Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

20.04.2021 року представник - Гостєва Є.В. від імені ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів», що знаходиться в Київській області, м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4, звернулася з позовом до суду до [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором №1190142 в розмірі 22022,00 грн. та понесені судові витрати. Мотивуючи тим, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1190142 від 20.08.2019 року. Між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір Факторингу №08042020, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право вимоги до боржників вказаних у реєстрі Боржників. Відповідно до вказаного реєстру до Договору відступлення права вимоги позивач набув права вимоги до відповідача. [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і не здійснює повернення кредиту, відповідно до умов договору, а тому виникла заборгованість, яка складає 22022,00 гривень. 03.06.2021 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати договір позики №1190142 від 20.08.2019 року, укладений між ТОВ «Авентус України» - правонаступником ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» та нею в частині нарахування відсотків та пені, що визначено у п.1.3.1, п. 1.3.2., п. 4.4 договору недійним та застосувати наслідки недійсності правочину стягнувши з ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» на її користь 2828 грн.. Мотивуючи тим, що 20.08.2019 року було укладено договір позики №1190142 в електронній формі між нею та ТОВ «Авентус Україна», за умовами якого їй надано було в борг 7000,00 грн. строком на 5 днів зі сплатою процентів за користування позикою. Договір було укладено через сайт Кредіт плюс на сайті фінансової установи в мережі Інтернет. З умовами договору в повній мірі не мала можливості ознайомитись, оскільки здійснювала вхід на сайт через мобільний телефон. 20 серпня на її особисту картку було переказано кошти в розмірі 7000,00 грн.. В даний час нею сплачено на погашення заборгованості 10363,50 грн., що у 1,4805 рази більше за розмір самої позики, однак фінансова установа продовжує нараховувати їй проценти з неймовірною швидкістю. Із отриманої копії позовної заяви їй стало відомо, що ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу з ТОВ «Авентус Україна» від 08 квітня 2020 року. Однак, до долученого договору факторингу не додано додатків №1 та №2, які дають підстави для переходу права вимоги за договором позики коштів. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників не містить вказівки, що оригінал вказаного витягу було підписано представниками ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів». Також до позовної заяви не долучено докази направлення їй письмово повідомлення про відступлення права вимоги. ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» скориставшись її необізнаністю, діючи недобросовісно та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав її у такий спосіб на укладення договору позики на вкрай не вигідних для неї умовах, з якими вона як споживач була позбавлена можливості з вини кредитора реальної можливості ознайомитись та оцінити належно. Вважає, що є всі підстави для визнання договору позики №1190142 від 20.08.2019 року в частині нарахування відсотків та пені недійсним. Крім того, зазначає, що загальна вартість позики становить 7535,50 грн., а нею на погашення заборгованості сплачено 10363,50 грн., то вона вимагає стягнення з відповідача 2828,00 грн.. Ухвалою суду від від 28.10.2021 року залучено до участі у справі за зустрічним позовом в якості співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». Відповідач за первісним позовом - [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 20.08.2019 року було укладено договір позики №1190142 в електронній формі між нею та ТОВ «Авентус Україна», за умовами якого їй надано було в борг 7000,00 грн. строком на 5 днів зі сплатою процентів за користування позикою. Договір було укладено через сайт Кредіт плюс на сайті фінансової установи в мережі Інтернет. З умовами договору в повній мірі не мала можливості ознайомитись, оскільки здійснювала вхід на сайт через мобільний телефон. 20 серпня на її особисту картку було переказано кошти в розмірі 7000,00 грн.. В даний час нею сплачено на погашення заборгованості 10363,50 грн., що у 1,4805 рази більше за розмір самої позики, однак фінансова установа продовжує нараховувати їй проценти з неймовірною швидкістю. Із отриманої копії позовної заяви їй стало відомо, що ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу з ТОВ «Авентус Україна» від 08 квітня 2020 року. Однак, до долученого договору факторингу не додано додатків №1 та №2, які дають підстави для переходу права вимоги за договором позики коштів. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників не містить вказівки, що оригінал вказаного витягу було підписано представниками ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів». Також до позовної заяви не долучено докази направлення їй письмово повідомлення про відступлення права вимоги. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» надав відзив на зустрічний позов, в якому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки позичальник була ознайомлена з усіма запропонованими умовами, зокрема, з умовами нарахування процентів. Уклавши договір [PERSON] погодилася із запропонованими умовами, а відтак розуміла яка сума надається їй, на який строк та на яких умовах буде застосовуватися та чи інша процентна ставка. Зі змісту Договору №1190142 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20.08.2019, а також Паспорту споживчого кредиту видно, що умов які законом визнаються несправедливими до договору внесено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку Позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час їх підписання не подано. Жодних заперечень з приводу того, що Позичальник не погодилася з Правилами надання коштів у позику, [PERSON] висловлено не було. ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Авентус Україна» надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки [PERSON] була належним чином ознайомлена про умови кредитування та нарахування за користування кредитними коштами. У разі незгоди з умовами кредитного договору , клієнт не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» і відповідно протягом 14 календарних днів відкликати своє згоду на укладення договору. Натомість таких дій клієнт не вчинив, а на підтвердження визнання умов кредитного договору вносила чергові платежі в рахунок погашення заборгованості. Позивач за зустрічним позовом надала відповідь на відзив ТОВ «Авентус Україна», в якому просить задовольнити її зустрічну позовну заяву, посилаючись на те, що наведені відповідачем у відзиві заперечення та мотиви є надуманими, не заслуговують на увагу, не відповідають вимогам законодавства. У судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення первісного позову заперечували, а зустрічний позов просили задовольнити. Представник позивача за первісним позовом - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Гостєва Є.В. надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Авентус Україна» в судове засідання не з`явився, але у відзиві на зустрічний позов просить розгляд справи проводи у відсутності представника Товариства. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 20 серпня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1190142 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримала кошти в сумі 7000,00 грн. строком на 5 днів, договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Зазначений кредитний договір укладено сторонами в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору № 1190142 ТОВ «Авентус Україна» реалізує договір під торговою маркою Кредит Плюс, надає позичальнику грошові кошти у сумі 7 000 грн. строком на 5 днів на умовах строковості, зворотності, платності. Сторони погодили фіксовану ставку за користування позикою, а саме: знижена процентна ставка 1,53% від суми позики за кожен день користування позикою (558,45% річних) у межах строку надання позики, стандартна процентна ставка 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою (657,00% річних). Загальна вартість позики за заниженою ставкою складає 107,65% від суми позики або 7535,50 грн. та включає в себе проценти за користування позикою 7,65% від суми позики або 535,50 грн.. Сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів здійснюється згідно графіка платежів, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 3.2 нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього Договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів. Згідно з п. 3.4 Договору у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2, але за стандартною процентною ставкою. У випадку прострочення повернення суми позики клієнт сплачує штраф в розмірі 84,00 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань. Пунктом 4.5. передбачено штрафи, що нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення зобов`язань за Договором не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом і становить 3500,00 грн.. Договором встановлюється наступна черговість погашення зобов`язань: простроченні до сплати проценти за користування кредитом; проценти за користування кредитом; комісія за супровід кредиту; пеня за користування кредитом; прострочена до повернення сума кредиту; сума кредиту. На підтвердження факту ознайомлення відповідачки з умовами кредитного договору представником позивача додано паспорт споживчого кредиту та відповідач підтвердила факт ознайомлення з наведеними умовами отримання кредиту та їх прийняття проставленням власного цифрового підпису. Згідно графіку платежів до договору № 1190142 від 07.12.2019, підписаного електронним підписом, датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 25.08.2019 року. 08 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 08042020, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ»» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до боржників за реєстрами боржників згідно додатку. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08042020 від 08 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ»» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22022,00 грн. 22.04.2020 року ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» було направлено на адресу [PERSON] за вих. №003939158-1 повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору №1190142 від 20.08.2019 року та включення персональних даних до бази персональних даних. Дані обставини підтверджуються копією кредитного договору № 1190142 від 20 серпня 2019 року, графіком платежів до договору, паспортом споживчого кредиту, карткою обліку (розрахунку заборгованості) [PERSON] за договором №1190142 від 20 серпня 2019 року, договором факторингу №08042020 від 08 квітня 2020 року, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №08042020 від 08 квітня 2020 року, витягом з реєстру боржників до договору факторингу (а.с.5-18). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. При цьому, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК). Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Частиною 3ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Частинами 1, 2, 5 ст.18ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК(статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що в силу 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, цією статтею встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі, якщо при укладенні договору не було додержано вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Як видно із кредитного договору, позивач за зустрічним позовом ознайомилася зі змістом вказаного договору, підписала його, а отже сторонами в належній формі досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем, а відтак волевиявлення позивача було вільним та відповідало його волі на момент укладення. Верховний Суд України у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд зазначає, що з наданої позивачем копії Паспорту споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), видно, що вказаний документ підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 20.08.2019. Позивач за зустрічним позовом, жодним чином не довела належними та допустимими доказами, що з умовами договору позики вона в повній мірі не була ознайомлена, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконала вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кредитний договір підписано особисто [PERSON] , при його підписанні вона розуміла його зміст та значення своїх дій. Окрім того, позивач за первісним позовом не скористалася своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відмову від договору протягом 14 днів. Щодо доводів [PERSON] , що позивач не набув права грошової вимоги то вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Згідно графіку платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту № 1190142 від 20.08.2019, [PERSON] мала обов`язок повернути всю суму позики та нараховані проценти в сумі 7535,50 грн. - 25.08.2019, а не вносити суму періодичними платежами протягом п`яти місяців. Таким чином, банк правомірно нараховував проценти та пеню, як це передбачено п.1.3.1, п. 1.3.2., п. 4.4 Договору №11901142 від 20.08.2019. З огляду на викладене, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 і 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із ч. ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно Картки обліку до Договору №1190142 від 20.08.2019 року загальна заборгованість за договором становить 22022, 00 грн., із них 7000,00 грн. заборгованість за основою сумою боргу; 630,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 14392,00 грн. сума заборгованості за пенею. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що первісний позов підлягає до задоволення. Позивачем за первісним позовом понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved