Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем в даній справі вони перебувають в зареєстрованому 26 квітня 1980 року шлюбі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №30 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.10.2020 року (повторне). Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, більше восьми років вони проживають окремо, вже тривалий час кожен з них живе своїм життям. Прохає шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище. Вивчивши матеріали справи та надані докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно зі ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебувають в зареєстрованому 26 квітня 1980 року шлюбі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №30 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.10.2020 року (повторне). Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, більше восьми років вони проживають окремо, вже тривалий час кожен з них живе своїм життям, що і змусило позивача звернутися з позовною заявою до суду. Суд приходить до висновку про те, що дійсно подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Подальше прийняття судом заходів щодо примирення подружжя суперечило б моральним засадам суспільства, тому шлюб повинен бути розірваний на підставі ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, відповідач в своїй позовній заяві прохала після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, а тому суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити відповідачу шлюбне прізвище - " [PERSON] ". Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Проте, позивач не наполягав на задоволенні вказаної вимоги, а тому стягнення судових витрат не присуджується.

Outcome: approved