Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про виділ в натурі 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,52 га за тією ж адресою, зазначаючи про те, що вона та відповідач є спадкоємцями за законом [PERSON] , яка померла [INFO] та була власником зазначеного майна. Відповідач [PERSON] , не заперечуючи права [PERSON] на виділ її частки з зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, вважає, що такий виділ слід провести відповідно до висновку спеціаліста, який має знання в галузі досліджень об`єктів нерухомості та земельних ділянок. Ухвалою суду від 04.12.2019 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06.02.2020 року було задоволено клопотання позивача та призначено у справі комплексну судову будівельно-земельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 17.02.2021 року було задоволено клопотання відповідача та призначено у справі додаткову судову будівельно-земельно-технічну експертизу. На час проведення експертиз провадження у справі зупинялось. Заявою від 20.08.2020 позивачка зменшила позовні вимоги та просить виділити їй в натурі у власність 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] згідно із можливим варіантом поділу, запропонованого висновком судової експертизи та виділити їй в натурі у власність 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1384 га кадастровий номер 5624287000:01:001:0366 за тією ж адресою, згідно із можливим варіантом поділу, запропонованого висновком судової експертизи. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила його задоволити. Додатково пояснила, що просить вирішити питання про виділ майна зі спільної часткової власності, оскільки сторони не прийшли до згоди щодо поділу майна, виділивши позивачці нерухоме майно по першому варіанту поділу, визначеного експертизою, враховуючи, що зазначений варіант є найбільш наближений до фактичного користування сторонами спірним майном. Водночас, не вважає за необхідне залишати в спільному користуванні сторін частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування РДГС-10, оскільки зазначений об`єкт перебуває на балансі газопостачальної організації, а відповідач має можливість облаштувати газопостачання частини будинку, яка виділяється йому через належну йому земельну ділянку і встановлення земельного сервітуту лише погіршить взаємовідносини між сторонами. Представник відповідача в судовому засіданні вважає, що при вирішенні спору слід застосувати перший варіант поділу майна, запропонований за висновком експертизи, оскільки такий варіант можливий без відступу від ідеальних часток співвласників спірного майна. Окрім того вважає, що у спільному користуванні сторін слід залишити земельну ділянку на якій розташований РДГС-10, оскільки частина газопроводу для забезпечення газопостачання житлового будинку, яка знаходиться після РДГС-10 перебуває у спільній власності позивачки та відповідача, оскільки газопровід є приналежністю до головної речі і у разі залишення частини земельної ділянки, на якій знаходиться РДГС-10, у власності позивача, відповідач може бути позбавлений права користування частиною газопроводу до своєї частини житлового будинку, а за інших умов не буде необхідності нести витрати для прокладення газопроводу до частини будинку, яка належатиме відповідачу. Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.03.2017, виданих приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Бернацькою І.М. встановлено, що [INFO] померла [PERSON] та її спадкоємцями в рівних частках є її мати [PERSON] та чоловік [PERSON] . Відповідно до зазначених свідоцтв та технічного паспорту на садибний житловий будинок вони є співвласниками кожен по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] , який включає коридор 1-1, коридор 1-2, кладову 1-3, житлову 1-4, кухню 1-5, житлову 1-6, житлову 1-7, житлову 1-8, житловою площею 52,1 кв.м., загальною площею 71 кв.м. та до якого також належать «Б» - сарай-літня кухня, «б1» - сарай, «Пд-б» - погріб, «б2» - сарай, «б3» - сарай, «б4» - сарай, «Д» - гараж, «Г» - колодязь, «В» - вбиральня, «№1» - огорожа, «№2» - огорожа, «№3» - ворота, «І» - вимощення. Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 15.11.2017 по цивільній справі №567/1004/17 за позовом [PERSON] до Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за [PERSON] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,52 га, що знаходиться в [ADDRESS] , призначеної для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ 002855, виданим Розвазькою сільською радою Острозького району Рівненської області Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13.09.2017 по цивільній справі №567/703/17 за позовом [PERSON] до Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ в Острозькому районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та ухвали Острозького районного суду від 19.02.2018, за [PERSON] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,5075 га (земельні ділянки площею 0,1497 га, 0,1351 га, 0,1384 га, 0,0843 га), які знаходяться на території Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області, за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що право власності [PERSON] на ці земельні ділянки посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ 002855, виданим Розвазькою сільською радою Острозького району Рівненської області. При цьому суд виходить з того, що ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач в рівних частках є співвласниками спірного майна. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про міжнародно-правові механізми захисту права власності, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини 1948 та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод 1950 (основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу). Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3, 4 ЦПК України). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом цих норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18.06.2007 №55. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1443цс16 від 16.11.2016 р. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким чином, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування і розпоряджання частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Частиною першою ст.364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п., п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. N7 зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Згідно ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п.1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. З метою визначення варіантів виділу 1/2 частки позивача із спірного будинковолодіння та земельної ділянки для його обслуговування за клопотанням [PERSON] проведено комплексну судову будівельно-земельно-технічну експертизу щодо можливого виділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельних ділянок. Оскільки, відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів, то зважаючи на те, що зазначений доказ містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст.77 ЦПК України), не одержаний в порушення порядку, встановленого законом та на його підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає його допустимим та бере його до уваги. Згідно висновку комплексної судової будівельно-земельно-технічної експертизи №200302/1_30 від 13.07.2020 вбачається, що при проведенні експертизи експертом було встановлено, що ринкова вартість 1/2 частки садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] станом на момент проведення експертизи становить 100046 грн., а вартість такої ж частини земельної ділянки становить 49521 грн. та виділ в натурі 1/2 частки з зазначеного садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і земельної ділянки технічно можливий. Зазначений висновок експерт [PERSON] підтвердив в судовому засіданні. На розгляд суду експертом визначено три варіанти виділу. В ході судового розгляду позивач подала письмову заяву по суті справи в якій зменшила позовні вимоги та просить їх задовольнити по першому варіанту виділу згідно якого: власнику 1/2 частки запропоновано виділити по житловому будинку (А-1): коридор 1-2 площею 2,9 кв.м., кладову 1-3 площею 3,1 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 10,5 кв.м., житлову кімнату 1-8 площею 15,5 кв.м., загальною площею 32,0 кв.м.; по веранді (а1): коридор 1-1 площею 4,6 кв.м., загальною площею 4,6 кв.м.; по надвірних будівлях та спорудах: сходи літ. (а3), 72% сарая-літньої кухні літ. (Б), сарай літ. (б1), погріб літ. (Пг/б), 45% сарая літ. (б2), 32% сарая літ. (б4), 50% огорожі літ. (№1), 50% огорожі літ. (№2), ворота літ. (№3), колодязь літ. (Г), замощення літ. (І) та виділити їй в натурі 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5624287000:01:001:0366, яка знаходиться [ADDRESS] та має розміри по периметру (в метрах): 13,04-1,60-2,53-2,08-4,48-1,75-6,77-6,97-0,61-7,20-4,50-4,28-13,73 по лінії розподілу; 18,16-5,70-3,75-42,18 по межі ділянки, площею 692 кв.м. Відповідач не заперечує щодо такого порядку виділу частки житлового будинку з надвірними будівлями та зазначив, що у разі застосування такого ж варіанту виділу земельної ділянки він може бути позбавлений доступу до системи газопостачання будинку, оскільки РДГС-10 буде розміщено на земельній ділянці, яка може бути виділена для позивачки. Водночас, в судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що між ними на даний час фактично склався порядок користування житловим будинком, який відповідає варіанту 1 зазначеного висновку експертизи. За таких обставин, з метою раціонального використання майна, враховуючи, що при такому варіанту виділення частки спільного майна таке виділення буде проведено без відхилення від ідеальних часток, суд вважає за необхідне при виділі майна виділити позивачу ту частину будинковолодіння, якою вона фактично користується, а саме 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] , до складу якої входять по житловому будинку (А-1): коридор 1-2 площею 2,9 кв.м., кладову 1-3 площею 3,1 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 10,5 кв.м., житлову кімнату 1-8 площею 15,5 кв.м., загальною площею 32,0 кв.м.; по веранді (а1): коридор 1-1 площею 4,6 кв.м., загальною площею 4,6 кв.м.; по надвірних будівлях та спорудах: сходи літ. (а3), 72% сарая-літньої кухні літ. (Б), сарай літ. (б1), погріб літ. (Пг/б), 45% сарая літ. (б2), 32% сарая літ. (б4), 50% огорожі літ. (№1), 50% огорожі літ. (№2), ворота літ. (№3), колодязь літ. (Г), замощення літ. (І). При цьому, суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] об`єднати приміщення 1-2 та 1-3 шляхом влаштування арки, демонтувати частину пічки в приміщенні 1-7, зобов`язати [PERSON] об`єднати приміщення 1-1 та 1-2 шляхом влаштування арки, а також зобов`язати їх обох влаштувати розмежування окремих інженерних мереж та санітарно-технічних зручностей, відповідно до висновку комплексної судової будівельно-земельно-технічної експертизи №200302/1_30 від 13.07.2020. При цьому, суд виходить з того, що при такому варіанті виділу майна буде виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру часток сторін у праві власності і такий виділ є технічно можливий та в такому разі відсутня необхідність присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась і при такому варіанті виділу площа, яка виділяється кожному власнику нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України є ізольованою від приміщення іншого співвласника, матиме окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складатиме окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.364 ЦК України, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Водночас, при вирішенні спору суд бере до уваги той факт, що висновок комплексної судової будівельно-земельно-технічної експертизи №200302/1_30 від 13.07.2020 відповідає нормам законодавства і є найбільш реальним та зручним для сторін. Окрім того, такий виділ є найменш затратним, відповідає будівельним нормам та реалізація яких не потягне за собою руйнівне втручання в конструкцію житлового приміщення і не пов`язано із проведенням додаткових будівельно-технічних досліджень. Вирішуючи спір в частині виділення земельної ділянки суд виходить з наступного. Відповідно до п.в ч.1 ст.87 ЗК України, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами виникає право спільної часткової власності на земельну ділянку. Оскільки у спірних правовідносинах мало місце прийняття спадщини позивачем та відповідачем після смерті [PERSON] , то в сторін у справі виникло право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624287000:01:001:0366, яка знаходиться [ADDRESS] і їх частки є рівними. Частиною 3 ст.88 ЦК України визначено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації, а частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки, отже позивачка має право на виділ частки земельної ділянки в натурі. Позивачка просить виділити їй в натурі 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5624287000:01:001:0366, яка знаходиться [ADDRESS] та має розміри по периметру (в метрах): 13,04-1,60-2,53-2,08-4,48-1,75-6,77-6,97-0,61-7,20-4,50-4,28-13,73 по лінії розподілу; 18,16-5,70-3,75-42,18 по межі ділянки, площею 692 кв.м. Між сторонами наявний спір з приводу можливості забезпечення газопостачання спірного житлового будинку, яке, у разі виділення позивачці у власність в натурі 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5624287000:01:001:0366, яка знаходиться [ADDRESS] та має розміри по периметру (в метрах): 13,04-1,60-2,53-2,08-4,48-1,75-6,77-6,97-0,61-7,20-4,50-4,28-13,73 по лінії розподілу; 18,16-5,70-3,75-42,18 по межі ділянки, площею 692 кв.м., буде проводитись газопроводом середнього тиску по підземній частині зазначеної земельної ділянки до РДГС-10, який розміщено на тій же земельній ділянці. В судовому засіданні з пояснень учасників справи та письмових доказів встановлено, що газопостачання спірного житлового будинку проводиться газопостачальною організацією підземним газопроводом середнього тиску на підставі відповідного договору, робочого проекту, виконаного попереднім власником житлового будинку та акту №1100243731 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачем від 03.08.2018 [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що газопостачання спірного житлового будинку проводиться газопроводом середнього тиску по підземній частині земельної ділянки, яка виділяється позивачці до РДГС-10, який розміщено на тій же земельній ділянці, а в подальшому до приміщення кухні 1-5, виділеної відповідачу. З матеріалів справи встановлено, що газопровід-ввід середнього тиску (до КБРТ РДГС-10) до спірного житлового будинку (підземна частина) було збудовано та прийнято на баланс АТ «Рівнегаз» як невід`ємну частину газопостачання по [ADDRESS] . Водночас, згідно акту №1100243731 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачем від 03.08.2018 [PERSON] , частина газопроводу від КБРТ РДГС-10 до спірного житлового будинку, відповідно до ст.186 ЦК України, є приналежністю спірного житлового будинку, як така, що призначена для його обслуговування, а отже для забезпечення доступу обох сторін до системи газопостачання спірного будинку земельну ділянку, на якій розташовано КБРТ РДГС-10 слід залишити у спільній власності [PERSON] та [PERSON] , що відповідає висновку додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи. При цьому, суд вирішує справу відповідно до меж заявлених позовних вимог та виходить з того, що сторони стосовно можливості встановлення земельного сервітуту судом, яким, відповідно до ст.98 ЗК України є право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками), позовних вимог не заявляли. За таких умов, позивачці слід виділити в натурі 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5624287000:01:001:0366, яка знаходиться [ADDRESS] , яка має розміри по периметру (в метрах): 5,70 - 3,75 - 42,18 - 9,64 - 1,25 - 1,60 - 1,25 - 1,76 - 1,60 - 2,53 - 2,08 - 4,48 - 1,75 - 6,77 - 6,97 - 0,61 - 7,20 - 4,50 - 4,06 - 13,77 - 18,38 площею 691,0 кв.м. та залишити в спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках прямокутну земельну ділянку з розмірами 1,25 м. х 1,60 м. площею 2,0 кв.м. для обслуговування РДГС-10. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони судові витрати стягуються на користь осіб, які їх понесли, а отже з відповідача на користь держави слід стягнути 1768 грн. 86 коп. судового збору. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наданих доказів вбачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Редзель і партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги та видано довіреність на представництво інтересів позивача в суді. Згідно договору вартість послуг за ним становить 5000 грн. Згідно квитанції №34 від 08.09.2020 та квитанції №36 від 09.09.2020 [PERSON] сплатила адвокатському об`єднанню «Редзель і партнери» 5000 грн. за надання правової допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 зазначеного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 80 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції. Оригінали квитанцій підтверджують сплату позивачем 5000 грн. (призначення платежу: оплата правових послуг згідно договору). Суд також враховує положення ч.6 ст.137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач обов`язку, визначеного ч.6 ст.137 ЦПК України не виконав. Суд, з огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, надання правової інформації і роз`яснень, участь в судовому засіданні дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Враховуючи ціну позову та значення справи для позивача, сума судових витрат, заявлених до відшкодування, відповідає умовам договору про надання професійної (правничої) допомоги та підтверджена відповідними належними та допустимими доказами, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи в розмірі 15800 грн. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані із проведенням експертизи. За клопотанням позивача у даній справі було призначено проведення комплексної судової будівельно-земельно-технічної експертизи, вартість якої становить 15800 грн., а за клопотанням відповідача у даній справі було призначено проведення додаткової комплексної судової будівельно-земельно-технічної експертизи, вартість якої становить 4000 грн., що підтверджується квитанцією №53 від 29.07.2020, квитанцією №31 від 25.03.2020 та чеком №10 від 16.03.2021. При вирішенні спору суд вважає за можливе порівну розподілити між сторонами у справі витрати на проведення експертиз, оскільки дане рішення є підставою для внесення змін до правовстановлюючих документів обох сторін на нерухоме майно і в даному випадку фактично вирішено питання про виділ кожній зі сторін по 1/2 частці майна. З огляду на викладене із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 9900 грн. витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Outcome: approved