Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] , звернувшись з позовом до суду та зменшивши позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, просить суд, стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1500,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну допомогу у розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони мешкають окремо, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, стосовно розміру аліментів сторони згоди не надійшли. Таким чином, відповідач може і зобов`язаний приймати участь в утриманні сина, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Ухвалою Рівненського міського суду від 10 червня 2020 року по вищевказаній справі відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зменшила позовні вимоги в частині розміру аліментів, а саме просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн. Відповідач в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи заяву позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, встановив таке. Судом встановлено, що 22 квітня 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 500. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Матеріальний стан позивача не дозволяє їй в повній мірі та належним чином забезпечувати дитину. Судом встановлено, що відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, інших неповнолітніх дітей у нього немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину, відповідно дост. 181 СК України, є стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу батька. Відповідно до ст.ст.183,191 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у частці заробітку (доходу) платника аліментів і, які присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років встановлений в розмірі з липня 2020 року - 1859,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто на даний час 929,50 грн). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (тобто 1859,00 гривень). При визначенні розміру аліментів судом враховується, що відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, має задовільний стан здоров`я та добровільно надає кошти на утримання дитини, крім того, судом враховано те, що позивачем зменшено розмір аліментів до 1500,00 грн., тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1ст. 41СК України) стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Щодо позовної вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то суд виходив з такого. З позовної заяви вбачається, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Позивач не має змоги забезпечити собі достатній рівень на життя тому, що на даний момент ніде не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості одержати будь-які додаткові джерела доходу. Відповідач є фізично здоровим та працездатним, має об`єктивні можливості для отримання доходів на утримання себе, своєї дитини та дружини. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія , доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловікабатька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу у розмірі 1000,00 грн, щомісячно до досягнення дитиною 3 річного віку. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 25 травня 2020 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved