ADDRESS] , на який 25.02.1989 спадкоємцю [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] , був побудований у 1980 році, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні оригіналом інвентаризаційної справи № 1873 Коломийського МБТІ на ім`я [PERSON] , отриманим на виконання Ухвали суду від 04.10.2018, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 107-162). П. 119 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР,затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, чинної на час смерті спадкодавця [PERSON] , що втратила чинність від 07.07.1994р., передбачав, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. За п. 126 - державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад і місце знаходження спадкового майна, на яке видається свідоцтво, з`ясовує коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, а також перевіряє в державній нотаріальній конторі чи виконавчому комітеті відповідної місцевої Ради депутатів трудящих, який посвідчив заповіт, чи не скасований він. При видачі свідоцтва не було перевірено склад спадкового майна, так як свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок, було видане виконкомом Городенківської міської ради на ім`я померлої [PERSON] після її смерті - [INFO] , а фактично цей будинок та господарські будівлі були збудовані після смерті спадкодавця [PERSON] Дата побудови житлового будинку (1980 рік) та детальний опис основних частин будівель житлового будинку описані в Оціночному акті № 1, складеному 21.08.1980 техніком-інвентаризатором (а.с. 112). Технічний опис житлового будинку, господарських будівель і споруд, побудованих в 1980 р. міститься в інвентаризаційній справі № 1873 Коломийського МБТІ, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 150-153). Отже, житловий будинок цегляний позначений в плані під літерою «А», та господарські будівлі, збудовані в 1980 р. не належали спадкодавцю [PERSON] та не могли бути включені до спадкового майна після її смерті. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) виникає у особи в момент її народження та припиняється з смертю. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року, виданого державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 177, на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Частина 2 згаданої статті визначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Державна реєстрація права особистої власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , була проведена 23.10.1993 року за № 1873 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 лютого 1989 року Городенківською ДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 177. Із задоволення вимог про визнання недійсним згаданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.1989 слідує задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права особистої власності права особистої власності [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] . Відповідно до Постанови Верховної Ради України N 519/96-ВРвід 15.11.1996 року з меж міста Городенка Городенківського району Івано-Франківської області виділено територію колишнього села Котиківка в окремий населений пункт і відновлено йому найменування - село Котиківка, тому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8270 від 18.10.2017 - в [ADDRESS] , зареєстровано згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 1873 право власності на житловий будинок та господарські будівлі за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Городенківською ДНК 25.02.1989 р. за № 177 (а.с. 159). Земельна ділянка по [ADDRESS] не приватизована, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований 14.07.2017 свідчить що земельна ділянка площею 0,1497 га має кадастровий номер, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; витяг наданий на заяву [PERSON] від 06.07.2017. Про те, що [PERSON] з 12.12.2017 встановлена інвалідність першої групи, і що вона потребувала часткового стороннього догляду, свідчить довідка міжрайМСЕК м. Коломия серії АВ № 1077968 (а.с.80). [PERSON] померла [INFO] у віці 80 років, актовий запис № 6 від 16.02.2018 р. про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її покійний чоловік [PERSON] та покійна дружина [PERSON] - [PERSON] були рідними братом і сестрою. Їх батьки жили в м. Городенка біля Николинської церкви, там з батьками спочатку проживали [PERSON] з своїм чоловіком [PERSON] , як сім`я. По [ADDRESS] , де в даний час проживає [PERSON] , колись жила [PERSON] , рідна сестра матері її чоловіка, яка не мала дітей. Тоді це була «шевченківська хата»: стіни: заміт, глина,болото; низенька, накрита соломою. [PERSON] запропонувала її чоловікові будуватися на цьому місці. Вони з чоловіком погодились, в 1977-1978 роках завалили пів-хати справа зі сторони [PERSON] , змурували з цегли одну кімнату, а в другій продовжувала жити [PERSON] . Коли її чоловік завіз дошки для будівництва, а їх викрали, вони передумали тут будуватись. Тоді її чоловік запропонував своїй сестрі [PERSON] продовжувати тут будівництво і доглядати за тіткою. [PERSON] сплатила якісь кошти її чоловікові. Після смерті [PERSON] [PERSON] разом з своїм чоловіком [PERSON] перейшли жити до цеї хати, разом із [PERSON] вони добудували хату, хатчину, приміщення для газу, поклали стайню. Будівництво проводили спільною працею, за спільні кошти, наймали майстрів, так як обоє працювали. Також свідок пояснила, що [PERSON] перед смертю була лежача, їй відрізали пальці в нозі, медсестра приходила робити перев`язки. Догляд за [PERSON] здійснював, в міру своїх можливостей, [PERSON] . Також ствердила, що коли одного разу вона з своєю невісткою приходила провідати тету [PERSON] , то бачила в них [PERSON] з жінкою, які робили порядки. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, яка проживає в [ADDRESS] суду пояснила, що по [ADDRESS] колись проживала [PERSON] , двоюрідна сестра мами її чоловіка. Так як мама її чоловіка померла в молодому віці, то її чоловіка та його брата виховувала [PERSON] . Батько її чоловіка був рідним братом мами [PERSON] . Остання була старенька, одинока, потребувала догляду, їм пропонували переходити жити до неї та здійснювати її догляд. В той час рідний племінник [PERSON] - [PERSON] сказав, що треба йому заплатити чотири тисячі, тому що він вимурував одну кімнату з цегли в цьому будинку. Від такої пропозиції вони відмовились, свою нову хату побудували на городі неподалік. Після того догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] . Ствердила, що похорон [PERSON] проводили [PERSON] і [PERSON] . Вони після смерті [PERSON] жили разом, перебудували хату на цегляну, побудували стайню, літню кухню. [PERSON] і [PERSON] , тримали підсобне господарство: корови, свині, здавали їх, за що отримуваликошти. Про те, що вони живуть в цивільному шлюбі, дізналась на попередньому суді, а раніше думала, що вони одружені. Приблизно за півроку перед смертю [PERSON] , яка хворіла, догляд за нею і [PERSON] здійснювала сусідка [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] мала рідну сестру [PERSON] в с. Глушків, але про заповіт [PERSON] їй нічого не відомо. Свідкок [PERSON] пояснив, що він разом із [PERSON] працювали в колгоспі «Ленінським шляхом», той працював трактористом, а він працював шофером приблизно з 60-тих до 90-х років. Також в колгоспі на фермі разом із його жінкою працювала жінка [PERSON] - [PERSON] . На будівництво хати [PERSON] в с. Котиківка у 80-х роках він возив із с. Стрільче глину для мурування, із с. Кунисівці цеглу, ці будматеріали купував [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він, працюючи в колгоспі водієм автомашини ГАЗ-52, возив [PERSON] , який працював трактористом в цьому ж колгоспі, ліс із пилорами, дошки, цемент приблизно в 1978-1980 роках на вул. Руданського в с. Котиківка, де [PERSON] жив з [PERSON] . Свідок [PERSON] , сусід позивача [PERSON] , ствердив, що по [ADDRESS] ) він проживає з часу одруження, з 1975 р. В сусідстві, в будинку під [ADDRESS] на цій [ADDRESS] , після смерті баби [PERSON] , яка померла в 1978р. проживали [PERSON] з [PERSON] . Вони після смерті [PERSON] завалили стареньку хату, в якій вона жила, і разом добудували ще другу половину хату з цегли. Та як він працював водієм вантажної автомашини, то за проханням [PERSON] та [PERSON] привозив їм будівельні матеріали. Вони обоє працювали:він трактористом в колгоспі, а вона на комбікормовому заводі, в господарстві утримували корову, свиней, козу, кури. Також він бачив, що коли [PERSON] захворіла, то за нею доглядав чоловік [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] проводив її похорон. Про те, що [PERSON] написала заповіт в користь [PERSON] він почув останнім часом. Раніше декілька разів бачив, як той приїздив білим пікапом до [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він за замовленням [PERSON] з матеріалу замовника, працюючи в кінці 70-х років столяром в столярному цеху в колгоспі с. Рашків, виконував столярні роботи: робив вікна, двері, підлогу, які встановлював в будинок, де жив [PERSON] хоча адресу він не пам`ятає, однак розказав про місце розташування будинку, в якому [PERSON] жив з [PERSON] . В них дітей не було, вони жили разом, свідок думав, що вони одружені. Оскільки він є двоюрідним братом [PERSON] , він пам`ятає його першу дружину - [PERSON] і їх двох дітей [PERSON] і [PERSON] , які виїхали в Росію. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що дружина позивача, [PERSON] його двоюрідна сестра, разом [PERSON] з [PERSON] жили по [ADDRESS] . Працюючи водієм в кар`єрі в с. Городниця в 1978-1979 роках він привозив їм камінь для будівництва, розраховувались з ним один раз [PERSON] , інший раз - [PERSON] . З показань свідка [PERSON] , жительки с [ADDRESS] , яка з 1994 року проживає по [ADDRESS] , та з листопада 2017р. по даний час здійснює догляд за [PERSON] , встановлено, що за життя [PERSON] , коли та була ходяча, могла ще працювати в хаті, на городі, вона приносила їм молоко 2-3 рази в тиждень. Коли в один з днів серпня 2017 р. вона принесла молоко, на прохання [PERSON] , вона промивала рани на нозі у [PERSON] і виявила, що рана була страшенно запущена, так як у [PERSON] погіршився зір, і він добре не бачив стан тих ран, тому викликала швидку допомогу. [PERSON] забрали в Городенківську лікарню, де прооперували, відрізали пальці на нозі. Вона провідувала бабу [PERSON] в лікарні, приносила їсти. В розмовах [PERSON] неодноразово наголошувала, що якби не [PERSON] , то вона нікому не потрібна, а лише він доглядав її, купував ліки, а племінник [PERSON] , на якого вона написала заповіт, жодного разу не провідав її в лікарні, хоча на лікуванні перебувала протягом трьох місяців. Всі витрати по лікуванні [PERSON] оплачував [PERSON] . З лікарні [PERSON] була виписана додому в кінці листопаді 2017р. За проханням [PERSON] вона мила бабу [PERSON] , прала їм, перестеляла постіль, готувала їжу, приносила продукти. Коли [PERSON] треба було відлучились з дому, його возив [PERSON] , в той час вона залишалась з бабою. До дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вона допомагала [PERSON] здійснювати догляд за його дружиною, по декілька разів на день приходила до них, також їм надавали допомогу її дочка та чоловік. Коли вона була в будинку в [PERSON] й [PERSON] , бачила, що їх приходила провідувати [PERSON] , і жодного разу не бачила [PERSON] чи членів його сім`ї. Всі витрати по похороні [PERSON] оплачував [PERSON] . Після лікарні догляд за [PERSON] був нормальний, медсестра приходила робити перев`язки. Їй відомо, що покійна [PERSON] хотіла змінити свій заповіт, мала намір вчинити заповіт в користь її дочки [PERSON] та в користь [PERSON] Але ніхто не думав, що [PERSON] скоро помре. В сільській раді секретар готувала проект заповіту, але ця процедура не завершена, тому що в лютому 2018 р. [PERSON] померла. Про те, що [PERSON] і [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, раніше вона не знала, тому що всі вважали їх подружжям. Свідок [PERSON] , секретар Котиківської сільської ради ствердила показання свідка [PERSON] стосовно того, що за зверненням [PERSON] по телефону вона в сільській раді підготувала проект заповіту, за яким [PERSON] належне їй майно в рівних долях заповідала [PERSON] та [PERSON] (дочці [PERSON] ). Однак, заповіт не був складений, так як [PERSON] потрапила в лікарню. Також пояснила, що Котиківська сільська рада діє протягом останніх 20 років, а до того територія теперішнього с. Котиківка відносилась до м. Городенка. За клопотанням представника третьої особи - [PERSON] судом допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона на прохання [PERSON] , який є сином її невістки, під час його від`їзду за кордон на роботу, провідувала його тету [PERSON] , яка жила в с. Котиківка, носила їй продукти (хліб, молоко, батон, сметану) два роки назад, з яких та готувала їжу. Однак, свідок не змогла назвати період, коли саме це було, яким чином з нею розраховувався [PERSON] . Їй не було відомо про те, що тривалий час [PERSON] перебувала в лікарні, вона знала тільки про те, що [PERSON] хворіла на тиск і серце. Мати [PERSON] , свідок [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] жив у [PERSON] , як квартирант, жили в різних кімнатах, він не давав коштів для ведення господарства, тому [PERSON] в 2018 р. заповіла свою хату її синові. Їй невідомо, хто і в зв`язку з чим здійснював догляд за [PERSON] [PERSON] 2018р. вона провідувала тету, в той час [PERSON] була ходячою. Знає, що похорон [PERSON] проводив [PERSON] . Також вона стверджувала, що з метою догляду за [PERSON] вона домовлялась з своєю свекрухою, щоб та купувала продукти для [PERSON] , для цього давала їй гроші, або повертала їй, якщо та витрачала свої кошти. Також пояснила, що [PERSON] особисто добудувала будинок, куплений у [PERSON] , і що будучи працездатною, тета працювала в заготзерні. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] є племінником його дружини [PERSON] , покійна [PERSON] це рідна сестра його тещі [PERSON] . Він одружився в 1982 р., на той час вже був збудований будинок, в якому проживала [PERSON] та [PERSON] Коли вони приїздили в гості один раз в рік, то бували випадки, що [PERSON] не заходив до тієї кімнати, в якій вони говорили з [PERSON] , вважає, що [PERSON] жив як квартирант. Про те, чи здійснював [PERSON] догляд за [PERSON] , свідку невідомо. Ствердив, що він працював разом з [PERSON] на комбікормовому заводі, за час спільної роботи неодноразово привозив теті «аванс», який видавали на роботі зерном. Але з часу припинення роботи він не провідував [PERSON] , останній раз в господарстві [PERSON] він був приблизно в 2000 р. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] є суперечливими, неузгодженими, вони не могли достовірно змогли назвати період, коли провідували [PERSON] , не знали про її тривале перебування в лікарні з серпня до листопада 2018р. Зокрема, свідок [PERSON] стверджувала, що зимою 2018р. вона провідувала [PERSON] , яка була ходячою, хоча в той час згідно довідки МСЕК [PERSON] була інвалідом 1 групи і потребувала часткового стороннього догляду. Показання стосовно того, що [PERSON] проживав як квартирант, спростовуються наявними в матеріалах справи договорами про надання послуг з водопостачання та водовідведення №169 від 20.11.2001 року, про надання телекомунікаційних послуг №12595 від 18.05.2010 року, які оформлені на ім`я [PERSON] (а.с. 37,38). Оплату комунальних послуг [PERSON] та [PERSON] поводили спільно на ім`я [PERSON] , що стверджено копіями квитанцій, які збереглися, починаючи з 1998р.(а.с. 39-49). Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями свідків ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), позивач [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, здійснювали перебудову старого будинку, будівництво літньої кухні, стайні по [ADDRESS] , з 1978р. до 1980 р. Чинний в той час Кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01.01.2004 року, встановлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; такий шлюб породжує права і обов`язки подружжя, час виникнення цих прав і обов`язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов`язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержувати законів. До набрання чинності СК України правовий інститут проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу законом не був передбачений. Порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. За змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-211цс14, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01.01.2004 особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт спільного проживання чоловіка та жінки сім`єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 не є підставою для визнання їх права власності на майно, набуте до вказаної дати. До 1 січня 2004 р. виникнення права спільної сумісної власності на майно членів сім`ї виникало за умови створення (придбання) цього майна спільною працею членів сім`ї. За ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність» - майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Таким чином, майно набуте ними може бути визнане їхньою спільною частковою власністю. Про те, що проживаючи спільно без реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON] утримували свійських тварин, здавали їх м`ясо заготівельним організаціям, свідчать копії приймальних квитанцій про здачу [PERSON] м`яса, в яких зазначена адреса його місця проживання - [ADDRESS] (а.с. 51-56). Виручені кошти використовували для будівництва. Накладною та чеком від 1979 року доводиться, що для будівництва житлового будинку [PERSON] відпускалися цегла та горбиль (а.с. 50). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, захист його права здійснюється судом. Так як [PERSON] з [PERSON] з 1979 року проживали однією сім`єю, спільно побудували і обладнали житлове господарство, тому відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною власністю. Оскільки вони вкладали спільні кошти в будівництво, тому суд приходить до переконання, що їх частки є рівними, тому слід визнати об`єктом права спільної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Виходячи з цього, є підстави визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це трирічний строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд вважає, що відсутні підстави для застосування позовної давності, про що просив представник третьої особи, оскільки дізнався про своє порушене право стосовно незаконного включення до складу спадщини [PERSON] будинку, побудованого спільно ним та [PERSON] , позивач дізнався у вересні 2016 р., після чого за його зверненням адвокат надавав адвокатський запит до Коломийського МБТІ (а.с. 135). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved