Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, посилаючись на те, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з вересня 2007 року по 30 серпня 2013 року. В цей день вони зареєстрували шлюб в органах РАЦС. Проживати разом, вести спільне господарство, мати спільний бюджет та побут сторони почали з вересня 2007 року, що згідно положень ст. З Сімейного Кодексу України свідчить про існування повноцінної сім'ї. За час проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти 25 лютого 2013 року сторони придбали у власність житловий будинок [ADDRESS], вартістю 48360 грн. та земельну ділянку площею 0,2000 га для обслуговування вказаного житлового будинку, розташовану у [ADDRESS], вартістю 47907 грн. Будинок та земельна ділянка були придбані на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених 25.02.2013 р. приватним нотаріусом на ім'я [PERSON] У вказаному будинку відразу після його придбання сторони зареєстрували місце проживання. Від шлюбу дітей не було і вони вирішили усиновити дитину. Повне оформлення усиновлення займало тривалий період часу, однак першими кроками на цьому шляху було придбання житлового будинку та офіційна реєстрація шлюбу. Проте, завершити юридичну процедуру усиновлення [PERSON] не встигли, оскільки [PERSON] під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в серпні 2014 року, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2014 року шлюб було розірвано. [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з вересня 2007 року по 30 серпня 2013 року без реєстрації шлюбу. Визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2000 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2000 га, кадастровий [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити у повному обсязі, Відповідач та її представник у судовому засідання позов визнали частково, вказавши, що вона проживала з позивачем однією сім'єю з вересня 2007 р., вони планували усиновити дитину, виховувати її, однак сімейні стосунки не склались. житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS] вона придбала за кошти, отримані за договорами кредиту, отриманими нею під час спільного проживання в інтересах сім'ї. У подальшому відповідач позовні вимоги не визнала, вказавши, що у неї та [PERSON] не було спільного бюджету, позивач не приймав участь у придбанні житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані у в [ADDRESS]. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Виходячи із змісту даної правової норми, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 cт. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ч. 1 cт. 190 Цивільного кодексу України майном є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 cт. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 cт. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України). Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові №6-55ц13 від 19 червня 2013 року. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з вересня 2007 року по 30 серпня 2013 року - день реєстрації шлюбу в органах РАЦС. Проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, що згідно положень ст. 3 Сімейного Кодексу України свідчить про існування повноцінної сім'ї. Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони у судовому засіданні визнали факт проживання у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2007 року по 30 серпня 2013 року. Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали з осені 2007 р. однією сім'єю, вели спільне господарство, за період спільного проживання придбали автомобіль марки "Москвич", придбали будинок, здійснювали будівництво хліва на земельній ділянці, яка розташована у [ADDRESS]. Судом встановлено, що за час проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти 25 лютого 2013 року сторони придбали у власність житловий будинок [ADDRESS], вартістю 48360 грн. та земельну ділянку площею 0,2000 га для обслуговування вказаного житлового будинку, розташовану у [ADDRESS], вартістю 47907 грн. Будинок та земельна ділянка були придбані на підставі договорів купівлі - продажу. Суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2000 га, кадастровий [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved