Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

15.09.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ ФК «Інвест Хаус», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1179 від 19.05.2020, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з неї заборгованості в сумі 77\~032,55 грн згідно кредитного договору №03/1/041/06-Z від 17.03.2006. Також просила стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1\~261,21 грн та витрати на правову допомогу в сумі 7\~000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, [PERSON] посилалася на вчинення виконавчого напису з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки напис винесено на підставі документів, які не засвідчують безспірність заборгованості, зокрема у виконавчому написі зазначено як місце фактичного проживання [ADDRESS] , однак зареєстрована вона в [ADDRESS] . Крім того, позивач зазначила, що борг за даним кредитним договором вже стягнуто за рішенням суду, тобто заборгованість за договором відсутня. Також, зазначено, що позивач не отримувала вимоги про наявну заборгованість. Дані обставини послугували підставою для її звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020 позовну заяву залишено без руху. 16.09.2020 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Білова І.В. про усунення недоліків у позовній заяві, до якої також долучено нову редакцію позову. 15.10.2020 судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого засідання. Крім того, витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. засвідчені належним чином копії документів на підставі яких 19.05.2020 ним було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1179 яким запропоновано стягнути із [PERSON] на користь ТОВ ФК «Інвест Хаус» заборгованість за договором кредиту №03/1/014/06-Z від 17.03.2006 у сумі 1261,20 грн. 21.10.2020 від представника позивача адвоката Білова І.В. надійшла заява про долучення документів щодо виконання робіт згідно договору про правову допомогу. 17.12.2020 від представника позивача адвоката Білова І.В. надійшла заява про витребування в архіві Заводського районного суду м. Миколаєва цивільної справи за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором для огляду в судовому засіданні. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.02.2021 від представника позивача адвоката Гришка П.В. надійшло клопотання про долучення документів. 15.03.2021 та 16.04.2021 представник позивача надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, розгляд справи просив проводити за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомив. Третя особа Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. у призначене судове засідання не з`явився. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Станом на 16.04.2021 ухвала суду від 15.10.2020 в частині витребування доказів не виконана, копії документів на підставі яких 19.05.2020 ним було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1179 суду не надані. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, оглянувши в судовому засіданні цивільну справу №2-2447/11 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-франківської області від 19.05.2020 запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест-Хаус» заборгованість, що виникла по кредитному договору №03/1/041/06-Z від 17.032006 в загальній сумі 77\~032,55 грн. Згідно наданої позивачем копії виконавчого напису №1179 від 19.05.2020, підставою для вчинення спірного виконавчого напису послугували наступні документи: кредитний договір №03/1/041/06-Z від 17.03.2006, укладений між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк», договір купівлі-продажу прав вимог, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 20.05.2013, договір купівлі-продажу прав вимог №1991/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Хаус» від 04.10.2019. З тексту оспорюваного виконавчого напису №1179 від 19.05.2020 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. В подальшому постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. від 20.07.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1179 від 19.05.2020. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. В постановах Верховного Суду (від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19); від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18) та від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19)) з подібних правовідносин зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин передбачено пунктом 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), згідно якого для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З оглянутих матеріалів справи №2-2447/2011 вбачається, що 17.03.2006 між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір №03/1/041/06-Z, за яким остання отримала кредит у розмірі 10\~000,00 доларів США. 05.05.2011 ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №03/1/041/06-Z від 17.03.2006, в якому просило стягнути з останніх в солідарному порядку 22\~843,37 грн та судові витрати. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2011 позов ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено. 27.12.2011 Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист у даній справі. 18.05.2016 постановою старшого державного виконавця відділу ГТУЮ у Миколаївській області Березанського районного відділу ДВС Шляхти М.В. відкрито виконавче провадження №51103393 з виконання виконавчого листа №2-2447/2011 виданого 27.12.2011. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2016 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк». Вищезазначене свідчить про те, що [PERSON] дійсно є стороною у кредитному договорі №03/1/041/06-Z від 17.03.2006, однак вбачається, що при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, відповідач ТОВ ФК «Інвест Хаус», не надало належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, де відображено вищевказане заочне рішення суду від 09.11.2011 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та не надало відомостей щодо примусового виконання даного рішення суду. Крім того, судом встановлено, що виходячи з вимог ст. 256, 257, 259 ЦК України, нотаріусом не було враховано, що товариством пропущено строк позовної давності, оскільки з кредитного договору №03/1/041/06-Z, остаточна дата повернення кредиту 16.03.2011, а виконавчий напис здійснено 19.05.2020. Наведене свідчить про те, що приватним нотаріусом було винесено оскаржуваний виконавчий напис без перевірки умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років у випадку загальної позовної давності та рік щодо вимог спеціальної позовної давності, у відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Підсумовуючи вищевикладене, вбачається, що відповідачем ТОВ ФК «Інвест Хаус» не надало приватному нотаріусу належних доказів безспірності вищевказаної заборгованості. Окрім того, в наданих суду приватним нотаріусом документах на підставі яких було вчинено виконавчий напис №1179 від 19.05.2020 взагалі відсутні докази направлення повідомлення боржнику про повернення боргу. Доказів протилежного до суду не надано. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушеннями чинного законодавства. В той же час, суд критично відноситься до посилань позивача про відсутність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором №03/1/041/06-Z від 17.03.2006, оскільки вказане не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки копії постанов державних виконавців про закінчення виконавчого провадження відносяться до примусового виконання виконавчих листів, які не стосуються даної справи, а саме: - постанова головного державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Асаіатової Д.О. від 23.06.2018 про закінчення виконавчого провадження №56438933 винесена у провадженні з виконання листа №2-2446/2011 виданого 02.11.2011 про стягнення заборгованості з [PERSON] ; - постанова головного державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Асаіатової Д.О. від 02.04.2019 про закінчення виконавчого провадження №30692977 винесена у провадженні з виконання листа №2-2448/2011 виданого 24.11.2011 про стягнення заборгованості з [PERSON] . З огляду на наведене, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~261,20 грн. \~ \~ \~ \~ Що стосується вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 7000 грн. на правничу допомогу суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~ \~ \~ \~Так з матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу у цій справі [PERSON] надавав адвокат Білов І.В. на підставі ордеру, виписаного згідно договору про надання правової допомоги №115 від 05.08.2020. \~ \~ \~ \~Згідно договору про надання юридичних послуг №115 від 05.08.2020, сторони визначили, що за виконання адвокатом своїх зобовязань замовник повинен при укладенні договору сплатити грошову суму у розмірір 7000 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до квитанції №150 до прибуткового касового ордера від 05.08.2020 прийнято [PERSON] від [PERSON] за договором №115 від 05.08.2020 - 7 тис. грн. \~ \~ \~ \~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Крім того, Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". \~ \~ \~ \~Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило, тому відсутні підстави для зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу за ініціативою суду. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 7000 грн.

Outcome: approved