Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

15 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви вказує, що йому у 1987 році рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів було виділено земельну ділянку під будівництво гаража. У 1991 році [PERSON] збудував гараж на виділеній земельній ділянці, однак правовстановлюючого документа на нього не оформляв. 12 червня 2014 року коли позивач звернувся до державної реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області з приводу державну реєстрацію права власності на спірний гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS], на території гаражного колективу «Автомобіліст» йому у цьому було відмовлено у зв'язку неподанням необхідних документів для здійснення реєстрації, а саме документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, документ, що згідно вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Позивач просить визнати за ним право власності на збудований ним вищевказаний гараж. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.13) позовні вимоги підтримала повністю. Миргородське міськрайонне управління юстиції, надало суду заяву в якій просить розгляд справи провести без участі свого представника, заперечень на позовну заяву не навело, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Миргородська міська рада, яка була залучена до участі у справі у якості співвідповідача ухвалою суду від 15.09.2014 року (а.с.23), надала заяву в якій просить розгляд справи провести без участі свого представника, проти задоволення позову міська рада не заперечує. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Ради народних депутатів Миргородської міської ради Полтавської області від 18 червня 1987 року №177 [PERSON] було виділено земельну ділянку під будівництво гаража розмірами 3,5 м. х 6,0 м. по вулиці Заливній в м. Миргороді (а.с.10). У 1991 році позивачем на вказаній вище земельній ділянці було збудовано гараж, що підтверджується довідкою голови гаражного колективу «Автомобіліст» Мироненко І.Т. (а.с.11) та не оспорюється сторонами. Дослідивши Технічний паспорт спірного гаража, а саме план гаража (а.с.6), судом встановлено, що фактична площа гаража 29,9 м. кв. перевищує розміри наданої під його будівництво земельної ділянки (21 м. кв.), тобто позивачем фактично здійснено самовільне будівництво гаража. Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до повноважень місцевих рад належить затвердження містобудівних програм та планів забудови територій, підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації, надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності. Оскільки відповідачем, Миргородською міською радою Полтавської області, яка наділена вищевказаними повноваженнями, вказаний факт не оспорено, суд презюмує визнання міською радою самовільно збудованого гаража в реальних межах та розмірах. За змістом частини 1 статті 181 та частини 2 статті 183 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спірне майно відноситься до нерухомості. Відповідно до положень статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК право власності та відповідно право користування на новостворене нерухоме майно виникає за наявності трьох умов у сукупності: завершення будівництва, прийняття нерухомого майна в експлуатацію, якщо це передбачено договором або законом, а також державної реєстрації нерухомого майна, якщо це передбачено законом. Оскільки постанова Кабінету Міністрів №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» якою визначено обов'язковість прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту нерухомості була прийнята 05.08.1992 року, після фактичного будівництва гаража та початку його використання, то документи, що підтверджують введення в експлуатацію цього спірного гаража для визнання права власності на нього у даному випадку не потрібні. Обов'язковість державної реєстрації об'єктів нерухомого майна встановлена статтями 3 - 6, пункту 2 частини 1 статті 18, пункту 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органами державної реєстрації прав, що утворені Міністерством юстиції України, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону фізичним особам на новозбудовані об'єкти нерухомого майна. Відповідно до частин 1-3 статті 375 ЦК власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. За приписами статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно пункту 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться також на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову [PERSON]. На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 328 ,392 ЦК України,

Outcome: approved