Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

27 листопада 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , яку уточнила протягом розгляду справи, та в якій просить суд визнати будинок по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , придбаною в період шлюбу, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2000 року, шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровської районної Ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 154. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу подружжя за спільні кошти придбали будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок було набуте на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 вересня 2001 року, посвідченого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №3-711. Договір купівлі-продажу житлового приміщення був оформлений на ім`я [PERSON] . В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на будинок по [ADDRESS] було зареєстровано на ім`я відповідача 03 грудня 2001 року. Подружжя постійно мешкали у будинку [ADDRESS] , але зареєстрованим у будинку був лише відповідач [PERSON] . Подружжя вели спільне господарство, мали загальний бюджет і протягом всього часу проживання у будинку за спільні кошти власними силами всіляко поліпшували житлові умови, робили поточний ремонт у будинку, встановили автономне опалення, замінили дах у будинку, розпочали зовнішнє утеплення будинку пінопластом, замінили паркан тощо. Також, мали депозитний вклад у ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який постійно збільшували за рахунок коштів із спільного сімейного бюджету, і який був оформлений на ім`я відповідача. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалось і 18 серпня 2016 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідач вигнав позивачку з дитиною із будинку, посилаючись на те, що він є єдиним власником житла, і позивачка була вимушена із сином переїхати проживати у квартиру своїх батьків. Протягом тривалого часу позивачка намагалась мирним шляхом вирішити питання розподілу нерухомого майна з відповідачем, але відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати розподіл спільного майна подружжя у вигляді будинку, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд зобов`язати [PERSON] сплатити 1/2 частину витрачених коштів на автономне опалювання, встановлене в шлюбі, а також сплатити кошти, витрачені [PERSON] на ремонт (поліпшення) будинку після розірвання шлюбу, а також за комунальні витрати на дотримання тепла в будинку. В обгрунтування пред`явлених зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначив, що під час шлюбу з [PERSON] 03.09.2015 року було встановлено автономне опалювання за адресою [ADDRESS] на загальну суму матеріалів 23 809 грн, а також зварювальні роботи по установці газового лічильника газового котла, а також від`єднання від централізованого опалення на суму 6 800грн. [PERSON] звертався до відповідачки, щоб вона відшкодувала йому затрачені кошти по чекам (накладним), а також за зроблену працю, але вона порадила звернутися до суду. Після розірвання шлюбу 18 серпня 2016 року позивач придбав шифер восьмихвильовий в кількості 150 листів по ціні 100 грн. за штуку у [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] і зробив ремонт (заміну поверхні будинку). Ціна матеріалів становить 15 000 грн. Після придбання плаского шиферу в кількості 13 штук по ціні 2 860 грн і 14 швелерів по 2 метри за 2805 грн, а також в`їздні ворота з калиткою за 4 300 грн, позивач зробив огорожу маєтку з установкою в`їздних воріт. Крім того, в цей же період позивач зробив утеплення будинку, придбавши в магазині 100 м2 пенопласту, а також 30 мішків клею на загальну суму 3 940 грн. без оцінки зробленої роботи. 25.06.2017 року позивач придбав 2х контурний котел з 2-ма алюмінієвими батареями на загальну суму 10 400 грн., котел: 6900 та батереї за 3600 грн. Котел позивач встановив в іншій половині будинку, на яку претендує [PERSON] . В той же місяць позивач зробив заміну залізних водяних труб на пластикові на загальну суму 3400 грн. Зазначені обставини змусили [PERSON] звернутися до суду про стягнення коштів 1/2 встановленого подружжям автономного опалення в помешканні, де зараз проживає [PERSON] разом із сином та матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . А також, стягнути або ж примусити виплатити позивачу затрачені на поліпшення житлового будинку, а також зробити оцінку зроблених робіт незалежним оцінювачем та витребувати з [PERSON] оцінені кошти. Ухвалою суду від 16 травня 2018 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя або відшкодування його вартості об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Позивачка за первісним позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Кущ О.М. в судовому засіданні пітримали позовні вимоги за первісним позовом тільки в частині поділу будинку та визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину будинку, від решти позовних вимог позивачка відмовилась згідно її заяви від 15.01.2020 (арк.с.176), проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували. Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідачка за зустрічним позовом просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначила, що квартира по [ADDRESS] належить на праві приватної власності її матері - [PERSON] , і ніяких ремонтних робіт або встановлення автономного опалення за власний рахунок, або за рахунок спільних коштів подружжя [PERSON] ніколи в цій квартирі не робив. [PERSON] дійсно було проведено автономне опалення у належній їй квартирі у вересні 2015 року, однак всі матеріали і роботу, пов`язану із цим, вона оплачувала самостійно із власного бюджету, до якого ані [PERSON] ані [PERSON] не мають ніякого відношення. Газовий котел був придбаний [PERSON] у ПП [PERSON] , що підтверджується копією накладної №1002/15 від 08.09.2015 року та відповіді №22/01-18-01 від 22.01.2018 року, із якої вбачається, що: «ПП [PERSON] 08.09.2015 року був проданий котел ІММЕRGAL Еоlо Star24 3Е, сервісні документи оформлені на [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ». Крім того, із накладної №3575 від 03.09.2015 року, виданої на фірмовому бланку, із підписом та печаткою приватного підприємця, вбачається, що саме [PERSON] придбала у ПП [PERSON] товари на 11761 грн. 07 коп. В той же час, [PERSON] стверджує, що саме він придбавав котел, надаючи при цьому накладну №995/15 від 08.09.2015 року, видану ПП [PERSON] , на придбання котла ІММЕRGAL Еоlо Star24 4Е, марка якого не відповідає марці котла, який був придбаний і установлений в квартирі [PERSON] . Також, [PERSON] посилається як на письмові докази, на накладні від різних приватних підприємців, які або заповнені його рукою, і на яких відсутні штампи чи печатки приватного підприємця (накладна №1190/15 від 09.10.2015 року, видана ПП [PERSON] , накладна №1650 від 18.10.2015 року, видана ПП [PERSON] ), або на якій є виправлення на штампі, зроблені кульковою ручкою (накладна №103890 від 07.10.2015 року, видана ФОП [PERSON] ) і які не можуть бути прийняті судом, як належні письмові докази. Що стосується тверджень [PERSON] про оплату ним зварювальних робіт по установці газового лічильника, газового котла, а також від`єднання від централізованого опалення в сумі 6 800 грн., то ця сума взагалі є видуманою і не підтвердженою жодним доказом. Також, в своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що після розірвання шлюбу, він начебто придбавав шифер для заміни даху будинку по [ADDRESS] , пінопласт для утеплення будинку, встановив котел, замінив залізні водяні труби на пластикові, надаючи на підтвердження цих обставин розписки від фізичних осіб, у яких він, начебто, придбавав будівельні матеріали, і знову ж таки накладні, які, хоча і посвідчені приватними підприємцями, але заповнені від руки позивачем за зустрічним позовом і не мають підпису продавця. Накладні №515/17 від 20.06.2017 року, №519/17 від 20.06.2017 року, №530/17 від 22.06.2017 року, №550/17 від 27.06.2017 року, видані ПП [PERSON] , та товарний чек №020 від 16.01.2017 року не є підтвердженням того, що ці товари придбавались саме [PERSON] , а розписки від сусідів ніяким чином не підтверджують, що товари, які зазначені в розписках, були використані саме для ремонту будинку по [ADDRESS] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримав та просить задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач за первісним позовом просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що подружжя постійно мешкали у будинку [ADDRESS] , де відповідач був зареєстрований. Подружжя не мали ніякого спільного господарства, а бюджет родини складався з надання відповідачем населенню ремонтно- будівельних послуг. З 2005 року відповідач з позивачкою займались підприємницькою діяльністю, а документи на торгівлю були на довірчій основі оформленні на позивачку. Подружжям була придбана на ЦРК торгівельна палатка, де вони разом і займалися підприємницькою діяльністю, закупівлю зимово-літнього товару робили на ринках м. Харкова, «Барабашова» та м. Одеси «7 км». Всі кошти, які були в родині були вкладені в цю торгівельну палатку. Кредитів в банках відповідач не брав з економічних мотивів. Для розширення підприємницької діяльності потрібні були кошти. За час проживання відповідачем був замінений шифер на будинку, але це було в 2002 р. Ніяких автономних ремонтів та утеплень будинку подружжя не робили, тому що по економічним міркуванням всі кошти знову вкладалися в сезонний товар. В 2013 році було прийнято рішення розширити торгівлю і подружжя зробили закупівлю жіночого зимового шкіряного взуття, яке купили у підприємців в м. Дніпро. Зроблена купівля була на суму 60 000 грн. та кошти, які були у подружжя на депозитах були зняті і вкладені в жіноче шкіряне зимове взуття. Крім того, подружжям ще була розширена діяльність по продажу поминальних квітів, яка теж потребувала значних коштів. Бухгалтерські підрахунки велися відповідачем, та він став недораховуватися значних сум коштів, і на його питання щодо витрат коштів позивачка всіляко відмовлялася відповідати. При цьому після смерті тестя стало питання погашення боргів 3-х кімнатної квартири аж за 10 років. Тобто тесть з тещою 10 років комунальні послуги не сплачували та за проханням [PERSON] відповідач розібрав дачу і продав плити та шлакоблок. Надалі була продана і ділянка земельна під дачу. Виручені кошти пішли на погашення заборгованості комунальних послуг цієї 3-х кімнатної квартири. Залишившись без чоловіка [PERSON] поставила ультиматум: пенсія в неї мала і комунальні послуги в зимовий період вона платити не збирається та і ні з чого, і якщо позивачка з відповідачем не будуть їй допомагати, то вона продасть цю квартиру і купить собі однокімнатну. Щоб зберегти трикімнатну квартиру тещі подружжя прийняли рішення проплачувати комунальні послуги за зимовий період з сімейного бюджету. А також було прийнято рішення встановити автономне опалення у квартирі тещі. Після того, як відповідач змонтував автономне опалення і проплатив усі послуги по встановленню газового лічильника, котла, перепайці від центрального опалення, позивачка скритно від відповідача перевезла весь товар, який залишався від жіночого взуття, до матері. Позивачка відмовляється сплатити ком. послуги за будинок, за час проживання вона жодного разу не поцікавилась навіть скільки спалюють газу, використовують води, електроенергії. Твердження позивачки про те, що [PERSON] власним коштами встановила автономне опалення не підтверджується ніякими доказами: немає угоди з фахівцями, або фірмою, яка має ліцензію на проведення цих робіт, не підтверджується і чеками про оплату цих робіт. Накладна, видана ПП [PERSON] не є дійсною, так як виписана заднім числом і товар по ній не відпускався. відповідних ухвал відповідні докази, заявлені сторонами, щодо набуття спірного майна, підтвердження За клопотанням сторін судом витребовувались шляхом постановлення ухвал відповідні докази, заявлені сторонами, щодо набуття спірного майна, підтвердження джерел доходів тощо. джерел доходів тощо. Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63, ч.1 ст. 64 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. ст. 68, ч.1 69, ч.1, 2, 3 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умов, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у справі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Навіть розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відтак будь-який договір може бути визнаний судом недійсним у випадку відсутності нотаріальної згоди на такий договір подружжя навіть після розлучення. Таким чином діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. ( Постанова ВП Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17). В судовому засіданні встановлено, що станом на 11 вересня 2011 року, тобто на час придбання спірного будинку, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (л.с.8), від шлюбу мають повнолітнього сина. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 18 серпня 2016 року (арк.с.9). Згідно листа ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації будинок, розташований за адресою: вул. Гоголя, буд. 177 у м. Дніпродзержинську (нині м. Кам`янське) придбаний відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 вересня 2001 року, посвідченого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 3-711, право власності на будинок по [ADDRESS] було зареєстровано на ім`я відповідача 03 грудня 2001 року. З матеріалів нотаріальної справи по факту придбання будинку (арк.с.142-146) вбачається, що будинок придбано саме за договором купівлі-продажу, в період перебування сторін у шлюбі. Обставини щодо придбання саме під час перебування у шлюбі спірного будинку сторонами не оспорювались, у звязку з чим не підлягають доказуванню у справі. Оцінюючи з точки зору належності та достовірності доводи, наведені під час судового розгляду стороною відповідача за первісним позовом в обгрунтування його заперечень та доводи в обгрунтування зустрічних вимог, суд виходить з наступного. Відповідачем [PERSON] не підтверджено у суді шляхом надання достовірних та належних доказів обставин щодо набуття спірного будинку за його особисті кошти та/або обставин, передбачених ст. 70 Сімейного кодексу України: « обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умов, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування». Ті обставини, що відповідач за первісним позовом [PERSON] працював певний час офіційно, на підтвердження чого ним надано копію трудової книжки (арк.с.160-162), а також у 1997 році продав гараж (арк.с.165) не є підставою вважати спірний будинок придбаним виключно за кошти відповідача, набуті ним до укладення шлюбу. Доводи відповідача щодо здійснення ним поліпшень технічного стану спірного будинку за особисті кошти не підтверджені належними доказами, оскільки клопотання про призначення проведення судових будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз відповідачем у суді не заявлялось, відповідні експертизи не проводились. Покази відповідача не підтверджені належними доказами щодо придбання ним матеріалів для реконструкції саме спірного будинку; неможливо на їх підставі визначити об`єм та вартість проведення робіт у будинку. Копії розписок (арк. с. 36, 37) про придбання відповідачем будівельних матеріалів у громадян не можуть бути визнані судом належними та достовірними доказами, оскільки не мають властивостей фінансово-розрахункових документів, клопотань про допит будь-яких осіб у якості свідків до суду не надходило. Враховуючи це, а також відсутність проектно-кошторисної документації, актів приймання-здачі виконаних робіт, визначити вартість поліпшень будинку, проведених відповідачем після припинення шлюбних стосунків з позивачкою, у разі якщо такі роботи проводились, за таких обставин неможливо. При вирішенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання [PERSON] сплатити 1/2 частину витрачених коштів на автономне опалення за адресою [ADDRESS] у квартирі її матері - [PERSON] суд приймає до уваги, що вказана особа не є стороною у даній справі, а доказів того, що відповідачка [PERSON] є власником вказаної квартири, суду не надано, як відсутні і докази набуття певним майном у вказаній квартирі (зокрема, приладів опалення) статусу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] , відповідно підстав для задоволення вказаних вимог у суду немає. У разі наявності підстав у [PERSON] стверджувати, що ним понесені витрати на встановлення певного обладнання у зазначеній квартирі відповідні вимоги ним можуть бути заявлені в межах окремого позову до власника зазначеної квартири. Також суду не надано жодних доказів в обгрунтування вимог за зустрічним позовом щодо " витребування коштів за комунальні витрати на дотримання тепла в будинку", тому вказані вимоги не підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного зазначене спірне майно ( житловий будинок [ADDRESS] ) - суд визнає майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] та підлягає поділу між подружжям, оскільки інше не доведено тим з подружжя, хто спростовував цю презумпцію. У зв`язку з задоволенням позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у вигляді судового збору 672 грн.

Outcome: approved