Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] 26.11.2013 року звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що на прохання своєї сестри [PERSON] вона дозволила зареєструвати місце проживання її невістки [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] у власному будинку [ADDRESS], який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.02.2005 року. Повідомила, що останні не проживали у вказаному будинку жодного дня та плату за користування житлом не вносили. Пояснила, що близько року тому вона попрохала [PERSON] добровільно знятись з реєстрації за її адресою, на що та погодилась, але до цього часу не виконала свою обіцянку. Вказала, що у її особистому зверненні до Жмеринського РВ УДМС України у Вінницькій області з проханням про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації без заяви останньої, їй було відмовлено з посиланням на ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", згідно якої зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Посилаючись на потребу використання даного будинку нею та її сином, позивач просила визнати [PERSON], [INFO], та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим будинком [ADDRESS]. В судове засідання, позивач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - органу опіки та піклування Жмеринської районної державної адміністрації, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися, попередньо подавши до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, в яких позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, а представник третьої особи не заперечував щодо задоволення зазначених позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], належно повідомлені про час та місце судового розгляду шляхом направлення судової повістки за місцем їх реєстрації згідно адресних довідок (а.с.12-13) в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, якою визначено, що навіть у разі відсутності фізичних осіб, що беруть участь у справі, за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою їх проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, до суду черговий раз не з'явилися, причин своєї неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень позову не представили. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як згідно вимог ч.3 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульованя законом, суд застосовує закон, що регулює подібні зазмістом відносини (аналогія закону) Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2005 року, що у встановленому законом порядку зареєстровано у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 14.03.2005 року (а.с.6) вбачається, що позивач [PERSON] в порядку спадкування майна померлого [INFO] [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого на [ADDRESS]. Згідно довідки Северинівської сільської ради Жмеринського району №1220 від 18.11.2013 року відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані в домогосподарстві [PERSON] в с.[ADDRESS], але за місцем реєстрації не проживали та не проживають. Відповідно до виписки з домової книги виданої виконавчим комітетом Северинівської сільської ради від 18.11.2013 року (а.с.8) відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були 05.01.2012 року зареєстровані в домоволодінні [PERSON], яке знаходиться в с.[ADDRESS]. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Обставин щодо створення відповідачам будь-яких перешкод у проживанні в спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності [PERSON] та [PERSON] не заявлено та ні в який спосіб не підтверджено. Таким чином, за наслідком сукупного аналізу представлених доказів суд доходить висновку про доведеність в судовому засіданні обставин непроживання [PERSON] та [PERSON] без поважних причин строком понад один рік в будинку [ADDRESS], що становить визначені законом, який за аналогією закону суд застосовує до спірних відносин, підстави визнання відповідачів особами, які втратили право на користування даним жилим приміщенням, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved