Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

15.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 20.01.2009 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання народилася сини [PERSON], [INFO] р.н, та [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. Через відсутність порозуміння між ними вони фактично разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільний сімейний бюджет відсутній. На сьогоднішній день фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені. З наведених обставин шлюб з відповідачем носить формальний характер, будь-яке примирення та налагодження сімейних стосунків між ними неможливе, подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з [PERSON] в зв'язку чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що на протязі строку, наданого судом для примирення, відносини між ними не налагодилися, декілька разів він приходив до дітей, проте у стані алкогольного сп'яніння і нічого, крім сварки, не відбулося. На даний час він зловживає спритними напоями і з цих підстав примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, на протязі останніх трьох років подружжя спільно не проживає та не веде спільного господарства. Сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер, наданий судом строк для примирення не приніс позитивних результатів. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, що суд розцінює як згоду на розірвання шлюбу. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved