Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спадкове майно та уточнивши свої позовні вимоги просить суд: - визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2406/Б, укладений 26 серпня 1999 року у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі, згідно якого [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього [PERSON], купили у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Випасне, вул.. Огуленко, 61; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/9 частки житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Випасне, вул.. Огуленко, 61, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 74,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., підвалу літ. «Б», вбиральні літ. «В», навісу літ. «Д», гаражу літ. «Є», споруд № 1-6. При цьому [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що його рідний брат [PERSON], який за Договором № 2406/Б є власником 1/3 частки житлового будинку № 61 по вул.. Огуленко в с. Випасне, помер 02.01.2014 року. Спадкоємцями, які прийняли спадщину шляхом подачі до нотаріусу відповідних заяв є син спадкодавця [PERSON] (1/9 частка) та брат [PERSON] (2/9 часток) позивач, на користь якого від своєї частки спадщини відмовились спадкоємці першої черги батьки [PERSON] та [PERSON]. Однак, на прохання позивача видати йому відповідне Свідоцтво про прийняття спадщини у вигляді 2/9 часток житлового будинку, державний нотаріус відмовив посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що не дає змоги встановити його склад. У звязку з тим, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Одеській товарній біржі, на сьогоднішній день не визнається законодавством як правовстановлюючий документ, позивач змушений був звернутися до суду з відповідними вимогами для захисту своїх спадкових прав. Позивач та його представник [PERSON], в судовому засіданні підтримали вимоги уточненої позовної заяви від 13.01.2017 року та просили суд задовольнити її повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, його представник [PERSON], яка також є відповідачем по справі, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався направленням судових повісток на адресу мешкання та шляхом надання оголошення в газеті «Одеські вісті» про виклик у судове засідання. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши надані ними докази та перевіривши наведені у заяві доводи,суд вважає, що позовні вимоги можуть бути судом задоволеніз наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 1999 року між [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу № 2406/Б, зареєстрований на Одеській товарній біржі через Білгород-Дністровське представництво, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках, тобто по 1/3 частці, житловий будинок № 61 по вул.. Огуленко в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 74,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., підвалу літ. «Б», вбиральні літ. «В», навісу літ. «Д», гаражу літ. «Є», споруд № 1-6. Згідно з довідкою Випасненської сільської ради від 30.09.2016 року № 290/зем, за будівлею, яка належить [PERSON] значиться земельна ділянка площею 0,30 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку, господарських споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,05 га. У відповідності до ст. ст.\~8,\~9,\~15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті в її склад фізичні особи. Член товарної біржі має право сам здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, яка являє собою купівлю-продаж товарів, дозволених до обороту на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на товарній біржі. На момент укладення угоди купівлі-продажу сторони були членами біржі зі статусом «Н», що вказано в самому договорі. Зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Між покупцями та [PERSON], була досягнута згода за всіма істотними умовами договору. Свої зобов'язання покупці виконали повністю, коли передали гроші за придбаний житловий будинок. Факт передачі покупної ціни від покупців до продавця відповідача [PERSON], підтверджується пунктом 5 договору № 2406/Б від 26.08.1999 року, згідно з яким продавцем отримана сума в розмірі 7 200 грн. за відчужуваний будинок до підписання договору. Відповідно до п. 11 зазначеного Договору: цей договір у відповідності з вимогами, встановленими ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу», зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю, реєстраційний номер 2406/Б від 28.08.1999 року. Договір подальшого нотаріального посвідчення не підлягає. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений в серпня 1999 року, тобто під час дії\~ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.\~\~ Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно з ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, - товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Водночас, необхідно зазначити, що, незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, діюче на той час законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. За положеннями ч.2 ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом вище було встановлено, що договором купівлі-продажу № 2406/Б, укладеним на товарній біржі в 1999 році, сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, виконали ці умови, та по сьогоднішній день у сторін заперечень стосовно наслідків його укладення не виникло, що дає підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним. 02 січня 2014 року один з власників придбаного будинку [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 369538 видане повторно 04.04.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 24. Стаття 1218 ЦК України, встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Для детального встановлення всіх обставин справи та повного її розгляду, судом була витребувана завірена належним чином копія спадкової справи до майна померлого [PERSON]. 25 листопада 2016 року суд отримав копію запитуваної спадкової справи № 182/2014 від завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON], з матеріалів якої вбачається наступне. Так, 08.05.2014 року до державної нотаріальної контори надійшла заява від сина померлого [PERSON], про прийняття ним спадщини за законом, що відкрилась після смерті батька. Факт родинних відносин наданими матеріалами підтверджується. Вказаною заявою, яка була посвідчена секретарем виконкому Випасненської сільської ради [PERSON], спадкоємець [PERSON] також повідомив, що у шлюбі на день смерті спадкодавець не перебував та інших спадкоємців за законом немає. Проте, відомості щодо відсутності інших спадкоємців були неправдивими, оскільки в матеріалах спадкової справи наявні дві заяви від батьків померлого [PERSON] та [PERSON], якими вони відмовились від належних їм часток спадкового майна після смерті сина [PERSON] на користь його брата [PERSON] позивача по справі. Вказані заяви були посвідчені 23.04.2014 року державним нотаріусом Рокитнівської державної нотаріальної контори Рівненської області [PERSON] Згідно з статтями 1261-1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. 30 травня 2014 року позивач [PERSON] подав до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті брата [PERSON], який помер 02.01.2014 року. Щодо часток кожного спадкоємця на спадкове майно слід розяснити порядок поділу спірного майна між ними. Так, вище було встановлено, що спадкодавець був власником 1/3 частки будинку № 61 по вул.. Огуленко в с. Випасне. На момент відкриття спадщини з в шлюбі він не перебував, отже належна йому частка розподіляється між спадкоємцями першої черги порівну, по 1/9 частці кожному: син [PERSON] та батьки [PERSON], [PERSON]. Після прийняття спадщини батьки відмовились від неї на користь іншого сина [PERSON], який в результаті прийняв 2/9 (1/9+1/9) часток спадкового майна. Ч. 1 ст. 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ст. 34 Закону України "Про нотаріат", видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. 09 вересня 2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата. Проте, постановою нотаріусу від 14.09.2016 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі Свідоцтва про прийняття спадщини за законом, у звязку з тим, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок № 61 по вул.. Огуленко с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області та земельну ділянку на території Випасненьскої сільської ради, тобто спадкоємцем не подані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, що не дає змоги встановити склад спадкового майна та його належність спадкодавцю. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивач може реалізувати своє право на оформлення спадщини лише в судовому порядку. Враховуючи вищевикладені обставини справи, відсутність заперечень з боку інших співвласників та спадкоємців будинку, суд вважає за можливе задовольнити уточнені позовні вимоги [PERSON] та тим самим застосувати судовий захист його спадкових справ.

Outcome: approved