Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, де в обґрунтування своїх вимог вказує, що 17.04.2006 року він уклав кредитний договір №LGF0GK00000029 (далі - Договір) з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати йому готівкою через касу на строк до 17.04.2026 року, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, грошову суму у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. для придбання житла - трьохкімнатної квартири та 9963 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 50 коп. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розміру 0,00 % від суми - даного кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,55 % від суми виданого кредиту, комісій за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного Договору. Зазначений Договір укладений сторонами із визнання його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів - фізичних осіб. На час укладення кредитного Договору позивачем, Банку була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів ним була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України. Відповідно до умов Договору позивач через касу Банку отримав 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., а 9963 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 50 коп. не отримував. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за зазначеним кредитним Договором між позивачем та Банком 17.04.2006 року був укладений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округа Луганської області [PERSON], відповідно до умов якого він передав Банку в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру загальною площею 56,3 м. кв., житловою площею 40,1 м. кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на даний час використовується його сім'єю. Згідно п.2.3.1 Договору Банк має право змінювати процентну ставку лише за згодою Позичальника. Правовідносини які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Позивач вказує, що у виконання взятих на себе зобов'язань, зазначених у кредитному договорі він сумлінно, у передбачені строки здійснював належні платежі відповідно до визначеної у Доворі процентної ставки, та страхові платежі, які зараховувалися на рахунок Банку, зазначеному у Договорі. Незважаючи на це, в порушення п.1.1. Договору, Банк у день складання договору стягнув з нього комісію по договору у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. та 14.01.2009 року він отримав лист за № 20.1.3.2/6-36843 від Голови правління ПриватБанку Дубілет О.В. від 25.12.2008 року (дата відправки на штампі конверту 08.01.2009 р.) про те, що ніби - то, відповідно до умов укладеного з ним договору та у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме настанні одного чи декількох з нижченаведених чинників: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення кредитного Договору, зміні облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни грошово-кредитної політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки, з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками, Приватбанком змушено вимагаються зміни умови кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року. У листі було зазначено, що починаючи з 01 лютого 2008 року відсоткова ставка за кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року складатиме 22,73% на рік. Тобто, на його думку, своїми діями, Банк в односторонньому порядку змінює ціну Договору, що є істотною умовою Договору та порушує вимоги ст. 632 ЦК України. З запропонованими умовами, викладеними у вказаному листі, позивач погодитись не може, зважаючи на їх незаконність, безпідставність та необґрунтованість. Укладаючи кредитний договір №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року на придбання житла, позивач зі згодою своєї дружини, з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбі, погоджувалися на умови договору, передбачені кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, виходячи з фактичних реальних та прогнозованих прибутків їх сім'ї, а саме комісії в розмірів 275 грн. щомісячно і процентної ставки в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, тобто 12,00% річних. У загальновідомому розумінні світова фінансова криза є об'єктивною, незалежною від волі позичальника обставиною, яка охоплює всі галузі економіки, тобто є непереборною, такою, що знаходиться поза контролем і не дозволяє уникнути її наслідків. Її масштаби виходять за межі звичайного фінансового ризику, тому є надзвичайними, яких нерозумно було очікувати під час укладення договору. Оскільки лист від 25.12.2008 року за № 20.1.3.2/6-36843 (дата відправки на штампі конверту 08.01.2009 р.) від Голови правління ПриватБанку Дубілет О.В. з вимогою про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року надійшов на його адресу 14.01.2009 року, і в листі також вказано, що процентна ставка буде змінена з 01.02.2008 року, то про таку зміну з 01.02.2008 року, раніше йому не було повідомлено, відповідно п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь - яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Крім того, у всіх листах на його адресу, в відповідь на супереч з його боку щодо підвищення процентної ставки, він отримав відповідь, що Приватбанк діє в рамках діючого законодавства, і ним було реалізовано право банку збільшити процентну ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення. У листі ПриватБанку було вказано, що розмір нового щомісячного платежу він зможе дізнатися звернувшись у відділення банку після 03.02.2008 року, тому йому не зрозуміло, як це можна було здійснити у межах діючого законодавства, так як лист за № 20.1.3.2/6-36843 від Голови правління ПриватБанку Дубілет О.В. від 25.12.2008 року було відправлено на його адресу, судячи з дати відправки на штампі конверту 08.01.2009 року, більш ніж 11 місяців по тому. В своєму позові позивач посилається на ч.2 ст. 1056-1 Цивільного Кодексу України, якою було доповнено Цивільний Кодекс України, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» №661 -VI (661-17) від 12.12.2008 року, ч.2 ст.215 Цивільного Кодексу України, на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» №661-VI (661-17) від 12.12.2008 року, ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність". На підставі цього позивач вказує, що оскільки у листі від 25.12.2008 року за №20.1.3.2/6-36843 (дата відправки на штампі конверту 08.01.2009 року) від Голови правління ПриватБанку Дубілет О.В. з вимогою про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року надійшов на його адресу 14.01.2009 року, та у листі вказано що у випадку, якщо він незгоден із вказаними змінами кредитного договору, пропонується йому в строк не пізніше 20.01.2009 року,звернутися у відділення ПриватБанку, що обслуговує його кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування, що позивач і зробив, та погасити заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі, а у разі його згоди щодо кредитування за вказаним Кредитним договором, встановлення цих змін буде автоматично 01.02.2009 року, тобто після внесення змін до Цивільного Кодексу і набранням чинності 09.01.2009 року, то позивач вважає таку вимогу нікчемною. Позивач також посилається на те, що в зазначеному листі жодним чином не обґрунтовані ті доводи, на які посилаються у листі та відсутні докази, а саме: не додано доказів зміни долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд; зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). До того ж кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року не передбачено право банку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при настанні чинників, на які йдеться посилання в листі від 25.12.2008 року за №20.1.3.2/6-36843, а саме: здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки, з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками. Пунктом 2.3.1 Договору передбачено, що збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом Банк має право при зміні кон'юнктури ринку, грошових ресурсів України, а саме: зміни курсу долару США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору; зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд, або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Збільшення процентної ставки банком вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань, страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США, за згодою позичальника. Пунктом 32 договору іпотеки від 17.04.2006 року також передбачено, що внесення змін до договору іпотеки допускається лише за згодою сторін. Узгоджені сторонами зміни вноситься у письмової формі і підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Позивач змушений був повідомити листом від 19.01.2009 року до Голови правління ПриватБанку Дубілет О.В. про свою незгоду та неприйнятність умов про зміну кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, викладених в листі Голови правління ПриватБанку Дубілет О.В. від 25.12.2008 року за №20.1.3.2/6-36843. Розглянувши лист позивача, «Приватбанк» своїм листом від 17.02.2009 року №30.1.0.0/2-090123/176 повідомив, що він діяв відповідно до умов укладеного зі ним договору та в рамках чинного законодавства України, з чим він не згоден, тому що «При наявності незгідності між нормами, виданих одним й тим ж нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, також в випадку, коли прийнятий раніше акт не втратив силу» (Лист Мінюст від 26.12.08 р. №758-0-2-08-19), також у листі Міністерства юстиції від 16.01.2009 року №КО-132-20 дається наступне роз'яснення: «Згідно ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку». Позивач також посилається на п.7 Постанови НБУ від 05.02.2009 року №49, де звернено увагу банків на необхідність перевірки кредитоспроможності позичальника при підвищенні процентної ставки і реструктуризації заборгованості згідно ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», проте про таку перевірку його кредитоспроможності, в порушення ст. 31 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-12, він не був повідомлений. На думку позивача це свідчить про не проведення банком такої перевірки та порушенні банком ст.49 вказаного закону при направленні йому вимоги про підвищення процентної ставки. Позивач вказує, що на його адресу постійно надходять листи та телефонні дзвінки з ПриватБанку з вимогами термінової виплати простроченої заборгованості. У своїх листах ПриватБанк погрожує застосувати до нього та членів його родини такі заходи, як накладання арешту на належне йому та членам його родини майно, звернення до органів Міністерства внутрішніх справ України з повідомленням про звернення до суду та клопотанням про обмеження його у праві виїзду за кордон, передачу інформації про нього, як неплатника до Бюро кредитних історій та з вимогою повернути суму кредиту у тижневий термін в сумі більшої за вказану Договорі №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, а саме 59963,50 грн., що порушує його права та завдає йому моральної шкоди. Моральна шкода є у тому, що у зв'язку з нікчемними діями Банку, незаконними вимогами, що суперечать Договору, про одностороннє підвищення процентної ставки, у нього з'явилася турбота, почалися сварки у сім'ї, переживання за майбутнє та інше. Позивач моральну шкоду оцінює у сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.. У листі ПриватБанку від 09.09.2010 року №2605314636 (дата відправки на штампі конверту 27.10.2010 р.) прострочена заборгованість за кредитом нарахована у сумі 10838 грн. 58 коп., а листом від 21.11.2009 року №0581 прострочена заборгованість станом на 15.11.2009 року взагалі була вказана у доларах США в сумі 3935 США. Станом на 31.03.2011 року ПриватБанком нарахована заборгованість по кредиту у сумі 18009 грн. 41 коп. Позивач звертає увагу на те, що він належним чином, в повному обсязі виконує умови кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 рок, а додаткової угоди не було укладено, нових графіків ним не було отримано. Тобто, своїми діями ПриватБанк викладає в письмовій, рішучій (категоричній) формі пропозицію до нього негайно, в тижневий термін, вчинити певні дії, які становлять предмет означеного зобов'язання по кредитному договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року. Позивач, вважає, що вимоги банку відносно сплати процентів за використання кредиту в більшому розмірі, також умов в випадку несплати таких непередбачених Договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року сум, є порушення прав особистої власності, гарантованої ст.41 Конституції України. Оскільки таки вимоги банку є спробою протизаконно лишити його права власності на грошові кошти, виплата яких не передбачена п. 1.1 Договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року і права на закладене майно (звернення стягнення на закладене майно у випадку відмови від дострокового повернення кредиту). У зв'язку з цім умови договору відносно односторонньої зміни банком суми процентів за використання кредиту та дострокового повернення кредиту у випадку його незгоди з запропонованою банком нової процентної ставки він вважаю нікчемною згідно з Законом України (1822-17) від 21.01.2010 року та вимогою ст.228 Цивільного Кодексу України та такими, які не підлягають виконанню згідно ст.19 Конституції України. Зокрема, щодо такої події як право Банка при виникненні кожної із наступних подій передбачених п.2.3. пп.2.3.3. відмови Позичальника в оформлені (переоформлені) якого-небудь із договорів, договорів застави, іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно пункту 2.2.7 даного Договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року; неотримання банком протягом 20 днів письмової відповіді Позичальника зі згодою сплачувати збільшений розмір процентної ставки (запропонований Банком) відповідно до п.2.3.1. даного договору; Банк, на власний розсуд, має право: а) змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплату комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому щодо зобов'язань, строк яких не настав, вважається що строк настав у зазначену у повідомлені дату. На цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором; в) згідно ст.61 Цивільного Кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Також, Позивач посилається на ст.18 і п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.47 Закону України « Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 11-III та вважає, що зі змісту п.п.2.3.3. п.2.3. Договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, відповідно яких на власний розсуд має право згідно ст. 651 ЦК України в односторонньому порядку розірвати договір у разі відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного договору вбачається, що положення п.п.2.3.3 п.2.3. Кредитного договору порушують права та законні інтереси позичальника, містять дискримінаційні стосовно його, правила змін відсоткової ставки, та є несправедливою умовою договору (такою, що в супереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника). Позивач ще посилається на ст. 627 ЦК України, ч.1 ст. 215 ЦК України, ст. 203 ЦК України, ст.236 ЦК України, ч.2 ст.548 ЦК України та у разі застосування наслідків недійсності правочину (двосторонньої реституції) позивач повинен повернути відповідачеві суму наданого кредиту а саме: 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. для придбання житла. Відповідач повинен повернути Позивачеві усі отримані платежі у рамках обслуговування кредиту, а також отримані комісії. З часу отримання кредиту за Договором позивачем сплачено Банку платежів на загальну 59151 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто п'ятдесят одна) гривня 85 коп., тобто позивачем сплачено Банку на 9151 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят одна) гривня 85 копійок більше ніж отримано за кредитним договором через касу Банку . Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно і на підставі вищевикладеного, позивач просить суд постановити рішення, яким: - визнати незаконним з 09.01.2009 року збільшення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитом за Договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року; - визнати недійсною заборгованість, яку вимагає сплачувати ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку із запропонованими банком змінами кредитного договору; - зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати нарахований борг, що був нарахований у зв'язку з підвищенням Банком процентної ставки по договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, починаючи з моменту підвищення ставки; - визнати недійсним кредитний договір №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк, з часу його укладання; - визнати недійсним Договір іпотеки від 17.04.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк і посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округа Луганської області [PERSON]; - зобов'язати Відповідача ПАТ КБ ПриватБанк сплатити (відшкодувати) Позивачу [PERSON] грошову суму у розмірі 1000 (одну тисячу ) грн. 00 коп. єдиним платежем; - зобов'язати Відповідача ПАТ КБ ПриватБанк сплатити (відшкодувати) Позивачу [PERSON] грошову суму у розмірі 100000 (сто тисяч ) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди; - зобов'язати Відповідача надати інформацію, щодо вчинення дій, пов'язаних з розповсюдженням інформації про Позивача [PERSON] в бюро кредитних історій, надати примірник цієї інформації та підстави іі розповсюдження. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], де в обґрунтування своїх вимог вказує, що Відповідно до укладеного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року [PERSON] 17.04.2006 року отримав кредиту розмірі 59963.50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.04.2026 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та вказує, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на частину другу статті 1054 та частину другу статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 10.12.2013 року має заборгованість - 130123.02 грн., яка складається з наступного: 46413.53 грн. - заборгованість за кредитом; 44736.40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10792.10 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 28180.99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] 17.04.2006 року уклали договір іпотеки № б/н. Згідно з договором іпотеки відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 56,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору куплі-продажу. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в своєму позові посилається на ч.1 ст.33, ч.1 ст.38, ст.39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, ст.3, ст.6, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у зв'язку із подачею позову про звернення стягнення на заставлене майно, а саме квартиру, загальною площею 56,30 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] та виселення громадян з цієї квартири. На підставі викладеного позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, в розмірі 130123,02 грн.: - звернути стягнення на квартиру загальною площею 56,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 17.04.2006 р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі- продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Свердловськ; - стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви та виселення у розмірі 1301.23 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120.00 грн.. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, в позовних вимогах ПриватБанку просив відмовити за необгрунтованістю. Представник відповідача - позивача також підтримав свої позовні вимоги і наполягав на їх заоволенні. Позовні вимоги [PERSON] не визнав. Представник третьої особи позовні вимоги ПриватБанку не визнала, поясняючи, що коли надався кредит [PERSON]., ПриватБанк був обізнаний, що у [PERSON] на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей і мав передбачити, що це несе відповідні наслідки у разі несплати Позичальником кредиту. Тому при оформленні кредиту, ПриватБанк зобов'язаний був витребуватиу у [PERSON] згоду відділу у справах дітей. В даному випадку у разі виселення відповідачів з житлової квартири, буде порушено конституційне право неповнолітної дитини, що законодавством не припустимо. Просила відмовити ПриватБанку у задоволенні їх позовних вимог. Суд вислухав сторони, дослідив докази наявні в матеріалах цивільної справи, прийшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визнання незаконним з 09.01.2009 року збільшення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитом за Договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, визнати недійсною заборгованість, яку вимагає сплачувати ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку із запропонованими банком змінами кредитного договору, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати нарахований борг, що був нарахований у зв'язку з підвищенням Банком процентної ставки по договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 р., починаючи з моменту підвищення ставки, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 17.04.2006 року уклав кредитний договір №LGF0GK00000029 з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати йому готівкою через касу на строк до 17.04.2026 року, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. для придбання житла - трьохкімнатної квартири та 9963 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 50 коп. на сплату страхових платежів (т.2, ар. с. 10-11). У забезпечення виконання боргових зобов'язань за зазначеним кредитним Договором між сторонами 17.04.2006 року був укладений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округа Луганської області [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передав Банку в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру загальною площею 56,3 м. кв., житловою площею 40,1 м. кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].(т.2, ар. с. 12-14) Дійсно, статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України було доповнено статтею 1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року. Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настанні події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики. З матеріалів справи встановлено, що пунктом 2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року передбачено, що банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставки НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США за згодою позичальника (т.2,ар. с. 10-зворотний бік). Суд вважає, що [PERSON] підписуючи цей договір, мав усвідомлювати, що процентна ставка за даним кредитним договором не є фіксованою, а може бути зміненою в односторонньому порядку банком за настанням певних, передбачених договором умов. Також встановлено, що в зв'язку із зміною процентних ставок по депозитам, збільшенням облікової ставки НБУ, коливаннями курсу долара США більш ніж на 10%, з метою забезпечення ліквідності банка, можливості проводити своєчасні розрахунки із вкладниками банка, відповідач по справі збільшив процентну ставку до 22,73% на рік, про що [PERSON] був направлений відповідний лист від 25.12.2008 року №20.1.3.2/6-36843(т.1,ар. с. 19-зворотній бік). Встановлено, що лист-повідомлення від 25.12.2008 року про зміну процентної ставки за кредитним договором від 17.04.2006 року був направлений позивачу 08.01.2009 року, про що свідчить штамп відправлення (т.1, ар. с. 19). Отже, по справі встановлено, що банком рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] про те що банк був повинний отримати його згоду на збільшення процентної ставки, оскільки у кредитному договорі №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 р. не встановлено в якій самі формі банк був повинний отримати згоду позичальника, а також [PERSON], продовжував сплачувати гроші за кредит і відсотки по кредиту, тому на підставі ч.2,3 ст.205, ч.2 ст.642 ЦК України фактично прийняв пропозицію банку. Крім того, умовами кредитного договору не передбачено підписання додаткової угоди в такому випадку, тому зміну відсоткової ставки не можна визнати незаконною. У суду не має підстав визнати незаконною підвищення процентної ставки за кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, тому і не має підстав визнавати заборгованість недійсною та зобов'язувати банк скасовувати нарахований борг. Суд, вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсними з 09.01.2009 р. умови пунктів 2.3.1 та 2.3.3. договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 р. в частині щодо таких подій, як: право Банка при відмові Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування; неотримання банком протягом 20 днів письмової відповіді Позичальника зі згодою сплачувати збільшений розмір процентної ставки (запропонований Банком); умову здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення та що у зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним; зобов'язання Позичальника на цю дату повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування та визнати недійсним кредитний договір №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 р., укладений між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк, з часу його укладання, визнати недійсним Договір іпотеки від 17.04.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк і посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округа Луганської області [PERSON], зобов'язати Відповідача ПАТ КБ ПриватБанк сплатити (відшкодувати) Позивачу [PERSON] грошову суму у розмірі 9151 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят одна) грн. 85 коп. єдиним платежем, зобов'язати Відповідача ПАТ КБ ПриватБанк сплатити (відшкодувати) Позивачу [PERSON] грошову суму у розмірі 1000 (одну тисячу ) грн. 00 коп. єдиним платежем не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про визнання недійним окремих умов кредитного договору та визнання недійсним всього кредитного договору недійсним з моменту його укладання, тобто заявляє дві протилежні вимоги. Згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У той же час, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У той же час, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однак, позивач [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що кредитний договір і договір іпотеки суперечили нормам цивільного законодавства України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства на момент їх укладання. Судом встановлено, що при укладенні договорів [PERSON] мав вільне волевиявлення на вчинення правочину, що підтверджується його підписом на кредитному договорі та договорі іпотеки. Сторони мали достатній обсяг дієздатності для укладення спірного кредитного договору та спрямованість на настання правових наслідків, обумовлених ним. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсним окремих вимог кредитного договору, визнання кредитного договору та договору іпотеки є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для їх задоволення у суду немає. У зв'язку з тим, що у суду не має підстав визвати кредитний договір і договір іпотеки недійсним, то вимоги позивача [PERSON] про застосування двосторонньої реституції не підлягають задоволенню. Суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача ПАТ КБ ПриватБанк сплатити (відшкодувати) [PERSON] грошову суму у розмірі 100000 (сто тисяч ) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що, оскільки позивач [PERSON] в своїй позовній заяві про відшкодування моральної шкоди поставив питання про стягнення моральної шкоди у зв'язку з визнанням умов договору про підвищення процентної ставки або визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, а відповідальність за невиконання зобов'язань, відповідно до вищевказаних норм закону, виникає не з угод, а з інших винних дій, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають. Суд, вважає, що вимога позивача [PERSON] про зобов'язання відповідача надати інформацію, щодо вчинення дій, пов'язаних з розповсюдженням інформації про нього в бюро кредитних історій та надання примірника цієї інформації та підстав її розповсюдження підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» користувач зобов'язаний повідомити суб'єкта кредитної історії про назву та адресу Бюро, до якого передаватиме інформацію для формування його кредитної історії. Відповідно до ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» суб'єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме: 1) кредитним звітом; 2) інформацією з реєстру запитів. 2. Суб'єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до Бюро у порядку, визначеному Положенням Бюро. Судом встановлено, що п.6.1 кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 р. передбачено, що позичальник надав згоду на збір, зберігання, використання та розповсюдження інформації про себе в бюро кредитних історій відповідно до чинного законодавства. Таким чином, суд, вважає, що відповідач повинен надати позивачу [PERSON] інформацію, щодо вчинення дій, пов'язаних з розповсюдженням інформації про нього в бюро кредитних історій, а саме назву та адресу Бюро кредитних історій, до якого передаватиме інформацію для формування його кредитної історії, в іншій частині ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивач відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» має право сам звернутися до Бюро кредитних історій та ознайомитися з інформацією, яка міститься в кредитної історії. Вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на квартиру загальною площею 56,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 17.04.2006 р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року, в розмірі 130123,02 грн., з виселинням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані і проживають у квартирі, та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою, суд вважає не підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплати грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати дострокового повернення кредиту від відповідача [PERSON] у разі не виконання або не належного виконання умов кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 року. Також відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вважає, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не довів, що відповідач [PERSON] ухиляється від сплати кредиту, чим не виконує свої обов'язки відповідно до кредитного договору №LGF0GK00000029 від 17.04.2006 р. Тому вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. На підставі наведеного та

Outcome: approved