Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в Миргородський міськрайонний суд Полтавської області з позовом до Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про зобов'язання виділити земельну ділянку. В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 3,12 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, що підтверджує свідоцтвом про право на спадщину за законом від 9 лютого 2016 року. Раніше цю земельну ділянку було виділено спадкодавцю [PERSON], а ще раніше - [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Після всіх процедур оформлення та реєстрації землі він звернувся до відповідача з приводу виділення йому в натурі зазначеної земельної ділянки та визначення її конкретних меж на території відповідної селищної ради. Відповідач відмовив йому у виділенні конкретної земельної ділянки площею 3,12 умовних кадастрових гектарів навіть після надання правовстановлюючого документу на відповідну земельну ділянку, не повідомивши причин такої відмови. При цьому позивачу відомо, що у відповідача маються землі резервного фонду, з якого можливе виділення йому в натурі конкретної площі земельної ділянки. На підставі викладеного просив зобов'язати відповідача виділити йому земельну ділянку площею 3,12 умовних кадастрових гектарів на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Ухвалами суду від 14 червня 2016 року та 30 серпня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено Миргородську районну державну адміністрацію та Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с.31, 48). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Стахурлов І.І. підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області виділити земельну ділянку площею 3,12 умовних кадастрових гектарів, із земель резервного фонду на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Представник відповідача Ромоданівської селищної ради Крупська О.В., що діє на підставі довіреності (а.с.21) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) тільки у межах населених пунктів, тому, в зв'язку з тим що розпаюванню підлягали земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту, до повноважень Ромоданівської селищної ради виділення позивачу земельної ділянки не належить. Представник відповідача Миргородської районної державної адміністрації Ушаков О.А., що діє на підставі довіреності (а.с.39) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що Миргородська районна державна адміністрація не має повноважень на виділення земельної ділянки позивачу, оскільки земельна частка (пай), право на яку успадкував позивач, належить до земель сільськогосподарського призначення, якими розпоряджається Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання свого представника не направило, про час і місце його проведення повідомлене належним чином (а.с.55). Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області Пищимуха Н.М., що діє на підставі довіреності (а.с.46) в судовому засіданні вважала, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не має відношення до паювання земель. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.1996 року [PERSON] Миргородською районною державною адміністрацією було видано сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Переможець», розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.3). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 лютого2016 року (а.с.4) право на цю земельну частку (пай) передано [PERSON], про що у сертифікаті зроблено відповідну відмітку 14 березня 2016 року (а.с.3). Згідно довідки Ромоданівської селищної ради від 25.03.2016 року (а.с.6) [PERSON] в список розпаювання (додаток до рішення Ромоданівської селищної ради від 23 березня 2001 року «Про розгляд та затвердження проекту поділу території на земельні ділянки в межах розпайованих земель реформованого КСП «Переможець» (а.с.23)) не внесений і земельна ділянка не наділена. Не внесена до вказаного списку (а.с.24-30) і [PERSON] - спадкоємець [PERSON] та мати позивача, після якої він успадкував право на зазначену земельну частку (пай). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 13.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член КСП, включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту... Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створених місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. З пояснень представника Ромоданівської селищної ради та наданого ним викопіювання вбачається, що на території цієї ради є землі резервного фонду загальною площею 40 га. (а.с.57), проте позивачу у виділенні земельної ділянки було відмовлено тому що виділення земельних ділянок за межами населених пунктів не належить до компетенції селищної ради. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], згідно сертифікату серії [NUMBER] від 23.12.1996р., має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Переможець» в розмірі 3,12 умовних кадастрових гектари. Частиною другою ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Так, ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до Земельного Кодексу України, що набули чинності з 01 січня 2013 року, якими внесені зміни до визначення суб'єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення, згідно яких такі повноваження перейшли до Держземагентства України. Так, відповідно до частини четвертої ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто, законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, наділивши такими функціями Держземагенства (на даний час Держгеокадастр), замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Отже, в даному випадку, належить застосовувати нормативно-правовий акт, який прийнятий в часі пізніше. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI прийнятий за часом пізніше, ніж Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, а відтак, під час визначення належного суб'єкта розпорядження слід виходити із норм Земельного Кодексу України. Виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) у випадку неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі повинна здійснюватися відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» суб'єктом, якому згідно Земельного Кодексу України надано повноваження розпоряджатися земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення. Відповідно до пп.12) п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015р. № 14 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2015р. за № 177/26622, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку що належним суб'єктом, який наділено правом розпорядженням державними землями сільськогосподарського призначення, є відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом 1 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, тому таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Право особи на власність не може ставитись в залежність від визначення законодавчого органу, який це право повинен надати. Оскільки законодавець змінив суб'єкта, якого наділено правом розпорядження державними землями сільськогосподарського призначення, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, з урахуванням обставин, встановлених судом, вирішити питання про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Миргородською районною державною адміністрацією 23.12.1996 року. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved