Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

28.08.2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача: Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та ВДВС Нововодолазького районного управління юстиції «Про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню» (вхідний № 5921/16-вх),- на обґрунтування якого зазначено, що у відділі державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції в Харківській області перебуває виконавче провадження № 50285804 за виконавчим написом № 6849, виданим 21.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною. В даному провадженні вона є боржником, а стягувачем виступає ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі Харківського ГРУ. Відповідно до вказаного виконавчого напису з неї намагаються стягнути грошові кошти в сумі 101565,17 гривень в якості боргу за кредитним договором № HANWSK00S10011 від 13.02.2004 року, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яких: заборгованість за кредитом становить всього 3601,64 гривень, а все решта - відсотки, пеня та послуги нотаріуса. 13.02.2004 року між нею та ЗАТ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на підставі відповідної заяви було укладено кредитний договір № HANWSK00S10011, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 10000 гривень строком на 24 місяці до 10.02.2006 року. Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, у зв'язку з чим було вчинено виконавчий надпис на суму 101565,17 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3601,64 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 26128,60 гривень; заборгованості з пені у розмірі 70134,93 гривень; витрат, пов'язані із вчиненням виконавчого надпису, 1700 гривень. Про вчиненні нотаріусом виконавчого напису вона дізналася 21.08.2017 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята 26.02.2016 року, з якою ознайомився її представник безпосередньо о приміщенні виконавчої служби. Безспірність стягнення з неї цих грошових сум явно не відповідає дійсним обставинам та нормам діючого законодавства. Відповідно до спірного виконавчого напису стягнення нотаріусом проведено за одинадцять років вісім місяців двадцять сім днів, а саме: з 13.02.2004 року по 19.11.2015 року. Таким чином, відповідно до розрахунку нотаріуса порушення зобов'язання щодо несвоєчасного погашення кредиту виникло 13.02.2004 року. В даному випадку безспірність заборгованості викликає в неї сумніви, адже важко погодитись з відсотками та пенею, які в десятки разів перевищують заборгованість за кредитом. Крім того, з наданої банком виписки з рахунку боржника вбачається, що останній платіж за кредитним договором, зобов'язання за яким повинні були бути виконані до 10.02.2006 року, відбувся в січні 2006 року. Таким чином відповідачу стало відомо про порушення його прав та виконання права відповідної вимоги ще в лютому 2006 року. В даному випадку пройшов більш ніж втричі довший термін на відповідне звернення до нотаріуса. Виходячи з вимог статті 257 Цивільного кодексу України, передбачений законом трирічний строк позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.02.2004 року сплив 10.02.2009 року. Отже, з дати першого пропуску платежу у банка і виникло право на примусове стягнення й пред'явлення позову про стягнення чергових платежів, а після закінчення строку дії договору - 10.02.2006 року на пред'явлення вимог про стягнення всієї суми кредиту. Таким чином, виконавчий надпис вчинено по спірним відносинам та підлягає скасуванню. Не зрозуміло, чому виконавчий напис стосовно неї видавався приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, адже вона є мешканцем Нововодолазького району Харківської області, і кредитний договір укладався саме з Нововодолазьким відділенням КБ «ПРИВАТБАНК» в селище міського типу Новій Водолазі, де діють як приватні, так і державний нотаріуси. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі за № 6849, а також стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь судовий збір. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, причини своєї неявки не повідомила, але скористалась правом, визначеним частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката [PERSON] (а. с. 94, 95, 96). Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], що діє за ордером на надання правової допомоги від 25.04.2018 року (серії ХВ № 000081), виданим на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного 28.08.2017 року між ним та [PERSON], а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1772, виданого 29.08.2012 року головою Харківської обласної кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури, у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, надав суду заяву, зареєстровану під вхідним № 2972/18-вх від 14.06.2018 року, з проханням справу розглянути за його відсутності з урахуванням того, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 110). Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання теж не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, але надала заяву, зареєстровану за вхідним № 2732/18-вх від 01.06.2018 року, про розгляд справи за її відсутності (а. с. 107). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції - Вязова\~А.\~А., що діє на підставі довіреності, у судове засідання теж не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, але надала заяву, зареєстровану за вхідним № 2986/18-вх від 14.06.2018 року про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 111). Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача, третьої особи - Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та представника третьої особи - відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління свідчать їх відповідні заяви, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечували представник позивача та представник третьої особи. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об'єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з'ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до договору № HANWSK00S10011 від 13.02.2004 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON], останній було надано кредит у розмірі 10000 гривень строком на 24 місяці до 10.02.2006 року (а. с. 7 - 8, 49 - 50). 21.11.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору для стягнення боргу частинами за кредитним договором № HANWSK00S10011 від 13.02.2004 року, а саме: 99865,17 гривень,- з урахуванням: заборгованість за кредитом - 3601,64 гривень; заборгованість за відсотками - 26128,60 гривень; пеня - 70134,93 гривень,- а також витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого надпису, - 1700 гривень. Строк, за який провадиться стягнення, складає одинадцять років вісім місяців двадцять сім днів, тобто з 13.02.2004 року по 09.11.2015 року (а. с. 42). 19.11.2015 року на адресу [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» направило письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № HANWSK00S10011 від 13.02.2004 року, відповідно до якої Банк вимагає від [PERSON] виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором та виплатити суму боргу, що загалом становить 100365,17 гривень (а. с. 46). Згідно виконавчого напису від 21.11.2015 року (бланк серії НАС № 779485), виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрованого в реєстрі № 6819, останньою запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 101565,17 гривень, які є її боргом за кредитним договором № HANWSK00S10011 від 13.02.2004 року, укладеним між нею та ПАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» у розмірі: заборгованість за кредитом - 3601,64 гривень; заборгованість за відсотками - 26128,60 гривень; пеня - 70134,93 гривень; витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого надпису,- 1700 гривень. Строк, за який провадиться стягнення: одинадцять років вісім місяців двадцять сім днів, а саме: з 13.02.2004 року по 09.11.2015 року (а. с. 9 зворот). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Вязової А. А. від 26.02.2016 року (бланк серії ВП № 50285804) відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису № 6849, виданого 23.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. (а. с. 9). Відповідно до виписки з рахунку заборгованості боржника [PERSON] за договором № HANWSK00S10011 від 13.02.2004 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON], станом на 21.11.2015 року становить: залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 3601,64 гривень; залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, - 26128,60 гривень; загальна сума нарахованої пені - 70134,93 гривень (а. с. 51). Відповідно статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3.1 та 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 3.4 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про вчинення виконавчого напису звернулось до нотаріуса у 2015 році та при поданні заяви про вчинення виконавчого напису ним ставилась вимога про стягнення коштів за кредитним договором з 13.02.2004 року до 09.11.2015 року, а отже, виконавчий напис від 21.11.2015 року, у порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», було вчинено після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що у приватного нотаріуса були відсутні законні підстави для посвідчення виконавчого напису, а тому суд вважає за можливе визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за № 6849. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів абзацу 2 підпункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернувся до суду у 2017 році. Прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01 січня 2017 року встановлений в розмірі 1600 гривень відповідно до змісту статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" № 1801-VIII від 21.12.2016 року. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення із позовом до суду) до позовної заяви [PERSON] додала документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 640,00 гривень (а. с. 1). Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар\~Іриною Михайлівною і зареєстрований в реєстрі за № 6849,та понесених й документально підтверджених судових витрат в сумі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved