Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

29.03.2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією в сумі 54147,60 грн. Позов мотивовано тим, що 10.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, було укладено кредитну угоду у формі заяви №002-01533-100713, відповідно до умов якої, банк відкрив [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 27200,00 грн. ПАТ "Дельта Банк" виконав взяті на себе зобов'язання відкривши [PERSON] картковий рахунок та встановивши ліміт кредитної ліній. Відповідач скористалася кредитною лінією, але станом на 17.02.2017р. не виконує належним чином свої зобов'язання щодо повернення коштів, в результаті чого виникла прострочена заборгованість в сумі 54147,60 грн., з яких: тіло кредиту - 0,00 грн., прострочене тіло кредиту - 29900,00 грн., заборгованість за відсотками - 24247,00 грн., заборгованість за комісіями - 0,00 грн., в силу чого позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №002-01533-100713 від 10.07.2013р. у розмірі 54147,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та додатково пояснив що при укладенні договору та підписанні заяви банком встановлено [PERSON] кредитний ліміт в сумі 27200,00 грн., однак відразу ж цей ліміт було збільшено до 29900,00 грн. Відповідач у письмових запереченнях від 07.07.2017р., додаткових запереченнях від 26.09.2017р. з позовними вимогами не погодилася посилаючись на те, що в розрахунку заборгованості позивачем зазначені не вірні відомості щодо отримання та сплати коштів за кредитною лінією, а саме кошти в сумі 500,00 грн. - 22.08.2013р., 2600,00 грн. - 20.09.2013р., 600,00 грн. - 03.10.2013р., 700,00 грн. - 25.11.2013р., 1500,00 грн. - 27.12.2013р., 500,00 грн. - 24.03.2014р., в загальній сумі 6400,00 грн., відповідачем не отримувалися, а кошти в сумі 1200,00 грн. - 07.08.2014р. та 1000,00 грн. - 02.09.2014р. відповідачем не сплачувалися. (а.с. 45, 91) Крім того, на думку відповідача позивачем пропущено строк позовної давності, який закінчився 15 березня 2017 року, а позовну заяву подано до суду 29.03.2017р., у зв'язку з чим позивачем подано заяву про застосування строку позовної давності. (а.с. 46) В той же час, в судовому засіданні 25.10.2017р. позивач визнала позовні вимоги в частині стягнення 27200,00 грн. основного боргу та заперечувала, щодо стягнення решти суми, посилаючись на неправильне нарахування відсотків, оскільки зазначені вище суми нею не отримувалися та не сплачувалися. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, було укладено кредитний договір №002-01533-100713, відповідно до умов якого, банк відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 27200,00 грн. Зі змісту Заяви позичальника від 10.07.2013 року вбачається, що позичальник [PERSON] ознайомилася з умовами викладеними в даній заяві, Правилами та Тарифами банку, які є складовою та невід'ємною її частиною. Згідно з п. 1.3 кредитного договору, банк встановив ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 27200,00 грн., який в подальшому було збільшено до 29900,00 грн., що вбачається з виписки по особовому рахунку клієнта. (а.с. 57) Пунктом п. 2.4 кредитного договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів, кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує додаткових угод. На виконання умов договору 10.07.2013р. позивачем видано, а відповідачем отримано картку [NUMBER] та ПІН-код до неї, про що свідчить її підпис у заяві. (а.с. 5) Згідно з п. 2.5 частини 3 кредитного договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. За умовами тарифного пакету «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», відповідач зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається з: частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.6.1/1.6.2), процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.6.4), штраф за прострочену заборгованість (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте, як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 10.07.2013р. по 26.09.2017р. та розрахунку ціни позову відповідач користувалася коштами, наданими банком як кредитний ліміт починаючи з 16.07.2013 року, однак з жовтня 2014 року свої зобов'язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості не виконує (а.с. 4, 57-77). Таким чином, у зв'язку з невиконанням належним чином взятих на себе зобов'язань, станом на 17.02.2017 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 54147,60 грн., з яких: прострочене тіло кредиту - 29900,00 грн., заборгованість за відсотками - 24247,60 грн. Посилання відповідача на ту обставину, що кошти в сумі 500,00 грн. - 22.08.2013р., 2600,00 грн. - 20.09.2013р., 600,00 грн. - 03.10.2013р., 700,00 грн. - 25.11.2013р., 1500,00 грн. - 27.12.2013р., 500,00 грн. - 24.03.2014р., в загальній сумі 6400,00 грн. відповідачем не отримувалися, а кошти в сумі 1200,00 грн. - 07.08.2014р. та 1000,00 грн. - 02.09.2014р. відповідачем не сплачувалися, судом до уваги не приймається, оскільки такі посилання не підтвердженні належними та допустимими доказами. Натомість видача вищевказаних сум та сплата заборгованості відображена у виписці по особовому рахунку [PERSON] за період з 10.07.2013р. по 26.09.2017р., що повністю спростовує доводи відповідача. З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання відповідача на неправильність нарахування відсотків на суму заборгованості. При цьому, іншого розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, клопотань про призначення експертизи щодо визначення розміру заборгованості не заявлялося, тоді як таке право відповідачу роз'яснювалося в судовому засіданні. Крім того, необґрунтованими є пояснення відповідача, щодо того, що сума кредиту не може перевищувати встановленого кредитного ліміту в розмірі 27200,00 грн., оскільки в судовому засіданні судом встановлено, що право на збільшення кредитного ліміту передбачено умовами договору та розмір кредитного ліміту було збільшено відповідачу до 29900,00 грн. (п. 2.4, 3 частини 3 договору) Що стосується застосування строків позовної давності суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За умовами тарифного пакету «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», відповідач зобов'язалася щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається з: частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.6.1/1.6.2), процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.6.4), штраф за прострочену заборгованість (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів. Як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 10.07.2013р. по 26.09.2017р. та розрахунку ціни позову, відповідач здійснювала погашення заборгованості в серпні 2013 року - 300,00 грн., у вересні 2013 року - 1600,00 грн., у жовтні 2013 року - 900,00 грн., у листопаді 2013 року - 1000,00 грн., у грудні 2013 року - 1300,00 грн., у січні 2014 року - 1700,00 грн., у лютому 2014 року - 1900,00 грн., у березні 2014 року - 1700,00 грн. У період з квітня 2014 року по липень 2017 року відповідач не здійснювала погашення заборгованості, а тому оскільки до суду позивач звернувся 29 березня 2017 року, частини позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла станом на березень 2014 року знаходиться за межами строку позовної давності. Однак, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як уже неодноразово зазначалося та вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 10.07.2013р. по 26.09.2017р., відповідачем 07 серпня 2014 року здійснено поповнення свого рахунку на суму 1200,00 грн. та 02 вересня 2014 року здійснено поповнення свого рахунку на суму 1000,00 грн., які зараховано позивачем в рахунок погашення простроченої заборгованості. (а.с. 64) Таким чином, здійснивши часткове погашення заборгованості відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, а тому з урахуванням положень частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався. Суд також звертає увагу на те, що в судовому засіданні 25 жовтня 2017 року відповідач неодноразово зазначала, що позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 27200,00 грн. вона визнає. Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, з вересня 2014 року, після переривання строку позовної давності, перебіг позовної давності до позовних вимог позивача розпочався заново, та на момент звернення позивача до суду з позовною заявою (29.03.2017р.) - не закінчився. Посилання ж відповідача на те, що сума боргу включає в себе відсотки нараховані після закінчення терміну дії карки, що суперечить правовому висновку ВСУ від 09.08.2017р. у справі №6-2322цс16, судом до уваги не приймається, оскільки матеріали справи не містять відомостей про нарахування відсотків після закінчення терміну дії карки. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 29900,00 грн. - простроченого тіла кредиту та 24247,60 грн. - заборгованості за відсотками обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1600 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved