Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він в 2002 році працював водієм автомобіля 1 класу на Могилів-Подільському машинобудівному заводі ім. С.М.Кірова. 09.12.2002 по завданню начальника цеха № 10 позивач виїхав на автомобілі Камаз, д.н.з. [NUMBER] у відрядження до смт Ємільчино Житомирської області (390 км від м. Могилева-Подільського) за пиломатеріалами. Під час відрядження [PERSON] обморозив собі ступні ніг. 10.12.2002 було складено акт форми Н-5 про розслідування зазначеного випадку та складено акт від 23.12.2002 форми Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. 10.04.2003 Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК вперше встановлено позивачу 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. В подальшому позивач проходив медичні переогляди, МСЕК встановлювала необхідність в санаторно-курортному лікуванні, ортопедичному взутті. У 2009 році позивачу проведено операцію по ампутації всіх пальців обох ніг. З пошкодженням здоров'я позивачу завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації життя і відновлення здоров'я та значного матеріального забезпечення. Просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області на його користь кошти в розмірі 166068,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХІV) відповідач здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення, перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди здоров'ю громадянам внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Згідно ст.ст. 21, 28, 34 Закону № 1105-ХІV (в редакції, що діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди; відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат; сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку; при цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Доводить, що відповідно до зазначених норм Закону має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. Зважаючи на висновок експерта та на те, що оскільки ст. 34 Закону № 1105-ХIV визначено, що сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, а втрата працездатності при первинному огляді МСЕК 10 квітня 2003 року становила 50%, розмір моральної шкоди оцінює в 166068,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених в запереченнях проти позову (а.с.28-29), просив в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, 10 квітня 2003 року позивачу Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК встановлено IIІ групу інвалідності та 50 % втрати працездатності строком на 1 рік. В подальшому група інвалідності та відсоток втрати працездатності не змінювався. У 2009 році позивачу проведена операція по ампутації всіх пальців ніг. Позовні вимоги узгоджуються з положеннями ст. 21, 28, 34 Закону № 1105-ХIV (в редакції, що діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності). Зокрема, ст. 34 Закону № 1105-ХIV визначалося, що Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, право застрахованої особи на отримання страхових виплат (в тому числі відшкодування моральної шкоди) виникає під час дії законодавчих актів, які встановлювали право на отримання цих виплат. Такий висновок узгоджується і з позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладена в узагальненні судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків (лист від 01.09.2011). Так, ВССУ зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами). Таким чином потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Відтак потерпілі не мають права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за рахунок Фонду соцстраху, не підлягають задоволенню їх вимоги про відшкодування моральної шкоди в разі, коли встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності потерпілому мало місце після 01 січня 2006 року. Вказане також спростовує доводи представника відповідача, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог позивача. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Для встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди в результаті трудового каліцтва та іншого ушкодження здоров'я ухвалою суду від 14 квітня 2015 року по справі призначено судово-психологічну експертизу. Згідно Акту № 537 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 14 липня 2015 року на досліджуваного [PERSON] встановлено, наявність психотравмуючих факторів, які обґрунтовують виникнення у позивача моральної шкоди внаслідок сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини травматичної події, погіршення психофізіологічного та психоемоційного стану, вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 166068 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесенні ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану. Виходячи з наведеного, враховуючи висновок експертизи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved