Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

26 червня 2020 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , в якій окрім неї зареєстрована і донька позивача - відповідач [PERSON] , яка з літа 2018 року не проживає у вказаній квартирі. При цьому позивач не чинить жодних перешкод у користуванні відповідачем квартирою, але остання, не проживаючи у квартирі, ухиляється від її утримання, не цікавиться долею квартири, тобто добровільно відмовилась користуватися нею. Позивач змушена сплачувати комунальні послуги за двох осіб, при цьому має намір отримати субсидію зі сплати комунальних послуг, але реєстрація відповідача у належній їй квартирі перешкоджає реалізувати їй свої права, у зв`язку з чим [PERSON] і звернулася до суду. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме викласти позовну заяву державною (українською) мовою. 06 серпня 2020 року до суду надійшла заява позивача та її представника про долучення до справи виправленої позовної заяви, яка викладена українською мовою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 45 хвилин 23 вересня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 вересня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 19 жовтня 2020 року, у зв`язку з першою неявкою відповідача. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкладено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 16 листопада 2020 року за клопотанням відповідача. 16 листопада 2020 року ухвалою суду оголошено у судовому засідання перерву до 13 години 30 хвилин 01 грудня 2020 року у зв`язку з залишенням відзиву на позовну заяву без руху. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року, постановленою на місці, відкладено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 22 січня 2021 року у зв`язку з визнанням обов`язковою явки позивача та відповідача. 11 січня 2021 року на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про її участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 12 січня 2021 року було задоволено, у зв`язку з чим судом постановлено про проведення судового засідання, призначеного на 10 годину 00 хвилин 22 січня 2021 року, шляхом дистанційного судового провадження у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Київського районного суду м. Харкова за участі відповідача У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, зазначивши, що відповідач є її донькою. При цьому позивач є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач, яка з 02 вересня 2018 року, після їх сварки, не проживає у спірній квартирі, не спілкується з позивачем, її особистих речей в квартирі не має. Позивач вважає, що подальша реєстрація відповідача в належній їй квартирі перешкоджає її праву на оформлення субсидії та створює додатковий тягар щодо оплати деяких комунальних послуг, вартість розраховуються з числа зареєстрованих осіб. Позивач зауважила, що, не дивлячись на те, що відповідач покинула квартиру після їх сварки, остання не намагалась жодного разу з того часу повернутись до квартири, при цьому позивач їй не перешкоджає у цьому. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вона не з доброї волі покинула квартиру матері, в якій вона зареєстрована. Це відбулось у вересні 2018 року після сварки, яка переросла в подальшому у бійку між матір`ю та донькою, бабуся відповідача навіть викликала поліцію, яку позивач до квартири не пустила, а лише викинула у під`їзд речі відповідача, які вона забрала та після цього стала проживати з бабусею, а пізніше переїхала до орендованої квартири. Відповідач зазначила, що з позивачем склалися тяжкі та неприязні відносини через особливості характеру останньої, тож відповідач не бажає проживати у квартирі матері, але просить не знімати її з реєстрації, оскільки іншого місця для реєстрації вона на сьогодні не має і це може стати перепоною у подальшому працевлаштуванні. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте, будучи присутньої у судовому засіданні 01 грудня 2020 року, пояснила суду, що позивач є її донькою, а відповідач - онукою. 02 вересня 2018 року позивач вигнала відповідача, щоб остання не заважала їй розважатися, при цьому не пустила дільничного інспектора поліції забрати речі відповідача. З того часу відповідач жила у бабусі і не намагалась повернутися до квартири матері. Тож представник відповідача вважала позовні вимоги необґрунтованими, але не змогла визначитись з остаточною позицією щодо позову. Під час розгляду справи позивач та її представник відмовились від свого клопотання про допит свідків, оскільки вважали, що для розгляду справи та ухвалення рішення достатньо пояснень сторін та письмових доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для їх розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 09 липня 2002 року (а.с. 8). З копії довідки № 388 від 18 травня 2020 року, виданої ТОВ «Торгово-будівельна компанія "СХІД» в квартирі [ADDRESS] з 31 липня 2002 року зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно копії акту про не проживання від 16 березня 2020 року, складеного комісією ТОВ «Торгово-будівельна компанія "СХІД» про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтвердили сусіди [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) та [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) (а.с. 9). З відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 4187 від 11 серпня 2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , з 31 липня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач понад рік не проживає у спірній квартирі, що підтверджується як письмовими доказами, так і поясненнями сторін, зокрема поясненнями відповідача, яка не заперечує, що не проживає у квартирі позивача з 02 вересня 2018 року і не бажає в подальшому користуватися спірною квартирою, але їй необхідна реєстрація місця проживання, оскільки в подальшому це може бути необхідно для працевлаштування. Суд ураховує, що відповідач самоусунулась від виконання своїх обов`язків по утриманню квартири, в якій вона зареєстрована, та по оплаті комунальних послуг, що нею і не заперечувалось. Крім того, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що позивач чинить перешкоди у її праві користування спірною квартирою. За таких обставин, у даній ситуації відповідач втратила право на користування квартирою, яка належить позивачу, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved