Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у Горлівському управлінні по газопостачанню та газифікації, з 06 червня 1997 року до 30 червня 2015 року на посаді оператора газорозподільної системи. Звільнений 30 червня 2015 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення і до теперішнього часу відповідач має заборгованість по заробітній платі перед позивачем, а саме: за квітень 2015 року - 1331,00 грн., травень 2015 року - 3712,57 грн. та червень 2015 року - 5111,69 грн. На даний час заборгованість не погашена. Не сплачуючи заробітну плату своєчасно відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків ї виплати, а саме: - заборгованість по заробітній платі за квітень 2015 року 1331,00 грн. х 0,552 = 734,71 грн.; - заборгованість по заробітній платі за травень 2015 року 3712,57 грн. х 0,519 = 1926,82 грн.; - заборгованість по заробітній платі за червень 2015 року 5111,69 грн. х 0,513 = 2622,30 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 10155,26 грн. та компенсацію втрати частини зарплати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 5283,83 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте 13 серпня 2020 року направив на адресу суду заперечення на відзив, в якому просив справу розглянути у його відсутності, а також підтримав заявлені ним вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути у його відсутності. Крім того, у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27 липня 2020 року, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» є юридичною особою, до складу підприємства входять 19 відокремлених підрозділів юридичної особи, один з яких: Горлівське управління по газопостачанню та газифікації. Відповідно до Положення наведений відокремлений підрозділ наділений повноваженнями по прийому на роботу, нарахуванню заробітної плати, має власний баланс та розрахункові рахунки. Внаслідок проведення на території Донецької області антитерористичної операції та втрати керування майновими комплексами 7 структурних підрозділів, одним з яких було Горлівське управління по газопостачанню та газифікації. Господарську діяльність структурних підрозділів паралізовано. У зв`язку із блокуванням роботи Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, з 30 червня 2015 року фактично даний структурний підрозділ не працює. До правоохоронних органів товариством скеровано заяви про скоєння злочину, на підставі яких відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення невстановленими особами адміністративної будівлі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, під час того як м. Горлівка окуповано НВФ «ДНР», колишні співробітники працевлаштувались у структурі утвореній ДНР - Державному підприємстві «Донбассгаз». Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається можливим, підтвердити або спростувати знаходився або ні позивач у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Горлівського по газопостачанню та газифікації, нараховувалась заробітна плата [PERSON] та/або чи є заборгованість з заробітної плати, не можливо. На даний час, всі первинні бухгалтерські та кадрові документи знаходяться у приміщенням, захоплених підрозділів і відповідач не має доступу до них. Крім того, втрачені печатки наведених підрозділів, про видано повідомлення у газеті «Урядовий кур`єр». Усі додані до позовної заяви документи позивачем є недостовірними, виданими невстановленими особами з проставлянням невідомих штампів та печаток, що захватили адміністративну будівлю Горлівського управління по газопостачанню та газифікації. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критерії оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику. Згідно з п. 17 розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», м. Краматорськ разом із підпорядкованими населеними пунктами, перебуває в зоні на території яких здійснювалась антитерористична операція. Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з указом Президента України від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Крім того, постановою Судової влади у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року за аналогічною справою, суд дійшов до висновку, що зазначені обставини, які дійсно настали, варто вважати обставинами непереборної сили. Відповідно до статті 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або сер`озна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дій суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Так, згідно з сертифікатом Торгово-промислової палати України від 30 липня 2014 року, засвідчено настання обставин непереборної сили для ПАТ «Донецькоблгаз» з 01 липня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України. Не погодившись з відзивом відповідача на позов, позивач не погодився з відзивом ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», оскільки останній зазначає, що не має можливості підтвердити трудові відносини з ним з 30 червня 2015 року, посилаючись на блокування роботи Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, оскільки вказаний підрозділ не працює з 30 червня 2015 року, проте позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати за період до 30 червня 2015 року. Представником відповідача вказано, що усі додані до позовної заяви позивача документи є недостовірними та сфальсифікованими, однак таке твердження спростовується довідкою, виданою 19 червня 2020 року відповідачем щодо наявної заборгованості з заробітної плати у розмірі 10155,26 грн., яку підписано головою правління відповідача та скріплено печаткою даного підприємства. Тим більш, відповідач безпідставно посилається на постанову Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, оскільки предметом спору в зазначеній справі було відшкодування моральної шкоди та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а позивачем такі вимоги не заявлялись. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України надати інформацію з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування за формою ОК-5 щодо позивача. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у відокремленому підрозділі Горлівське управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на посаді оператора газорозподільної системи. 30 червня 2015 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією трудової книжки. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. Так, відповідно до Довідки № 7/1-1507, виданої 19 червня 2020 року ПАТ «Донецькоблгаз» (ідентифікаційний код 03361075), [PERSON] нараховані наступні суми: - у квітні 2015 року - 1331,00 грн.; - у травні 2015 року - 3712,57 грн.; - у червні 2015 року - 5111,69 грн. Суд приймає до уваги як належний доказ по справі надану позивачем Довідку за спірний період 2015 року, відповідно до якої позивачу нараховувалася заробітна плата, оскільки зазначений документ підписаний посадовою особою відповідача, не має суперечностей, а вказані у ньому відомості не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, оскільки факт наявності та розмір зазначеної заборгованості із заробітної плати відповідачем не спростовано, а тому посилання представника в цій частині судом до уваги не приймаються. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу наданих суду Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, суми нарахованої [PERSON] заробітної плати за квітень-червень 2015 року фактично є вищими за вказані у зазначені вище довідці, а сама довідка не містить зазначень про відрахування обов`язкових платежів та проведених раніше часткових виплат заробітної плати, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що сума заборгованості з заробітної плати вказана у Довідці № 7/1-1507 відповідає дійсності та обставинам справи й встановленим в ході судового розгляду обставинам, а також свідчить про наявність фактичних сум, що залишились до виплати [PERSON] у вигляді заробітної плати за спірний період. З огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 30 червня 2015 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України від 02.09.2014 року №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, не передбачено. Тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 30 липня року № 2059/05-4, оскільки вони не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, пов`язані з виплатами, встановленими ст. 116 КЗпП України при звільненні. Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що товариство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5. Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Доводи представника відповідача про те, що Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 30 липня 2014 року ПАТ «Донецькоблгаз» надано Сертифікат (висновок) № 2059/05-4 щодо настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з заробітної плати за період з 04.04.2015 року по 30.06.2015 року у розмірі 10155,26 грн. Відносно вимог позивача про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) . Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом перевірені індекси споживчих цін зазначені позивачем у позовній заяві, які збігаються з визначеними у встановленому законодавством порядку офіційними індексами інфляції. Таким чином, судом приймаються доводи позовної заяви в частині стягнення компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію, розмір якої становить 5283,83 грн. Оскільки позивачем при поданні позовної заяви не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні, та у задоволенні цієї вимоги було відмовлено, з позивача на користь держави слід стягнути 840,80 грн. Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved