Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що являється власником квартири [ADDRESS] , 31 серпня 1996 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , рішенням суду від 16 липня 2015 року шлюб між ними розірвано, в даній квартирі крім неї зареєстрований відповідач [PERSON] та їхні діти [PERSON] , 2 [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач зареєстрований в даній квартирі з 26.12.2006 року по теперішній час, але фактично проживав у ній по 2015 рік, квартирою не турбується, його речей у квартирі не має, будь-якого інтересу до житла не виявляє, комунальні послуги за себе не платить, ніякої участі в утриманні майна не приймає. Позивач вказує, що зверталась до відповідача 25 червня 2018 року з проханням про добровільне зняття з належного їй майна, останній неодноразово обіцяв змінити місце реєстрації, однак не знявся з реєстрації у вищезазначеній квартирі. Позивач зазначає, що змушена проводити оплату за всі комунальні послуги, в тому числі, які нараховуються і на відповідача. Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не проживає у даній квартирі більше шести місяців, а саме з 2015 року без поважних причин, тому вона звернулася в суд з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із копії договору дарування від 26.01.2004 року (а.с.4), копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.03.2004 року (а.с.5), копії витягу з будинкової книги (а.с.7-11), вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] . Із копії витягу з будинкової книги встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-11). Із копії рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16.07.2015 року вбачається, що шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Із акту від 08.02.2019 року, засвідченого начальником КП "УЖК №1" встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований колишній чоловік позивача - [PERSON] , яка фактично з 2015 року за даною адресою не проживає (а.с.14). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше року, а саме з 2015 року не проживає в квартирі, за адресою: [ADDRESS] без поважних причин, тому суд позов задовольняє та визнає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved