Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі - Відповідач) про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що успадкувавши після смерті своїх батьків вищевказане домоволодіння, яке відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало покійним батькам Позивача [PERSON] та [PERSON] , Позивач не має можливості належним чином зареєструвати свої спадкові права на спірну нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавців на дане домоволодіння. Відповідно до ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.07.2020 вказану позовну заява було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.07.2020. 30.07.2020 підготовче провадження у справі було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 08.09.2020. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; Позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити; представник Відповідача відзиву на позов у встановлені судом строки не подав. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на момент смерті разом зі своєю дружиною [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] (а.с.6, 8, 10-11). Згідно з довідкою Городищенського старостинського округу Батуринської міської ради від 02.06.2020 №123, станом на 15.04.1991 домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] належало до суспільної групи "колгоспних дворів", у якому проживали - голова двору [PERSON] та його дружина - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 №15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з Законом УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» (від 02.06.1968) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, оскільки будувалися і реєструвались згідно з діючим на той час законодавством. Отже, домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині кожному, оскільки частки членів колгоспного двору є рівними. Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Городищенської сільської ради від 15.07.2004, згідно з яким все своє майно заповів сину - [PERSON] (а.с.7). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 05.08.2020 №701/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита [INFO] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини; у справі наявний заповіт на все майно на ім`я [PERSON] та заява [PERSON] про відмову від спадщини; були видані свідоцтва про право на спадщину на грошові заощадження та земельні ділянки (а.с.40-41). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з положеннями ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Таким чином, Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння, належним чином не зареєстрував свої права на успадковану нерухомість (а.с.13). Мати Позивача - [PERSON] померла [INFO] (а.с.6,9). Згідно з довідкою Городищенського старостинського округу Батуринської міської ради від 02.06.2020 №125, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] разом із сином - [PERSON] (а.с.11). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 07.08.2020 №709/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита 20.02.2017 за заявою про прийняття спадщини [PERSON] ; було видано свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію (а.с.42-43). Відповідно до довідки, виданої 01.06.2020 КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 право власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок, розташований в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.17). Згідно з довідкою Городищенського старостинського округу Батуринської міської ради від 02.06.2020 №126 земельна ділянка, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] не приватизована (а.с.12). Таким чином, після смерті свого батька [PERSON] та матері [PERSON] . Позивач успадкував право власності на все спірне домоволодіння. Разом з тим, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] , що розташовані на неприватизованій земельній ділянці унеможливлює оформлення за Позивачем права власності на успадковану ним нерухомість. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. З огляду на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON] і спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] та в установленому законом порядку прийняв спадщину, тому його вимоги про визнання права власності на успадковану нерухомість підлягають задоволенню, оскільки у померлих батьків Позивача були відсутні правовстановлюючі документи на належний їм житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані в [ADDRESS] , що наразі перешкоджає Позивачу у реалізації його права на вищевказане спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved