Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

[PERSON] 14.07.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому вона перебуває з відповідачем з 15.06.2007 року зареєстрований у Виконавчому комітеті Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис №17. Також просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. з відповідача на кожну дитину щомісячно. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них є малолітня донька - [PERSON], [INFO] та малолітній син [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не складається, останнім часом були непорозуміння та суперечки, відносини зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, мають зовсім протилежні погляди на життя та виховання дітей, відповідач нехтує сімейними цінностями, проживають окремо, з листопада 2014 року фактично не ведуть спільного господарства. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально не допомагає дітям, оскільки вони проживають з позивачем. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги в частині стягнення розміру аліментів, а саме в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на обох дітей. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених 184 СК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.06.2007 року у Виконавчому комітеті Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис №17 (а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO] та малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9 - копія свідоцтва про народження). Сімейне життя позивача з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, в зв'язку з чим між ними постійно виникають різного роду непорозуміння, конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, потрібності дитини даного віку, а також те, що відповідач не заперечує проти розміру аліментів, який просить стягнути позивач з відповідача, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття Відповідно до ст. 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з 14.07.2015 року.

Outcome: approved