Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

23 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на гараж № 88 площею 19,2 кв. м. який розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] у селі Дібрівка Миргородського району помер її чоловік - [PERSON] , [INFO] . На день смерті чоловіка, вони були зареєстровані та проживали за однією адресою у будинку [ADDRESS] . При цьому інші члени сім`ї, утриманці на день смерті спадкодавця не були зареєстровані і не проживали. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина зокрема на нерухоме майно - гараж № 88 , що розташований за адресою: [ADDRESS] - у гаражному кооперативі «За рулем -1». Вона є дружиною померлого, та відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом. Заповіту спадкодавець не складав. Заяви про прийняття або відмову від спадщини від інших спадкоємців [PERSON] до нотаріальної контори не надходили. У встановленому законодавством порядку вона своєчасно звернулася до Другої Миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області для прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.07.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж № 88 через відсутність правовстановлюючого документа та відповідно відсутністю запису про реєстрацію права власності па об`єкт нерухомого майна - гараж № 88 за спадкодавцем. Відповідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» станом на 31.12.2012 право власності на гараж № 88 в гаражному колективі «За рулем -1», що знаходиться по [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно змісту довідки, виданої головою Правління гаражного кооперативу «За рулем - 1» В. І. Заградським, [PERSON] був членом гаражного кооперативу «За рулем - 1» і йому, як члену кооперативу, належав гараж № 88 , що розміщений на території кооперативу. 19 березня 1980 року для будівництва вищезазначеного автогаража Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів Полтавської області №204 була виділена земельна ділянка [PERSON] , надано дозвіл на проведення будівельних робіт. На даний час, згідно з інформацією з Технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, гараж складається із гаража під літерою А-1. Жодних спорів стосовно права власності на домоволодіння немає. Таким чином, відповідно до статті 55 Конституції України, статті 15 ЦК України вона має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] . Ухвалою судді від 27.12.2019 відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, третя особа - Друга Миргородська державна нотаріальна контора, призначено перше судове засідання та залучено в якості третьої особи гаражний колектив «За рулем - 1». Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 44). Представник відповідача Миргородської міської ради в підготовче засідання не з`явився, в раніше направленій заяві просив справу розглядати без участі представника, позовні вимоги визнав( а.с.29 ). Представники Другої Миргородської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не з`явився, подав заяву, просив розглядати справу без участі представника (а.с. 42) Представник третьої особи гаражного колективу «За рулем - 1» в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 40) Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] у селі Дібрівка Миргородського району помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2013 (а.с. 7). Позивач [PERSON] є дружиною померлого відповідно до відмітки в паспорті громадянина України (а.с. 5, зворот). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина зокрема на нерухоме майно - гараж № 88 , що розташований за адресою: [ADDRESS] , - у гаражному кооперативі «За рулем -1». Відповідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» станом на 31.12.2012 право власності на гараж № 88 в гаражному колективі «За рулем -1», що знаходиться по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 10). Відповідно до архівного витягу із документів до рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів Полтавської області «Про виділення земельної ділянки в районі гаражного колективу «За рулем» по вул. Заливній його членам» від 19 березня 1980 року №204 [PERSON] внесений в список членів гаражного колективу «За рулем» (а.с. 38). Постановою від 02 липня 2019 року державного нотаріуса Другої Миргородської державної нотаріальної контори Татарніковій Є.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на гараж. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником гаража №88 площею 19,2 кв. м . який розташований за адресою [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: архівним витягом із документів до рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів Полтавської області «Про виділення земельної ділянки в районі гаражного колективу «За рулем» по вул. Заливній його членам» від 19 березня 1980 року №204 відповідно до якого [PERSON] внесений в список членів гаражного колективу «За рулем». Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за заповітом , і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи перевірені докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності гаража № 88 площею 19,2 кв. м. який розташований за адресою [ADDRESS] підтверджений, а тому зазначений гараж входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем по закону у майна, яке належало померлому [PERSON] , вчинила дії по прийняттю спадщини, тому вона набула право на це майно в порядку спадкування. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на гараж № 88 площею 19,2 кв. м. померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved