Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

27.09.2016 року перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2016року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження №12015140230000582 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито по ст.45 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілим. Вказує, що даною ухвалою суду встановлено, що відповідачка [PERSON] 01.09.2015 року приблизно о 23.30 год., керуючи автомобілем марки «Фольксфаген Пассат», реєстр.номер ВС0401СВ та рухаючись а/д від с.Заріччя в напрямку дороги сполучення «Львів-Шегині», при виїзді на головну дорогу, грубо порушила п.10.1 та 16.11 ПДР України, не переконалась, що це буде безпечним і не стане перешкодою або небезпекою для інших учасників дорожнього руху, на перехресті рівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі не дала дорогу транспортному засобу - автомобілю марки «Опель Вектра», реєстр.№ WGRHG26, під керування водія [PERSON], який рухався а/д «Львів-Шегині» в напрямку м.Мостиська, внаслідок чого спричинила зіткнення із вказаним автомобілем. В результаті зіткнення обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водію автомобіля марки «Опель Вектра» [PERSON] було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді перелому верхньої та нижньої щелеп, рваної забійної рани нижньої губи. Зазначає, що згідно листа ЛОКЛ, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепово-лицевої хірургії з 02.09.2015р. по 05.10.2015 року. При цьому, загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 4707,50 грн. та станом на день предявлення позову [PERSON] на відшкодовані. З огляду на наведене просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] до державного бюджету на користь Львівської обласної ради, понесені Львівською обласною клінічною лікарнею витрати в розмірі 4707,50 гривень на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В судовому засіданні прокурор Білозір О.М. підтримала позовні вимоги в повному обсязі з вищенаведених підстав. Представник позивача Львівської обласної ради в судове засідання не зявився та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, мотивуючи це тим, що вона оплачувала потерпілій [PERSON] усі витрати на лікування, тому вважає, що не зобовязана відшкодовувати Львівській обласній клінічній лікарні жодних коштів. Представник третьої особи - Львівської обласної клінічної лікарні в судове засідання не зявився та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 01.09.2015 року приблизно о 23.30 год., керуючи автомобілем марки «Фольксфаген Пассат», реєстр.№ ВС0401СВ та рухаючись автодорогою від с.Заріччя в напрямку дороги сполучення «Львів-Шегині», при виїзді на головну дорогу, грубо порушила п.10.1 та 16.11 ПДР України, не переконалась, що це буде безпечним і не стане перешкодою або небезпекою для інших учасників дорожнього руху, на перехресті рівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі не надала дорогу транспортному засобу - автомобілю марки «Опель Вектра», реєстр.№ WGRHG26, під керування водія [PERSON], який рухався а/д «Львів-Шегині» в напрямку м.Мостиська, внаслідок чого спричинила зіткнення із вказаним автомобілем. В результаті зіткнення обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водію автомобіля марки «Опель Вектра» [PERSON] було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді перелому верхньої та нижньої щелеп, рваної забійної рани нижньої губи. Порушення вказаних вимог правил безпеки дорожнього руху [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з наслідками вчиненої нею дорожньо-транспортної пригоди заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоровя потерпілому [PERSON] Вказані обставини встановлені ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2016 року у справі №448/768/16-к, що набрала законної сили, якою кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито та звільнено останню від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України у звязку із примирення винного з потерпілим. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із листа Львівської обласної клінічної лікарні потерпілий [PERSON] внаслідок вищевказаного злочину знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепово-лицевої хірургії з 02.09.2015 року по 05.10.2015 року. Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування [PERSON] складає 4707,50 гривень, і така станом на час розгляду справи в суді відповідачкою [PERSON] в добровільному порядку не відшкодована. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної [PERSON] Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як зазначено у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п.3 вищенаведеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Таким чином, оскільки вина відповідачки [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення встановлена ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2016 року, яка набрала законної сили, а кримінальне провадження відносно відповідачки було закрито, то відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства, остання зобовязана відшкодувати на користь Львівської обласної ради витрати понесені Львівською обласною клінічною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 4707,50 гривень, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, оскільки позивача при поданні позовної заяви звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то такий у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідачки в дохід держави у розмірі 1378 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved