Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

14 березня 2019 року позивач звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до відповідача, який уточнила 05 вересня 2019 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог просила визнати недійсною передачу земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] до Харківської районної державної адміністрації. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку 0,10 га з огорожею, що розташована за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло і нерухоме майно - земельна ділянка з огорожею, розташована за адресою [ADDRESS] . Позивач звернулась до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про видачу свідоцтва на право власності в порядку спадкування за законом після померлого батька, однак, у включенні до свідоцтва на право власності після померлого і нерухомого майна - земельної ділянки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено, на підставі того, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку. Позивач зазначає, що після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,10 га , що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка була отримана спадкодавцем на підставі відповідних рішень, а саме рішення Мереф`янської міської ради народних депутатів від 11.01.1994 року (протокол № 1) та на підставі договору про забудову земельної ділянки від 20.01.1994 року, укладеного між [PERSON] та Мереф`янською міською радою та передана по акту приймання - передачі майна. Крім того, [PERSON] 21.02.1994 року сплатив за вказану земельну ділянку 20000 рублів, що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру. За таких умов позивач вважає, що земельна ділянка була передана та оплачена [PERSON] і він набув права власності на цю земельну ділянку відповідно до законодавства, яке діяло на той час. У подальшому змінилось законодавство, однак їй не відомо про подальшу реєстрацію земельної ділянки її батьком. Грошові кошти за земельну ділянку відповідачем ні [PERSON] , ні [PERSON] не повертались. Інші документи на земельну ділянку не збереглися, позивач вказує, що їй невідомо де спадкодавець їх зберігав. З невідомих причин, після здійснення будівництва огорожі, спадкодавцем право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване не було. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем першого ступеня після померлого спадкодавця і вважається такою, що прийняла спадщину оскільки після смерті свого батька у відповідності до вимог ст. ст. 1268,1269 ЦК України звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою про бажання прийняти спадщину, нею отримано свідоцтво про право на спадщину, до складу якого входить квартира. Але в зв`язку з тим, що право власності за спадкодавцем на земельну ділянку не зареєстроване, непредставленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку, їй було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. За вказаних підстав вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору відмовлено, позов [PERSON] до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без руху. 25 квітня 2019 року недоліки позивачем усунуті. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 травня 2019 року позов [PERSON] до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання. 05 вересня 2019 року надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 14 листопада 2019 року надійшов відзив відповідача Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області на позов [PERSON] , відповідно до якого Мереф`янський міський голова просить відмовити позивачу у задоволенні позову. 23 січня 2020 року від позивача надійшли заперечення на відзив. 16 квітня 2020 року надійшли письмові пояснення представника позивача - адвоката Шевченко Г.М. 16 червня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача Харківської районної державної адміністрації Харківської області, відповідно до якого у задоволенні позову в частині визнання недійсною передачу земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] до Харківської районної державної адміністрації просить відмовити. У частині інших позовних вимог вирішити спір на розсуд суду за наявними доказами. 13 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надала заяву про слухання справи у відсутність її та позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений, причинуинеявки суду не повідомив. Представник відповідача Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з`явився, в поданому до суду відзиві просив слухати справу у відсутності представника Харківської районної державної адміністрації Харківської області. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 27 серпня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані без проголошення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 5 статті 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] помер [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №09. Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунової Н.В. від 09 листопада 2018 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою [ADDRESS] . Підставою відмови є неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як свідоцтво про право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, видається нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. З наданої суду копії рішення виконавчого комітету Мереф`янської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 11 січня 1994 року вбачається, що [PERSON] було надано в приватну власність з фонду земель ради земельну ділянку в [ADDRESS] площею 1000 кв.м. для будівництва житлового будинку по типовому проекту та господарчих будівель; зобов`язано [PERSON] оформити технічну документацію, завірити нотаріально договори про право забудови та закінчити будівництв за п`ять років. Зазначене також підтверджується наданим договором про забудову земельної ділянки, укладеним між Мереф`янською радою народних депутатів Харківського району Харківської області та [PERSON] 11 січня 1994 року. [PERSON] 21.02.1994 року сплатив за вказану земельну ділянку 20000 рублів, що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру. В якості доказів позивачам також надано акт від 20 січня 1994 року про відвід земельної ділянки [PERSON] на місцевості та передачу земельної ділянки [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Мереф`янської ради народних депутатів Харківського району Харківської області. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Оскільки рішення про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю ухвалено Радою народжених депутатів 11.01.1994 року, правовідносини набуття права на земельні ділянки врегульовано положеннями Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII, який втратив чинність 01 січня 2002 року, а також Законом України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII. Згідно положень частин третьої та четвертої статті 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції від 12 липня 2000 року) передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. За частиною першою статті 17 ЗК України № 561-XII передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У частині першій статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Частиною першою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з рішення про виділ земельної ділянки у власність померлого [PERSON] вона має адресу [ADDRESS] і знаходиться в межах населеного пункту. Крім того, ця земельна ділянка була передана [PERSON] за актом прийому-передачі. Матеріали справи не містять доказів, що ця земельна ділянка була вилучена назад до територіальної громади. Відповідно до акту від 20.01.1994 року представником проектно-виробничого архітектурно-планіровочного бюро Харківського району було складено цей акт та вказано, що відповідно до рішення виконавчого комітету Мереф`янської Ради народних депутатів від 11.01.1994 проведено в натурі відвід земельної ділянки загальною площею 1000 кв. м по [ADDRESS] у володіння [PERSON] . Закріплена геотехнічними знаками земельна ділянка з розміщенням габаритів проектних будівель передана присутньому при відводі забудовнику - [PERSON] . Відповідно до Рішення виконавчого комітету Мерефянської міської ради народних депутатів протокол № 1 від 11.01.1994 року» про надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва житлового будинку» вказано, що виконком вирішено надати [PERSON] із фонду земель Ради. Про правильність правової позиції представника [PERSON] свідчать і Правова позиція ВС у постанові від 26.06.2018 року № 902\\517\\17, правова позиція ВС у постанові № 369\\6516\\16-ц від 01.08.2018, правова позиція від 27.09.2017 року № 6-2686цс16. Окрім того, відповідно до правової позиції у справі № 367\\6388\\16-а ВС законом встановлено порядок встановлення меж населених пунктів. Судам необхідно встановити, чи були встановлені межі населених пунктів у встановленому законом порядку, після чого з ясувати, у межах якого з них перебуває спірна земельна ділянка. Частиною 1 статті 174 ЗКУ встановлено, що рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається ВРУ за поданням обласних, Київської міських рад. Посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту Мерефа є таким, що не відповідає закону, оскільки відповідач спочатку самостійно надав у власність [PERSON] вказану земельну ділянку із земель Ради у відповідності до вимог законодавства України, яке діяло на той час, а потім відмовляє спадкоємцю у визнанні його права на земельну ділянку. Відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів про те, що спірна земельна ділянка була повернула з володіння [PERSON] та передана до земель комунальної чи державної власності. Розмежування земель комунальної та державної власності встановлюється законом. Так, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» №1457- IV від 5 лютого 2004 року, який набув чинності після прийняття міською радою рішення про надання [PERSON] у власність земельної ділянки, при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави. Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону 1457-IV розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється за проектами, які за замовленням відповідних сільських, селищних, міських рад, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій розробляються державними та іншими землевпорядними організаціями. Відповідно до ч. 5 ст. 11 цього Закону визначення меж земельних ділянок у випадках, коли відсутні матеріали встановлення їх у натурі (на місцевості) або ж існуючі межі не відповідають земельно-кадастровій документації, проводиться відповідно до вимог Земельного кодексу України з урахуванням нормативів відведення земельних ділянок. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав до суду доказів щодо вилучення спірної земельної ділянки з приватної власності померлого [PERSON] , який фактично прийняв її до своєї власності, та передачі її за межі населеного пункту - міста Мерефа - у відповідності до вищезазначених вимог закону. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] ..

Outcome: approved