Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначено, що 22.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти в сумі 16200 грн. з строком повернення до 22.04.2013 року. Факт отримання коштів підтверджується письмовою розпискою. Незважаючи на те, що строк повернення позики давно настав та на неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу повернення коштів [PERSON] гроші не повертає та усіляко уникає спілкування з позивачем, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Представник позивача надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилась про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти в сумі 16200 грн. з строком повернення до 22.04.2013 року. Факт отримання коштів підтверджується письмовою розпискою. Незважаючи на те, що строк повернення позики давно настав та на неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу повернення коштів [PERSON] гроші не повертає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відповідач повинна сплатити на користь позивача 3% річних за весь період користування коштами, що становить 406,11 грн. Крім того, за період з травня 2013 року по січень 2014 року індекс інфляції в Україні становить 0,6 %. Інфляційні втрати, що підлягають сплаті відповідачем, становлять 97,2 грн. (16200 грн. х 0,6 %). Тобто загальна сума боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 16703,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання не допускається. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідно до умов договору позики [PERSON] в обумовлений строк до 22.04.2013 року борг не повернула, взяті на себе зобов'язання не виконала. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved