Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

20.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 24.05.2014 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання дітей немає. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. У них несумісні характери, різні погляди на життя, із-за чого спільне проживання з ним стало неможливим. Протягом останніх трьох місяців спільно з відповідачем не проживають. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що після одруження між ними були нормальні відносини. Чоловік добре відносився до її дитини від першого чоловіка. З часом він почав зловживати спиртними напоями, приходив додому біля четвертої години ранку, дебоширив вдома. Його стала боятися дитина. З цих підстав на протязі останніх трьох місяців спільно з ним не проживає. Він немає самостійної думки, на його поступки впливає оточення. Збереження шлюбу з ним неможливе. На протязі строку, наданого судом для примирення відносини між ними не змінилися, вони не спілкуються. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд розглядає справу на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що від спільного проживання у сторін дітей немає, подружжя спільно не проживають, зв'язків не підтримують. Протягом строку, наданого судом для примирення відносини між ними не покращилися. Подружні відносини носять формальний характер. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved