Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~18.05.2021 року позивачка [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровска з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування поданого позову позивачка зазначила, що 21.08.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, сварки вони стали чужими людьми один одному. Можливості зберегти сім`ю немає. Просила шлюб розірвати, не стягувати з відповідача судові витрати, залишити прізвище без змін. Крім цього позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що їх сім`я розпалася, а відповідач зобов`язаний утримувати дітей. В судове засідання сторони не з`явились, направивши заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивачка наполягає на задоволенні позову, відповідач з позовом згодний. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи встановлено: \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про шлюб від 21.08.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.08.2009 року під актовим записом № 609, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Згідно копій свідоцтв про народження, подружжя має неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, виходячи з такого. Судом встановлено, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, що було не заперечено сторонами в ході розгляду справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. У відповідності ч. 1\~ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім цього підлягає задоволенню вимога про стягнення аліментів, виходячи з наступного. За матеріалами справи, неповнолітні діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, що не було заперечено сторонами в ході розгляду справи. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст.4). Згідно зі\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1\~ст.\~\~189 цього Кодексу\~\~ батькам\~\~надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину,\~\~умови якого (про\~\~розмір\~\~аліментів,\~\~строки\~\~їх\~\~виплати\~\~тощо)\~\~не\~\~ повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.\~\~2\~ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій\~\~сумі,\~\~до\~\~договору\~\~треба\~\~включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2\~ст. 184 того ж Кодексу.\~\~Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в\~Сімейному кодексі України\~відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст.142 ЦПК України\~ підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 грн. на користь Держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви в чатсині стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка не наполягала на стягненні суми судового збору на її користь з відповідача за пред`явлення позову про розірвання шлюбу, то суд вважає, що в цій частині судові витрати розподілу не підлягають. Згідно зі ст. ст.\~110,\~112, 181 СК України\~та

Outcome: approved