Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати односторонній правочин, яким є розписка від 01 вересня 2010 року та тимчасовий реєстраційний талон [NUMBER] щодо володіння, користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) транспортним засобом марки CHEVROLET, модель EPICA LF69K, тип - легковий седан, номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, удаваним правочином, вчиненим з метою приховати інший правочин - договір купівлі-продажу транспортного засобу; - визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки CHEVROLET модель EPICA LF69K, тип - легковий седан, номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску; - зняти арешт з транспортного засобу марки CHEVROLET модель EPICA LF69K, тип - легковий седан, номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, накладений 28 вересня 2011 року на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Тоцької Н.А. та постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Бєляєвої А.С. від 13 січня 2014 року. Зазначив, що на початку вересня 2010 року до нього звернувся відповідач, який запропонував придбати транспортний засіб по досить вигідній ціні, посилаючись на те, що йому вкрай необхідні терміново кошти для власних потреб. Вподальшому між ним та відповідачем були обговорені всі основні умови відчуження та передання автомобіля, його ціна та терміни укладання правочину. Між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу шляхом проведення тимчасової державної реєстрації транспортного засобу на позивача. Зокрема, досягнуто згоди щодо ціни транспортного засобу, яка складає 50000 гривень, а також порядок розрахунків за відчуження автомобіля та порядок його передання позивачу, про що між відповідачем та позивачем укладено угоду, та відповідачем надано розписку про отримання коштів за продаж автомобілю у повному обсязі в сумі 50000 грн.. Відповідач, в свою чергу, передав позивачу свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб на ім'я [PERSON], дійсний до 07.09.2020 року. Позивач зазначив, що з вересня 2010 року по теперішній час він вільно та безперешкодно володіє транспортним засобом в своїх особистих потребах, підтримує його у справному стані. Під час перереєстрації права власності на транспортний засіб позивачем встановлено, що на підставі постанов державних виконавців на автомобіль накладений арешт. Позивач вказує, що між ним та відповідачем фактично укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а договір доручення, укладений у формі тимчасового реєстраційного талону щодо володіння, користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) є удаваним правочином, укладеним з метою приховати договір купівлі-продажу. Вважає, що відповідно до ст. 238 ЦК України він набув право власності на автомобіль на підставі договору купівлі-продажу та відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» з транспортного засобу має бути знятий арешт. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Надав згоду на вирішення справи за відсутності відповідача заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. До суду надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Представник відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області за дорученням Тоцька Н.А. в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначила, що у відділі ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення зі [PERSON] грошових коштів. Постановами державних виконавців від 18.11.11 р. та від 13.01.14 р. накладено арешти на транспортний засіб, оскільки він зареєстрований за відповідачем. Вважає, що [PERSON] не набув право власності на транспортний засіб. Справу вирішено за відсутності відповідача заочно. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 3 частини 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Статтею 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частина четверта статті 334 ЦК України, яка діяла в редакції станом на дату укладання договору купівлі-продажу спірного автомобілю, визначала, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 1000, 1003 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, я межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 98 року № 1388, на зареєстровані у підрозділі Державтоінспекції транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію …. За бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. У графі талона «Особливі відмітки» робиться запис «Дійсний до ____ 20__р. за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) серії __ № ____». У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06 листопада 2009 року №9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним, оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, а тому до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили, тобто правила правочину договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що автомобіль CHEVROLET модель EPICA LF69K, тип - легковий седан, номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску зареєстрований за [PERSON]. Відповідно до тимчасового реєстраційного талону [NUMBER], виданого Бердянським ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області 07 вересня 2010 року, [PERSON] передав право володіння, керування даним транспортним засобом [PERSON] на строк до 07 вересня 2010 року. Згідно розписки від 01.09.10 р., виданої [PERSON], вбачається, що він продав автомобіль марки CHEVROLET модель EPICA LF69K, тип - легковий седан, номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, [PERSON] за 50000 гривень. Судом встановлено, що технічна документація на автомобіль, ключі від нього та сам автомобіль з 07 вересня 2010 року знаходиться у володінні та користуванні [PERSON]. Постановою державного виконавця відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області Тоцькою Н.А. від 18 листопада 2011 року накладено арешт на майно, що належить боржникові - транспортний засіб марки CHEVROLET модель EPICA LF69K, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області Бєляєвою А.С. від 13 січня 2014 року накладено арешт на транспортний засіб марки CHEVROLET модель EPICA LF69K, державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] надав право володіння та керування спірним автомобілем [PERSON] з метою приховання договору купівлі-продажу. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України сторони вчинили дії з виконання договору купівлі-продажу. За таких обставин суд приходить до висновку, що договір доручення вчинений сторонами для приховання іншого правочину та між сторонами в дійсності укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. В зв'язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. Договір доручення на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом у вигляді тимчасового реєстраційного талону [NUMBER], виданого 07 вересня 2010 року на вказаний транспортний засіб, належить визнати удаваним правочином та застосувати до нього правила щодо правочину договору купівлі-продажу, визнавши, що між позивачем та відповідачем вчинено договір купівлі-продажу транспортного засобу та визнавши за позивачем право власності на транспортний засіб, звільнивши його з-під арешту.

Outcome: approved