Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

29.10.2020 [PERSON] , в особі представника - адвоката Віданової О.В., звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що 21.04.2017 позивач з відповідачем уклали шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження дитини фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися. Відповідач з березня 2020 проживає окремо, добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Дитина проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 23.11.2020 відкрито провадження у за вказаною позовню заявою та справа призначена до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.12.2020 до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача - адвокатом Незвіським Д.Я., в якому зазначено, що позов в цілому підлягає задоволенню, але за умови надання суду належних та допустимих письмових доказів та приведення змісту та форми позовної заяви та додатків до неї у відповідність до норм та правил цивільного судочинства. Подаючи позовну заяву до суду, представник позивача не засвідчила належним чином копії письмових доказів, які були подані разом з позовною заявою та не зазначила про наявність у неї або іншої особи (позивачки) оригіналів таких письмових доказів. Крім того, позовна заява не відповідає іншим вимогам ст. 175 ЦПК України, що перешкоджає подальшому розгляду справи до усунення недоліків. Відповідач визнав, що він являється батьком дитини, не проживає з дитиною разом, та наявність у нього обов"зку утримувати свою дитину. Заперечує обставини того, що ним не здійснюється утримання сина. Відповідач бажає та має можливість утримувати та приймати участь в утриманні своєї дитини, зокрема шляхом сплати грошових коштів (аліментів) на утримання дитини та здійснювати утримання у натуральних спосіб. Просив суд залишити позовну заяву без руху, прийняти визнання позову стороною відповідача, позовні вимоги задовольнити повністю, вирішити питання судових витрат сторін. В судове засідання позивач не прибула, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, проте враховуючи поданий відзив на позовну заяву, суд ухвалив розглядати справу у їхню відсутність. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вирішуючи питання щодо залишення позовної заяви без руху, суд дійшов висновку про те, що вказане клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з того, що зазначені представником позивача недоліки не вплинули на вирішення судом питання про відкриття провадження, а також враховуючи розмір заявлених до стягнення аліментів та визнання їх розміру відповідачем, а також суд вважає в даному випадку, що суворе трактування процесуальних норм є надмірний формалізм, що може позбавити позивача належним чином та у встановлені строки захистити права дитини на належне утримання. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки ним визнані вимоги щодо стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. 21.04.2017 сторони зареєстрували шлюб, в якому в них народився син [PERSON] , [INFO] (а. с. 4, 5). Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалося сторонами. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина проживає разом з матір`ю, сторони не досягли згоди щодо матеріального утримання сина, на разі він знаходяться на її утриманні. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи, що відповідач визнав заявлені позовні вимоги, суд вважає, що визначений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є достатнім, справедливим, та не буде порушувати майнові права дитини та його батьків. При цьому, суд зазначає, що позивач в разі наявності підстав не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, зміни способу стягнення аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved