Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача 12025 грн боргу за договором позики від 06 травня 2017 року, 25252 грн 50 к. боргу за договором позики від 18 січня 2019 року. Також позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 1257 грн 19 к. 3% річних, 9177 грн 48 к. інфляційних втрат за вищивказаними договорами позики та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, на їх обгрунтування пояснив, що 06 травня 2017 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 500 доларів США терміном на 4 місяці, про що оформлена відповідна розписка. Крім того, 18 січня 2019 року його довіритель позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 1050 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 20 квітня 2019 року, про що оформлена відповідна розписка. Однак [PERSON] борг [PERSON] не повернув, в досудовому порядку врегулювати спір відмовляється, тобто ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Представник позивача зазначив, що за таких обставин відповідач повинен сплатити його довірителю проіндексовану суму основного боргу та три проценти річних від прострочених сум. Право вимоги за розпискою від 06 травня 2017 року на суму 500 доларів США наступило 07 вересня 2017 року. Станом на день звернення до суду вказана сума боргу еквівалентна 12025 грн, три проценти річних за зазначеним договором позики становлять 800 грн 57 к., індекс інфляції - 5844 грн 15 к. Право вимоги за розпискою від 18 січня 2019 року на суму 1050 доларів США наступило 21 квітня 2019 року. Сума боргу за вказаним договором позики станом на день звернення до суду еквівалентна 25252 грн 50 к., три проценти річних від вказаної суми становлять 456 грн 62 к., індекс інфляції - 3333 грн 33 к. З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь його довірителя 47712 грн 17 к. та сплачений [PERSON] судовий збір. Не заперечував щодо ухвалення у справі заочного рішення. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. У визначений судом строк відзив не подав. Заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від [PERSON] не надходило. З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06 травня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав 06 травня 2017 року у позивача безвідсоткову позику в розмірі 500 доларів США на термін 4 місяці. Також 18 січня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав 18 січня 2019 року у позивача безвідсоткову позику в розмірі 1050 доларів США, яку зобов`язався повернути до 20 квітня 2019 року. Наведене підтверджується доданими до матеріалів справи оригіналами розписок від 06 травня 2017 року та 18 січня 2019 року (а.с. 27, 28). У вказані в договорах позики строки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, належні позивачу грошові кошти не повернув. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Зі змісту боргових розписок можна зробити висновок, що відбулася передача грошових сум від позикодавця [PERSON] до позичальника [PERSON] . Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав, тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути основну суму заборгованості за договором позики від 06 травня 2017 року в розмірі 500 доларів США, яка згідно поданого позивачем розрахунку відповідно до курсу НБУ станом на день звернення до суду із даним позовом становила 12025 грн (500 * 24,05 = 12025) та основну суму заборгованості за договором позики від 18 січня 2019 року в розмірі 1050 доларів США, яка, згідно поданого позивачем розрахунку відповідно до курсу НБУ станом на день звернення до суду становила 25252 грн 50 к. (1050 * 24,05 = 25252,50). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що договорами позики інший розмір процентів не встановлений, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3% річних за договорами позики від 06 травня 2017 року що становить 800 грн 57 к. (3% * 810/365 * 12025 = 800,57, де 810 - період прострочення з 08 вересня 2017 року по 26 листопада 2019 року) та 3% річних за договором позики від 18 січня 2019 року, що становить 456 грн 62 к. (3% * 220/365 * 25252,50 = 456,62, де 220 - період прострочення з 21 квітня 2019 року по 26 листопада 2019 року). Загалом з відповідача на користь позивача слід стягнути 37277 грн 50 к. основного боргу за договорами позики від 06 травня 2017 року та від 18 січня 2019 року і три проценти річних за вказаними договорами в розмірі 1257 грн 19 к. Водночас суд приходить до переконання, що в задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних втрат слід відмовити з таких підстав. В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, зокрема, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 38534 грн 69 к., задовольнивши тим самим 80,76 % позовних вимог. Отже з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 620 грн 56 к. (768,40 х 80,76%). На підставі наведеного,

Outcome: approved