Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

17 грудня 1999 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказану спадщину позивач прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак належним чином оформити свої спадкові права на вказаний вище будинок не має можливості, оскільки оригінал документу, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, втрачено. За цих підстав нотаріус, постановою від 09.07.2018 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач та її представник за довіреністю [PERSON] не з'явились, однак останній звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача - Золотоніської міської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника міської ради, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 20.12.1999 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис №456. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 1999 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від грудня місяця 1948 року) , відповідно до якого позивач по справі є дочкою померлої [PERSON], а її батьком був зазначений [PERSON], який помер [INFO] року, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] від 09.03.1994 року). Як вбачається з довідки №4841, виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради 14.06.2018 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та за даною адресою була зареєстрована [PERSON], яка померла [INFO] року. Таким чином судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги, яка фактично вступила в управління та володіння вказаним вище спадковим майном. Із копії спадкової справи вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті своєї матері. Тобто позивач після смерті своєї матері належним чином прийняла спадщину та вчинила відповідні дії спрямовані на її прийняття, що передбачено нормами діючого на час відкриття спадщини законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із заповітом [PERSON] від 07.06.1984 року, посвідченим державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належну їй частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 07.06.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належну йому частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса Золотоніського міського нотаріального округу Черкаської області Співак М.А. від 09.07.2018 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] відмовлено, оскільки документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, відсутні. Суд бере до уваги, що в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.1984 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом майна [PERSON], яка померла [INFO] року, та яке складається з будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Вказане свідоцтво видано Золотоніською нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстровій книзі №9, реєстр. №1344, інвентарна справа №1391 від 08.06.1984 року. Сумнівів у своїй достовірності у суду не викликає. Окрім того належність вказаного вище будинку спадкодавцю [PERSON] стверджується також технічним паспортом на будинковолодіння. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Золотоніська міська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності [PERSON] будинку з надвірними будівлями, що знаходиться [ADDRESS]. За загальними правилами спадкуванням є перехід прав та обов'язків від спадкодавця до спадкоємця. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, що надана суду приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. №42/2018, позивач по справі є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та належним чином прийняла спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог, тобто не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вказаного домоволодіння, що на думку суду не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав сторін по страві та третіх осіб. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов, враховуючи законність підстав, підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved