Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно померлої, до складу якого, серед іншого входить земельна ділянка площею 0,2349 га, кадастровий номер: 7121582700:05:002:0223, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Черкаська область, Золотоніський район, Гладківщинська сільська рада. Позивач після своєї матері спадщину прийняла та звернулась до нотаріальної контори в установленому порядку із відповідною заявою про прийняття спадщини та належного оформлення своїх спадкових прав. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку нотаріусом позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку був зареєстрований та виданий після смерті власника землі, а тому Золотоніською райдержнотконторою 02.04.2020 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин позивач у нотаріальному порядку не може вирішити дане питання, а тому змушена звертатися до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, однак скерувала до суду заяву про розгляд справи без її та підтримала позов повністю, наполягаючи на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але направив до суду лист, в якому зазначено, що представник органу місцевого самоврядування - Гладківщинської сільської ради не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у його відсутності. Згідно з ч.,ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 12.12.2000 року) [PERSON] померла [INFO] , про що Гладківщинською сільською радою Золотоніського району Черкаської області складено відповідний актовий запис за №19. Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 2000 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається із свідоцтва про народження ( [NUMBER] від 08.12.1952 року) [PERSON] народилася [INFO] , а її матір`ю зазначена [PERSON] . У подальшому позивач змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу, що стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу (серії [NUMBER] від 21.12.1988 року). Таким чином судом встановлено, що позивач є дочкою померлого [PERSON] , а тому відноситься до першої черги спадкування. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як вбачається із інформації, що надана Золотоніською районною державною нотаріальною конторою від 17.04.2020 року за №365/01-16, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена спадкова справа №755/2005 року, підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від дочки [PERSON] на ім`я якої 11.11.2005 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, а 16.01.2018 року на земельну частку (пай) в КСП ім. Суворова с. Гладківщина Золотоніського району. Згідно загальних принципів законодавства, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи позивач належним чином прийняла спадщину та продовжує користуватися нею. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2020 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.2349 га, кадастровий номер: 7121582700:05:002:0223, оскільки правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №637253 виданий після смерті власника землі. Померла [PERSON] мала право на вказану земельну ділянку, а тому на її ім`я був виданий державний акт на право приватної власності на землю (серії ЯГ № 637253) на підставі розпорядження Золотоніської районної державної адміністрації від 28.09.2006 року за №392. Суд бере до уваги, що вказаний вище державний акт на право власності на земельну ділянку виданий спеціальним уповноваженим органом на підставі рішення органу державної влади, та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010678400304. Вказана обставина ніким із сторін не оспорюється та фактично сторонами визнається, а тому в силу норм ст.. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає. Доказів недійсності розпорядження органу державної влади, безпідставності його видачі та відсутності права спадкодавця на вказану земельну ділянку матеріали справи не містять. Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 131 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, враховуючи, що позивач довів, що спадкодавець фактично був власником, але не набув права власності на майно відповідно до вимог законодавства. В такому випадку у суду маються підстави для задоволення позову, а саме визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті своєї матері, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа був виданий після смерті власника, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved