Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його баби [PERSON], яка померла [INFO] в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позов обгрунтовано наступним. [INFO] в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON], яка доводилася позивачеві бабою. Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що він являється спадкоємцем баби за представленням, оскільки його батько-син баби- помер до смерті баби. Крім нього спадкоємцем залишилася дружина другого сина баби-[PERSON], який помер [INFO]-[PERSON]. На протязі встановленого законом строку позивач вступив у фактичне володіння спадковим майном, оскільки частково оформив своє право на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право власності за законом на ? частину спадкового майна, що складається із житлового будинку, в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу за його позовом слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки виконкому Липівської сільської ради № 1235 від 22 грудня 2016 року, після смерті [PERSON], померлої [INFO], залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями залишилися внук [PERSON] та син [PERSON], який помер [INFO]; [PERSON] на протязі шести місяців спадщину прийняв (а.с.9). Як вбачається із свідоцтва про народження позивача, його батьком записано [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], його матір'ю вказано [PERSON] (а.с.5). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO], тобто до дня смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.6). Отже, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за представленням. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] прийняв ? частину спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], як син померлого її сина [PERSON], що складається із земельної ділянки, що розташована на території Липівської сільської ради, про що отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 10). Згідно довідки виконкому Липівської сільської ради № 1028 від 7 листопада 2016 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно інвентаризаційної справи, домоволодіння [ADDRESS], належало [PERSON] (а.с. 11-14). Згідно довідки Липівської сільської ради від 16 січня 2017 року, вул.. Молодіжна була перейменована на вул..Спортивну, відповідно будинок, що знаходився по [ADDRESS] в даний час має адресу-[ADDRESS] (а.с.33). Згідно висновку про вартість майна від 22 квітня 2016 року, ? частина будинковолодіння складається із житлового одноповерхового цегляного будинку (А), веранди цегляної (а), двох ганків (а1, а2)-загальною площею 76,6 кв.м., житлової площі 48,4 кв.м., сараю кам'яного «Б», огорожі (1-2), яке розташоване за адресою [ADDRESS], і належить на праві приватної власності померлій [PERSON] (а.с.15). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за правом представлення, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на домоволодіння (а.с.16). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано у судовому порядку. Правильним було б врахувати при задоволенні позову спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права власності на житло або права власності на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок, висновку БТІ, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при подання документів щодо права користування або право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. У відповідності зі ст.. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], заведена на підставі заяв [PERSON], [PERSON] (а.с.23-28). Окрім того, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа на підставі заяви [PERSON] (а.с.29-32). Таким чином, позивач [PERSON] набув права та обов'язки спадкодавця [PERSON], тобто ? частина спадщини після смерті його баби належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому змінені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved