Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

21.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: м.Дзержинськ, вул.Толстого, 36/10. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, яка належить його дядькові - [PERSON] на праві приватної власності. 27.09.1997 року його дядько помер, Після смерті позивач продовжував проживати у вказаній квартирі, утримувати, тобто безперервно володіє нею та відкрито користається, тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказану квартиру. Позивач та його представник надали заяву, в якій просили справу розглянути за його відсутністю, позовну заяву підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Дзержинської міської ради Донецької області, надав заяву, в якій просив позов розглянути за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі за адресою: м.Дзержинськ, вул.Толстого, 36/10. (а.с.8,15). Власником квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1996 року є [PERSON] (а.с. 14). 27.09.1997 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-Н №230827 (а.с.13). Відповідно до акту вуличного комітету, позивач після смерті дядька продовжував проживати у вказаній квартирі, утримувати, тобто безперервно володіє нею та відкрито користається (а.с. 15). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29.07.2015 року, після смерті [PERSON] до Дзержинської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась (а.с.21,22). Згідно ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, робив ремонт у квартирі та постійно підтримує її в належному стані, крім того, ніхто ніяких претензій щодо квартири не заявляв та на неї не претендував. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Outcome: approved