Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

18.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 22 листопада 2015 року в м. Первомайську Миколаївської області помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, розташованих по вул. Дружби, 52 в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області; житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,19 га, розташованих по вул. Яблуневій, 22 в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області; земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарської виробництва площею 7,3804 га кадастровий номер 4825485100:05:000:0201, та площею 0,0965 га кадастровий номер 4825485100:05:000:0632, розташованих в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Вона є єдиною спадкоємицею за законом; заповіту батько не складав. У встановленому законодавством порядку вона своєчасно звернулась до Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області для прийняття спадщини, однак постановою від 27.09.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка вважає, що має законні підстави для отримання у спадщину нерухомого майна після смерті батька, однак реалізувати своє право не може, а тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не зявились. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в їх відсутність і задовольнити позов. Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявився. Від Мигіївської сільської ради Первомайського району надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому судовому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом втановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-ФП № 411410 від 09.10.1994 року /а.с.8/. 22.11..2015 року в м. Первомайську Миколаївської області [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 226413, виданим Виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 29 /а.с.9/. За життя, йому на праві власності фактично належало нерухоме майно, а саме будинок та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, розташовані по вул. Дружби, 52 в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області; житловий будинок та земельна ділянка будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,19 га, розташовані по вул. Яблуневій, 22 в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області; земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3804 га кадастровий номер 4825485100:05:000:0201, та площею 0,0965 га, кадастровий номер 4825485100:05:000:0632, що розташовані в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, оскільки земельна ділянка площею 0,15 га по вул. Дружби, 52 в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області раніше належала [PERSON], дідусю позивачки, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 043581 від 23.07.2002 року, зареєстрованого за № 771, що підтверджується довідкою № 547/118-18 від 26.09.2018 року Відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області /а.с.19/, який також був власником і житлового будинку № 52 вул. Дружби в с. Мигія, Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується копією справи № 781 /а.с.17-18/, однак реєстрацію права власності на вищезазначений будинок за життя не провів, що підтверджується довідкою Первомайського МБТІ від 01.10.2018 року № 459/04-02-03 /а.с.16/. Після його смерті спадщину на вищезазначене нерухоме майно прийняли його син [PERSON] та дружина [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Факт проживання разом із спадкодавцем підтверджується довідкою Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 24.09.2018 року за № 1234 /а.с.13/. До нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину вони не звертались. Житловий будинок № 22 по вул. Яблуневій (стара назва Радянська) в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області належав [PERSON], бабусі позивачки, на підставі Договору купівлі-продажу від 17.03.1995 року, посвідченого Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстровим номером № 2-717, що підтверджується довідкою № 145 від 03.10.2018 року, виданою Первомайським МБТІ /а.с.21/. Земельна ділянка площею 0,19 га, на якій розташований житловий будинок № 22 по вул. Яблуневій в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області також належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-МК № 036612 від 18.01.1996 року, зареєстрованого за № 429 /а.с.25/. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] шляхом подачі заяви до Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, на підставі якої було заведено спадкову справу № 67/2010. Таким чином, спадкоємцем всього майна, належного бабусі та дідусеві позивачки є батько [PERSON], який прийняв спадщину після смерті своїх батьків, але свідоцтв про право на спадщину не отримав і правовстановлюючі документи на своє імя не оформив. Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3804 га кадастровий номер 4825485100:05:000:0201, та площею 0,0965 га кадастровий номер 4825485100:05:000:0632, розташованих в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області належали [PERSON] на підставі Розпорядження № 54-р від 06.03.2015 року "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" /а.с.34/ та Витягів з ДЗК про земельну ділянку /а.с.35-40/. Однак за життя [PERSON] своє право власності не зареєстрував. Позивачка своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька до Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, у звязку з чим було заведено спадкову справу № 63/2016. Заяв від інших осіб спадкоємців, до нотаріальної контори не надходило; свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З цієї ж спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Постановою нотаріуса від 27.09.2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів /а.с.15/. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або не прийняти її. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майне їх обтяжень», органи, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав видають дублікати правовстановлюючих документів лише власникам або уповноваженим ними особам за довіреністю. Згідно розяснення листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином судом встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого батька, своєчасно прийняла спадщину, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно не може у встановлений законом спосіб в нотаріальній конторі оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину, хоча має таке право відповідно до ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218,1222, 1233, 1225, 1277, 1268-1270 ЦК України. За встановлених обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів осіб, а тому право позивача на спадщину підлягає захисту в судовому порядку відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України.

Outcome: approved