Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

23 вересня 2020 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: заповіту, складеного 19.11.1990 [PERSON] , та посвідченого виконавчим комітетом Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області 19.11.1990, реєстровий номер 26, дублікат якого замість втраченого видано 06.11.2019 (реєстровий номер 164) секретарем Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області Остапенко Л.В. В обґрунтування заяви посилалася на те, що 19.11.1990 [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт та зробив розпорядження, згідно якого усе майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] і [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Заявниця звернулася до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено з тих підстав, що заповіт складено на користь « [PERSON] », тоді як вона за паспортом є « [PERSON] ». Зазначала, що така розбіжність у заповіті не дає можливість нотаріусу ідентифікувати її як єдиного спадкоємця, що і є підставою для її звернення до суду з заявою про встановлення факту. У судове засідання заявниця не з`явилася, була належним чином повідомлена про місце, дату та час судового розгляду. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа Хорольська державна нотаріальна контора явку представника у судове засідання не забезпечила, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлена належним чином, до суду направила заяву про розгляд справи за відсутності представника, при розгляді заяви покладалася на розсуд суду, а також направила копію спадкової справи № 225/2018 після померлого [INFO] [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій крім того просив суд взяти до уваги те, що він підтверджує факт того, що він не приймав спадщину як спадкоємець після померлого [PERSON] , а також підтвердив, що особа, яка разом з ним вказана у заповіті, складеному 19.11.1990 [PERSON] , - [PERSON] , є відповідно до свідоцтва про народження та паспорта громадянина України - [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутність заявника та представників заінтересованих осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] 19.11.1990 було складено заповіт, який був посвідчений виконавчим комітетом Новачиської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області 19.11.1990 та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 26. У зв`язку з втратою оригіналу заповіту секретарем Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області Остапенко Л.В. 06.11.2019 було видано дублікат заповіту, який зареєстровано в реєстрі за № 164. Згідно дублікату заповіту [PERSON] , який мешкає в с. Новачиха Хорольського району Полтавської області на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого усе майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] і [PERSON] порівну. [INFO] [PERSON] помер, що встановлено на підставі копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ,виданого 23 лютого 1999 року Новачиською сільською радою Хорольського району Полтавської області. Згідно довідки від 24.09.2018 № 02-34/1714, виданої виконавчим комітетом Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, [PERSON] , 1910 року народження, проживав та був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO] в селі Новачиха Хорольського району Полтавської області. Спільно з ним на час його смерті проживали та були зареєстровані [PERSON] , 1918 р.н., та [PERSON] , 1974 р.н. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно заяви, справжність підпису на якій нотаріально засвідчено 24.09.2018, спадкоємицею [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу від 18.07.1963, яка прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном, є [PERSON] , 1974 року народження. Спадкове майно складається із земельної ділянки, яка знаходиться на території Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (колишня Новачиська сільська рада Хорольського району Полтавської області). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину заявниця звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Завідувачем Хорольської державної нотаріальної контори у листі від 20.05.2020 вих. № 316/02-14 заявниці повідомлено, що імена « [PERSON] » і « [PERSON] », не є тотожними і для того, щоб нотаріус мав підстави для прийняття рішення про реалізацію її спадкових прав після [PERSON] їй потрібно звернутися до суду з метою встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] та зазначена у заповіті [PERSON] - одна й та ж сама особа. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] подав до Хорольської державної нотаріальної контори Полтавської області заяву від 29.11.2000, справжність підпису на якій засвідчена державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О.О. (реєстровий номер 3650), згідно якої йому відомо про відкриття спадщини після померлого [PERSON] , у встановлений законом термін із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не звертався, на неї не претендує, до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадищини, чи про визнання права власності на спадкове майно звертатися не буде. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 293 ЦПК). Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. У відповідності до п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , інший спадкоємець за заповітом підтвердив, що дійсно заявниця і особа, зазначена у заповіті, є одна й та ж сама особа, що дає підстави для суду дійти висновку, що заповіт, складений 19.11.1990 [PERSON] дійсно був складений на користь заявниці, й [PERSON] є саме тією особою, на чиє ім`я зроблено розпорядження у заповіті спадкодавцем. Виправати іншим шляхом, окрім як у судовому порядку, або уточнити інформацію, зазначену у заповіті, заявниця не має можливості, й від встановлення факту, про який вона просить суд, залежить право заявниці на виникнення її прав як спадкоємця після померлого спадкодавця, що склав заповіт. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved