Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також земельних ділянок під вказаним будинком загальною площею 0,27 га, які належали померлій на підставі рішення Юр`ївської селищної ради народних депутатів від 28.02.1994 № 34/323 та виданого на його підставі Державного акта серії ДП ЮР № 000 від 05.04.1996. Вказану спадщину прийняв батько позивача [PERSON] (син [PERSON] ), а також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак, за життя не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки під будинком. [INFO] батько позивача [PERSON] помер, заповіту за життя не складав. Після його смерті спадкоємці першої черги за законом позивач та мати позивача (дружина померлого) [PERSON] прийняли спадщину та уклали угоду про розподіл спадкового майна, за умовами якої поділили по 1/2 частці житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , все інше майно перейшло у спадок позивача. 22 серпня 2005 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищезазначеного будинку та зареєстрував право власності. Однак, право власності на земельні ділянки під будинком позивач та [PERSON] не оформили через відсутність правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності [PERSON] на це майно. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала, єдиним спадкоємцем першої черги за законом після її смерті був [PERSON] . Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] та 21.12.2010 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а 15.02.2011 зареєстрував право власності. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані під вищевказаним будинком. Однак, 03.03.2021 нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у позивача правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно. Таким чином, на даний час позивач не може оформити спадкові права на земельні ділянки, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . 30.03.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду від Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано копії спадкових справ, а також зобов`язано ПП «Геолайф» виготовити технічну документацію із землеустрою. 13.05.2021 від представника позивача адвоката Ільченко І.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою від 13.05.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник адвокат Ільченко І.В. в судове засідання не з`явились, остання надала суду заяву про те, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 12.11.1994 (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також земельних ділянок під вказаним будинком загальною площею 0,27 га, які належали померлій на підставі рішення Юр`ївської селищної ради народних депутатів від 28.02.1994 № 34/323 та виданого на його підставі Державного акта серії ДП ЮР № 000 від 05.04.1996 (а.с. 26-27). Як виходить з матеріалів справи, [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.08.1963 (а.с. 14). Спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також земельних ділянок під вказаним будинком прийняв батько позивача [PERSON] , син спадкодавиці [PERSON] , а також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок (а.с. 15-16). В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 08 квітня 1996 року державним нотаріусом Юр`ївської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 49, відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після її смерті (а.с. 91-108). Однак, [PERSON] за життя не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку під вищевказаним будинком. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Заповіту [PERSON] за життя не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були позивач та дружина померлого, мати позивача, [PERSON] . Як виходить з матеріалів справи, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.11.1976 (а.с. 18). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли позивач і мати останнього [PERSON] та уклали угоду про розподіл спадкового майна, за умовами якої поділили по 1/2 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , все інше майно померлого перейшло у спадок позивачу. Разом з тим, щодо присадибної земельної ділянки, площею 0,27 га, угода не укладалась (а.с. 19). 22.08.2005 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищезазначеного будинку та зареєстрував право власності в КП «Павлоградське МБТІ» (а.с. 20, 21). В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 21 грудня 2004 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 267/2004, відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після його смерті (а.с. 40-71). Однак, право власності на земельну ділянку під будинком позивач і мати останнього [PERSON] не оформили. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2007, мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с. 22). Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку позивач прийняв та 21.12.2010 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також 15.02.2011 зареєстрував право власності на будинок в КП «Павлоградське МБТІ» (а.с. 23, 24). Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства під вищевказаним будинком, яка належала [PERSON] , однак, постановою нотаріуса від 03.03.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва, через відсутність правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно (а.с. 25). Судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ЮР № 000 від 05.04.1996 був виданий після смерті [PERSON] , тому остання його не отримала, хоча за життя на підставі рішення Юр`ївської селищної ради народних депутатів від 28.02.1994 року № 34/323 набула права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,02 га. Оскільки спадкодавиця [PERSON] померла до 01 січня 2004 pоку, застосуванню до відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - Цивільного кодексу Української PCP 1963 року. Статтею 524 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529 ЦК УРСР). Згідно приписів статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За положеннями статей 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, норми ЦК УРСР не встановлювали конкретного строку, протягом якого спадкоємець зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийняв спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , та вважався таким, що прийняв спадщину й у вигляді земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Щодо оформлення спадкових справ на вказану землю за [PERSON] , суд зазначає таке. Станом на 1994 рік порядок надання громадянам земельних ділянок у власність встановлювався Земельним Кодексом України 1990 року (в редакції 1993 року), та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Відповідно до ч.ч 1,5 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» (в редакції 1992 року) було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачою державного акта на право приватної власності на землю. Статтею 6 цього ж Декрету зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина виникало право власності на земельну ділянку, а не з моменту отримання державного акта. З огляду на викладене, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0,27 га (для обслуговування житлового будинку - 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,02 га) на підставі Рішення Юр`ївської селищної Ради народних депутатів від 28.02.1994 року № 34/323. Проте за життя не встигла отримати державний акт. В той же час, після її смерті вказана земельна ділянка увійшла до спадкового майна, яке в свою чергу прийняв [PERSON] . Земельний Кодекс 1990 року втратив чинність 01.01.2002. Натомість надалі земельні правовідносини регулювались Земельним Кодексом 2001 року. Згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008 були внесені зміни до Земельного Кодексу 2001 року, зокрема п. 1 Перехідних положень доповнено абзацом другим такого змісту: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку». Разом з тим, оскільки [PERSON] помер [INFO] , тобто до набрання чинності вказаною нормою закону, то відповідно й не отримав за життя державного акта на земельну ділянку. На час смерті [PERSON] та [PERSON] діяли спадкові правовідносини, які регулювались нормами ЦК України 2004 року. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] , прийнявши спадщину, набули й право на спірну земельну ділянку в рівних долях по 1/2 частці за кожним. Разом з тим, належна [PERSON] 1/2 частка земельної ділянки, хоча й не була оформлена нею за життя, однак увійшла до спадкової маси, яку прийняв позивач відповідно до вимог закону. В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 04 грудня 2007 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за № 94/2008, відсутні відомості щодо інших спадкоємців, які мають право на спадкування після її смерті (а.с. 72-90). За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивач є онуком померлої [PERSON] , а також сином померлих [PERSON] та [PERSON] , та спадкоємцем першої черги за законом після їх смерті, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, відомостей та доказів щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в матеріалах справи немає, а відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку позбавляє спадкоємця можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим задовольнити позов (з урахуванням уточнених позовних вимог) у повному обсязі та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельні ділянки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує заяву позивача про залишення за ним витрат на судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved