Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2013 року приблизно о 07 год. 30 хв. відповідач [PERSON], на відрізку автодороги м.Виноградів с.Онок в порушенні вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинно-наслідковому звязку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, керуючи автомобілем [NUMBER], не впорався з керуванням внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], який рухався в попутному напрямку та з автомобілем [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП три автомобілі отримали технічні пошкодження, зокрема в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди зазнав дуже суттєвих механічних пошкоджень належний позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію серії АОС 651128 25.06.2008 року автомобіль [NUMBER]. Вина [PERSON] доведена і підтверджена постановою старшого слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області майора міліції [PERSON] від 30 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013070010000270 від 01.08.2013 року та постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.01.2014 року у адміністративній справі №299/151/14-п, в якій постановлено: «Визнати [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів строком на шість місяців». Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, із пошкодженням транспортного засобу марки «Дачія Логан» р.н. [NUMBER], належного позивачу, є доведеною і доказуванню підлягає лише розмір заподіяної шкоди. Відповідно до висновку експерта №31 від 22.08.2013 року виконаного експертом [PERSON] «Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля гр.. [PERSON] 34 159,02 грн.». З грудня 2013 року по січень 2014 року позивачем було куплено всі необхідні запчастини на суму 25 254 (двадцять пять тисяч двісті пятдесят чотири) гривні (що підтверджується видатковою накладною РН -00002 від 28 грудня 2013 року, на суму 20325 грн. ФОП [PERSON], накладною №378 від 12.12.2013 року на суму 4 929 (чотири тисячі девятсот двадцять девять) гривні ФОП [PERSON], і проведено відновлювані ремонті роботи на суму 17 660 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень, що підтверджуються актами виконаних робіт та рахунком №3 від 14 січня 2014 року ФОП [PERSON]. Тобто загальна сума матеріальних збитків спричинених позивачу в результаті ДТП, що мала місце 01.08.2014 року, з вини Відповідача [PERSON], становить 42914 (сорок дві тисяч девятсот чотирнадцять) гривень. Транспортний засіб винуватця ДТП [PERSON], був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/ 6830977, виданого 05.08.2012 року, страховиком ПрАТ «НФСК «Добробут», яка у звязку з процедурою банкрутства на звернення позивача не відреагувала і жодні страхові відшкодування проведено не було. Станом на 05.01.2016 року ніякі взаєморозрахунки з відповідачем [PERSON] та позивачем не проводились, відповідач відмовляється від відшкодування завданих позивачу збитків. Крім матеріальної шкоди позивач в позовній заяві зазначив, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із протиправною поведінкою щодо позивача, а також душевних страждань у зв'язку із пошкодженням належного йому майна: транспортного засобу марки «Дачія Логан» р.н. [NUMBER]. Душевні страждання останнього полягають у тому, що внаслідок протиправних дій відповідача більше 7-ми місяців, з моменту ДТП і до відновлення транспортного засобу позивач не мав можливості користуватись транспортним засобом, використовувати його у службових цілях і для потреб сімї, для відновлення автомобіля позивачу довелось докласти додаткових зусиль, частково позичати грошові кошти для закупівлі запчастин і проведення ремонтних робіт, було порушено нормальну життєву обстановку та спланований спосіб життя, і станом на сьогодні відповідач [PERSON] не вибачився за протиправні дії і не відшкодував завдані збитки. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10000 (десять тисяч) гривень, а матеріальну шкоду 42914 (сорок дві тисяч девятсот чотирнадцять) гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив такі задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце розгляду даної справи повідомлені належним чином. Розгляд справи проведено в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 01 серпня 2013 року приблизно о 07 год. 30 хв. відповідач [PERSON], на відрізку автодороги м.Виноградів с.Онок в порушенні вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинно-наслідковому звязку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, керуючи автомобілем [NUMBER], не впорався з керуванням внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], який рухався в попутному напрямку та з автомобілем [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку (а.с.8-10,16). Внаслідок ДТП три автомобілі отримали технічні пошкодження, зокрема, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди зазнав суттєвих механічних пошкоджень належний позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію серії АОС 651128 25.06.2008 року автомобіль [NUMBER] (а.с.40). Вина [PERSON] доведена і підтверджена постановою старшого слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області майора міліції [PERSON] від 30 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013070010000270 від 01.08.2013 року та постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.01.2014 року у адміністративній справі №299/151/14-п, в якій постановлено: «Визнати [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів строком на шість місяців» (8-10,16). Факт правомірного використання транспортного засобу [PERSON], при керуванні якого останній вчинив дорожньо-транспортну пригоду, підтверджується посвідченням водія, відповідної категорії, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15,17) Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, із пошкодженням транспортного засобу марки «Дачія Логан» р.н. [NUMBER], належного позивачу, є доведеною. Відповідно до висновку експерта №31 від 22.08.2013 року виконаного експертом [PERSON] «Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля гр. [PERSON] 34 159,02 грн.» (а.с.11-14). З грудня 2013 року по січень 2014 року позивачем було куплено всі необхідні запчастини на суму 25 254 (двадцять пять тисяч двісті пятдесят чотири) гривні (що підтверджується видатковою накладною РН -00002 від 28 грудня 2013 року, на суму 20325 грн. ФОП [PERSON], накладною №378 від 12.12.2013 року на суму 4 929 (чотири тисячі девятсот двадцять девять) гривні ФОП [PERSON], і проведено відновлювані ремонті роботи на суму 17 660 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень, що підтверджуються актами виконаних робіт та рахунком №3 від 14 січня 2014 року ФОП [PERSON] (а.с.18,20,23). Тобто загальна сума матеріальних збитків спричинених позивачу в результаті ДТП, що мала місце 01.08.2014 року, з вини Відповідача [PERSON], становить 42914 (сорок дві тисяч девятсот чотирнадцять) гривень. За обставинами позову, поясненнями позивача, транспортний засіб винуватця ДТП [PERSON], був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/ 6830977, виданого 05.08.2012 року, страховиком ПрАТ «НФСК «Добробут», яка у звязку з процедурою банкрутства на звернення позивача не відреагувала і жодні страхові відшкодування проведено не було. Крім матеріальної шкоди позивачу, діями відповідача, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із протиправною поведінкою щодо позивача, а також душевних страждань у зв'язку із пошкодженням належного йому майна: транспортного засобу марки «Дачія Логан» р.н. [NUMBER]. Душевні страждання останнього полягають у тому, що внаслідок протиправних дій відповідача більше 7-ми місяців, з моменту ДТП і до відновлення транспортного засобу позивач не мав можливості користуватись транспортним засобом, використовувати його у службових цілях і для потреб сімї, для відновлення автомобіля позивачу довелось докласти додаткових зусиль, частково позичати грошові кошти для закупівлі запчастин і проведення ремонтних робіт, було порушено нормальну життєву обстановку та спланований спосіб життя, і станом на сьогодні відповідач [PERSON] не вибачився за протиправні дії і не відшкодував завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У пунктах 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р. № 4 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначені мотиви узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15. За встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наявних доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими, в судовому засіданні повністю доведеними, а тому підлягають до повного задоволення. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1929,20 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved