Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

20 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті яких відкрилась спадщина за законом, яку він прийняв. Спадкова справа після смерті батька не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. До складу спадщини після смерті батька входить 42/100 частки житлового будинку, яку він прийняв фактичними діями, та після смерті матері - 58/100 часток житлового будинку по [ADDRESS], яку він прийняв, подавши заяву до нотаріальної контори. Однак він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з тим, що право власності на зазначене майно не було зареєстровано у встановленому порядку, тому просив визнати за ним як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частини від 42/100 часток та на ? частини від 58/100 часток спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В разі задоволення позову просить не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті батька своїми фактичними діями, а саме, проживав з ним в одній квартирі в місті Дніпропетровську, здійснював догляд за останнім до смерті, прийняв участь у його похованні. Наприкінці грудня 1999 року він повернувся з Дніпропетровська до спірного будинку на проживання, 42/100 частки якого належали померлому. Рідний брат його батька [PERSON] передав йому ключі від батькової частини будинку, після чого він почав розпоряджатися нею, в тому числі, господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою, на якій розташований спадковий будинок. Крім того, він прийняв у спадок частину належного спадкодавцю на праві особистої власності майна, зокрема, верхній одяг, яким користувався тривалий час. Збільшення позовних вимог у цій частині мотивує тим, що інші спадкоємці не звернулися у встановленому порядку із заявами про прийняття спадщини та не прийняли її. Після смерті матері він та відповідач [PERSON] звернулися із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування на 42/100 частки житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, що належали на праві власності [PERSON], та право власності на 29/100 часток, належали на праві власності [PERSON] та звільнити його від сплати судового збору як інваліда другої групи. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17.12.2015 до участі у справі залучено [PERSON] та [PERSON] як співвідповідачів. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 20.01.2016 подовжено розгляд цієї справи. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 05.02.2016 було забезпечено докази у справі шляхом зобов»язання [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у проведенні технічної інвентаризації спірного житлового будинку та забезпечення доступу до об'єктів нерухомого спадкового майна. У своїх письмових запереченнях проти позову відповідач [PERSON] посилається на те, що він позов визнає частково, а саме, у частині визнання за позивачем права власності на 29/100 часток спірного житлового будинку, оскільки позивач після смерті [PERSON] протягом 6 місяців спадщину не прийняв, так як протягом періоду з 07.11.1999 року по 07.05.2000 у цьому будинку не проживав. Про зазначені обставини йому відомо, оскільки у цей період він проживав та працював в смт. Згурівка та спілкувався із відповідачем [PERSON] У будинку проживали [PERSON] та [PERSON], яка фактично володіла та управляла спірним житловим будинком, сплачувала комунальні платежі. Частина будинку, що належала [PERSON], була закрита на замок та ніким не використовувалась. Позивач конфліктував із матір»ю та після сварок завжди залишав місце проживання на тривалий період. Як інвалід позивач не міг фактично володіти, управляти спадковим будинком та здійснювати за ним догляд, так як у нього були відсутні для цього умови - кошти. У своїх письмових поясненнях відповідач [PERSON] посилається на те, що заявлені позовні вимоги вона визнає повністю. При цьому стверджує, що [PERSON] здійснював догляд за своїм батьком [PERSON] до дня смерті, який проживав у [ADDRESS] та потребував сторонньої допомоги. Після смерті спадкодавця позивач взяв особисті речі останнього, а саме, пальто, кожуха та кашкета. Після спливу сорока днів з дня смерті спадкодавця виїхав до батьківського будинку в [ADDRESS] до свого постійного місця проживання. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, відповідач [PERSON] та його представник позов визнали частково, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, [PERSON] позов визнає частково, [PERSON] позов визнає повністю, третя особа про причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, позивач доповнив, що з початку жовтня 1999 року по день смерті [PERSON] він доглядав за останнім у місті Дніпропетровську. Приблизно 20 грудня 1999 року після спливу сорока днів з дня смерті батька, забравши батькові речі (одяг, крім кожуха, який був об'ємним та якого на його прохання після похорону батька перевіз для нього автомобілем до Згурівки [PERSON]), які йому віддала дружина померлого [PERSON] він повернувся у батьківську частину будинку в смт. Згурівка з дозволу дружини померлого [PERSON] та рідного брата батька [PERSON], який віддав йому ключі від будинку. Будинок перебував у занедбаному стані без опалення та електропостачання. Він готував житло до ремонту, прибирав там, купляв будівельні матеріали, а в подальшому проводив ремонт. Мати попросила, щоб він віддав цю частину будинку [PERSON], який збирався одружитися, пообіцявши залишити йому у спадок свою частину будинку, на що він з часом погодився та проживав із мамою [PERSON], на лікування якої поніс значні витрати та яку також доглянув до смерті. Він працював, отримував пенсію та разом з матір'ю сплачував за комунальні послуги. Пізніше певний період він дійсно не проживав у спірному будинку у зв'язку з тим, що займався місіонерською діяльністю. Із матір'ю у нього були нормальні стосунки, із [PERSON] - натягнуті. Останній перешкоджає його проживанню у спірному будинку, погрожував, кидався у бійку та поміняв вхідні замки, у зв'язку з чим він змушений був залишити своє місце проживання. Представник позивача доповнив, що відповідач [PERSON] заперечує проти визнання за позивачем права власності на 42/100 частки у порядку спадкування, проте сам жодних дій щодо прийняття цієї спадщини не вчинив як і не звернувся до суду із зустрічним позовом. Якщо самочинне будівництво мало місце, то відповідач [PERSON] мав можливість скористатися правом на проведення судово-будівельної експертизи, що йому роз'яснив суд. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник пояснили, що визнають позов у частині визнання права власності за позивачем на 29/100 часток спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належала померлій [PERSON] У іншій частині позовні вимоги не визнають, оскільки позивач на день смерті [PERSON] проживав у м. Дніпропетровську, куди поїхав доглядати за батьком із жовтня 1999 року по день смерті останнього. Після смерті спадкодавця залишився там же та повернувся у смт. Згурівка лише восени 2000 року. Із зазначених підстав вважають, що позивач спадщину після смерті батька не прийняв. Ключі від батькової частини будинку знаходилися у будинку [PERSON] Щодо речей, які буцімто позивач прийняв у спадщину після смерті батька, то відповідач таких у позивача не бачив, хоча відповідач проживав разом із позивачем у материній частині будинку. Оскільки частина будинку [PERSON] була непридатною для проживання, то в ній ніхто не проживав та нею ніхто не розпоряджався приблизно до 2001 року, коли відповідач розпочав там ремонт. У спірному будинку позивач постійно не проживав із-за частих конфліктів із матір»ю [PERSON] З весни 2015 року відповідач [PERSON] поміняв замки на вході до садиби, так як вдома нікого не було, позивачу ключа не дав. Після збільшення позивачем розміру позовних вимог відповідач [PERSON] змінив свої пояснення та зазначив, що він розпочав ремонт у батьковій частині в листопаді 1999 року, який проводив за фінансової допомоги матері [PERSON] Позивач не приймав у цьому участі, так як не день смерті спадкодавця та пізніше залишився по місцю проживання останнього, не був матеріально забезпеченим на достатньому рівні для проведення ремонту. Він ніколи не бачив у позивача батькових речей у вигляді одягу. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що свідок [PERSON] є дядьком позивача, а відтак зацікавленим у результатах розгляду цієї справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є рідним братом [PERSON] В смт. Згурівка у [PERSON] була половина спірного житлового будинку, ключі від якої [PERSON] залишив йому, щоб він наглядав за будинком, так як там ніхто не проживав. Спадкодавець проживав до дня смерті у місті Дніпропетровську, дуже хворів, тому за ним доглядав [PERSON] Перед смертю брата він відвідав того, [PERSON] супроводжував його у дорозі із смт. Згурівки. Після смерті брата, який помер на руках у [PERSON], його старша сестра та [PERSON] повідомила йому усне волевиявлення померлого, а саме, щоб він передав ключі від будинку [PERSON], що він і зробив та після того за будинком більше не доглядав. Він їздив автомобілем на похорон брата. [PERSON] віддала деякий одяг померлого [PERSON], в тому числі кожуха, якого він, на прохання [PERSON], привіз у смт. Згурівка та віддав останньому. [PERSON] працював охоронцем у магазині, куди й одягав кожуха. Пальто батька [PERSON] привіз сам. [PERSON] доглядав за спадковим майном, жив там. Йому невідомо хто сплачував за надані комунальні послуги, проте [PERSON] мав таку можливість, так як отримував пенсію по інвалідності та заробітну плату. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони проживають неподалік від спірного будинку, який складається з двох частин. У 1999 році помер [PERSON], у його частині будинку приблизно в 2001 році [PERSON] почав робити ремонт та доглядав за будинком. В іншій частині будинку проживали [PERSON] - її власниця, [PERSON] та [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] часто виникали конфлікти на ґрунті того, що останній зловживав спиртними напоями, тому його часто не було вдома. [PERSON] восени поїхав до батька в м. Дніпропетровськ та в період з листопада 1999 року по травень 2000 року вдома вони його не бачили. [PERSON] проводила оплату за надані комунальні послуги та обробляла присадибну земельну ділянку. Крім того, [PERSON] показав, що до проведення ремонту в частині будинку, що належала [PERSON], там було відсутнє постачання електроенергії та опалення, так як батареї були обрізані. [PERSON] зазначила, що [PERSON] доглядав за матір»ю, яка хворіла перед смертю, оскільки був вдома, а [PERSON] - на роботі. Вона також пам'ятає, що на весіллі [PERSON] позивач у своїх привітаннях зазначив, що дарує [PERSON] батькову частину будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він підтримував дружні стосунки із [PERSON] в період з 11.1999 по 06.2000, бував приблизно один раз на місяць у того вдома. [PERSON] бачив рідко, так як той був у роз'їздах. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] як посадові особи виконкому Згурівської селищної ради показали, що видавали довідки [PERSON] про прийняття ним спадщини на підставі будинкової книги та паспорта, додатково цю інформацію не перевіряли. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON], після смерті кожного з них відкрилась спадщина на належні їм часки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. [PERSON] на праві власності належало 58/100 часток спірного житлового будинку, [PERSON] - 42/100 частки, що було визначено ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 07.07.1984, яка набрала законної сили (а.с.76 - копія ухвали). Це майно є спадковим. Спадкодавці на законних підставах володіли ним. Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області та Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовили позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок та з тим, що позивач протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.44, 169 - відмова та копія постанови). Будь-хто інший із спадкоємців першої черги наміру прийняти спадщину [PERSON] не заявив. Спадкова справ після смерті [PERSON] не відкрита. Позивач та відповідач [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подання заяви. Спадкова справа відкрита (а.с.54-72 - копія спадкової справи). Факт прийняття спадщини [PERSON] позивачем відповідачами не оспорюється. Позивач, відповідно до вимог чинного законодавства на час смерті [PERSON], своєчасно прийняв спадщину, а саме, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, забрав після смерті батька його особисті речі із м. Дніпропетровська, де по день смерті проживав із цим спадкодавцем та доглядав за ним, що підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідка [PERSON], письмовими поясненнями відповідача [PERSON] Факт проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується зазначеними поясненнями та показаннями, поясненнями відповідачів [PERSON] та [PERSON], показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], яким було також відомо про те, що позивач поїхав до батька. [PERSON] вступив в оперативне управління частиною спадкового будинку, що належала [PERSON] шляхом отримання від рідного брата останнього [PERSON] ключів від цієї частини будинку згідно з усним волевиявленням [PERSON] Тобто фактично прийняв повністю спадщину у вигляді 42/100 часток спірного будинку відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року та розпочав ремонтні роботи, що підтверджується показаннями свідка [PERSON], довідкою виконкому Згурівської селищної ради (а.с.170). Із договору про користування електричною енергією від 16.02.2000, укладеного між [PERSON] та ДАЕК «Київобленерго», вбачається, що на зазначену дату сім»я складалася із трьох проживаючих чоловік за адресою [ADDRESS] Київської області (а.с.107 - копія договору). Тобто можна зробити висновок, що позивач проживав у спірному будинку станом на 16.02.2000, так як із пояснень сторін та показань свідків було встановлено, що у спірному будинку, крім [PERSON], [PERSON] та [PERSON] інші особи не поживали. При технічній інвентаризації житловий будинок вартістю та господарські будівлі 338481 грн не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні та не відносяться до категорії самовільних (а.с.158-204 - копія технічного паспорту). Земельна ділянка для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, площею 0,055 га не приватизована, перебуває у комунальній власності. З 1999 року і натепер землекористувачем значиться [PERSON] (а.с.47, 150 - довідки). Позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи з дитинства довічно (а.с.22 - копія посвідчення). Згідно з Порядком про проведення державної реєстрації права власності від 17.10.2013 № 868, затвердженим Кабінетом Міністрів України, документом, що відповідно до вимог засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального ( садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва: для будинків садибного типу, дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд (незалежно від наявності фундаменту), навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, веранд, тамбурів, нежитлових прибудов, терас, ганків, бань, саун, хлівів, гаражів, літніх кухонь тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилася під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, то відносини спадкування майна після його смерті регулюються саме цим нормативно-правовим актом, оскільки він діяв на час виникнення та існування цих правовідносин. Відносини спадкування майна після смерті [PERSON] регулюються ЦК України. Згідно зі ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.ст. 25, 328, 346 ЦК України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та його спадкоємцям вирішується судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що 42/100 частки житлового будинку належали [PERSON], а 58/100 - [PERSON] на законних підставах, рівно як і законно вони володіли ними, позивач як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину в установлений законом строк після смерті батька [PERSON], фактично вступивши у володіння, користування спадковим майном, та прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] у вигляді 29/100 часток належної їй частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Щодо заперечень відповідача [PERSON] та його представника на позовну заяву в частині визнання права власності за позивачем на 42/100 частки житлового будинку вбачається за необхідне зазначити наступне. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] в частині того, він розпочав ремонт у частині будинку, що належала [PERSON] в листопаді 1999 року, оскільки вони спростовуються його первинними поясненнями, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Посилання відповідача [PERSON] та його представника на те, що під час інвентаризації спірного майна було включено самочинне будівництво спростовується технічним паспортом від 09.02.2016, виготовленим Баришівським БТІ, у якому відсутні такі дані. На підставі ст. 10 ЦПК України їм було роз'яснено можливість проведення судово-будівельної експертизи з метою уточнення дати побудови спірних приміщень та належності їх до об'єктів самочинного будівництва, від чого відповідач [PERSON] та його представник відмовилися. Таким чином, твердження останніх осіб про наявність самочинного будівництва ґрунтуються на припущеннях. Щодо наявності родинних стосунків між позивачем та свідком [PERSON] та заінтересованістю останнього у задоволенні позову, то вбачається, що цей свідок перебуває у таких же родинних стосунках і з [PERSON] Стосовно сплати земельного податку нібито [PERSON] необхідно зазначити, що такий податок з 1999 року нею сплачуватися не міг, оскільки вона була на той час пенсіонеркою та звільненою відповідно до чинного законодавства від сплати такого податку, що підтверджується інформацією Згурівської селищної ради. Посилання [PERSON] на показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо відсутності позивача у спірному будинку протягом шести місяців з дня відкриття спадщини [PERSON] спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], останній в цей період рідко, але бачив позивача. Суд не вбачає підстав для визнання неналежним доказом довідки виконкому Згурівської селищної ради про прийняття позивачем спадщини, оскільки вона видана на загальних підставах та не відкликана виконкомом. Із відповідачів підлягає стягненню судовий збір загальним розміром 2403,22 грн = 1421,62 грн (вартість 42/100 частки становить 142162,02 грн (338481 грн х 42/100) + 981,59 грн (вартість 29/100 частки становить 98159,49 грн (338481 х 29/100) в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved