Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] 03.07.2019 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.1991 між ними зареєстровано шлюб Ониськівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №6. Від шлюбу дітей не мають. Подружні відносини між ними фактично припинені з січня 2018 року. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що їх відносини вичерпали себе і відсутнє почуття взаємної любові. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а він та його дружина не має наміру зберегти шлюб. Позивач зазначає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя їх з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Спір відносно поділу спільного майна подружжя між ними буде вирішуватись окремо. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем; судові витрати покласти за його рахунок. Ухвалою суду від 08.07.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 05 вересня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Зазначив, що разом з відповідачем не проживає однією сім`єю з січня 2018 року. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Зазначила, що разом з позивачем не проживає однією сім`єю з травня 2019, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 1991 року сторони зареєстрували шлюб в Ониськівській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01.10.1991 Ониськівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області (а.с. 10). Сторони спільних дітей не мають. Як вбачається з довідки Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №568 від 26.06.2019, позивач проживає та зареєстрований в с. Капітанка Голованівського району Кіровоградської області, до складу сім`ї позивача входить дружина [PERSON] (а.с. 11). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають однією сім`єю з січня 2018 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільних дітей не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірванні шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач надала суду заяву про залишення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції №0.0.139419546.1 від 27.06.2019 (а.с. 1), останій за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved