Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

15.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ровас Україна» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Наталією Борисівною 13.03.2019 року, який зареєстровано в реєстрі за № 985 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОВАС УКРАЇНА" заборгованості за договором про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 06.04.2018 року у сумі 99090 грн. Мотивуючи вимоги позову послався на те, що на підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу, неможливо встановити безспірність вимог відповідача, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням закону. В судове засідання сторони не з`явились, позивач надавзаяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач причин неявки суду не повідоми; треті особи надали заяви, в яких просили розгляд справи провести за їх відсутності. На підстві ст. 280 ЦПК України в звязку з повторною неявкою відповідача суд прийнятв рішення про заочний розгляд справи. За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 26.04.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Ровас» укладено договір надання послуг з працевлаштування за кордоном. Вартість послуг складає 96 031,98 грн, що є еквівалентом 3 000 євро за курсом НБУ на момент підписання договору. 13.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Наталією Борисівною 13.03.2019 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 985 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОВАС УКРАЇНА" заборгованості за договором про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 26.04.2018 року у сумі 99090 грн. 25.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 985 від 13.03.2019 року. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Згідно зі змісту позову та це підтверджується матеріалами справи, укладаючи договір, сторони передбачили, що прийняття наданих послуг здійснюється шляхом підписання обома сторонами акту з приймання наданих послуг, який підписують сторони в день надання послуг та який є невід`ємною частиною договору. В акті здачі-приймання наданих послуг зазначається найменування (вид) послуги та вартість послуги, яка надана клієнту. У випадку, якщо клієнт не підписує акт, він повинен із моменту його отримання надати посереднику вмотивовану письмову відповідь. У випадку не підписання клієнтом акту без вмотивованої відмови протягом 3 днів акт вважається підписаним, а послуги вважаються наданими повністю та відповідної якості (а.с. 13, п. 5 Договору). Таким чином, з метою доведення безспірності вимог, ТОВ «Ровас» для вчинення виконавчого напису повинен був направити нотаріусу з метою доведення безспірності заборгованості не лише договір про надання послуг, а і акт приймання наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору. У випадку ж не підписання даного акту з вини клієнта ТОВ «Ровас» мало надати докази вжиття заходів щодо його направлення та отримання клієнтом. Разом з тим, як вбачається з матеріалів виконавчого напису, жодних актів ТОВ «Ровас» в додаток до договору нотаріусу не надавав. Так я як і не надавав документів, що підтверджують відмову [PERSON] від його підписання. В свою чергу, [PERSON] спростовує факт як підписання так і отримання цього акту. Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням закону. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено позивачем при подачі позову в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved