Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] 14.12.2017 року звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на її користь невиплачену заробітну плату за період з листопада 2009 р. по квітень 2013 р. в сумі 18372 грн. 49 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 50087,84 грн. грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.11.2009 року була прийнята на роботу у ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду на дільницю електроджгутів, 26.08.2010 року їй присвоєно п'ятий розряд слюсаря з механоскладальних робіт, 01.04.2011 р. переведена у відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсаря з механоскладальних робіт п'ятого розряду складального цеху та 29.03.2013 року була звільнена з даної посади за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. За час її роботи на підприємстві відповідач постійно порушував норми чинного трудового законодавства, вчасно не нараховувалась і не виплачувалась в повному обсязі заробітна плата. На момент звільнення підприємство заборгувало їй кошти у розмірі 18372,49 грн., однак в порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України з нею не було проведено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду. Вважає, що їй також повинен бути виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який на день пред'явлення позову складає 50087,84грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.01.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Також роз'яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (а.с.19). Ухвалу про відкриття провадження позивач отримала 15.01.2018 року, а конверт скерований на адресу відповідача повернувся на адресу суду 25.01.2018 року за закінченням терміну зберігання і станом на 22.02.2018 року відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 09.11.2009 року була прийнята на роботу у ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду на дільницю електроджгутів, 26.08.2010 року їй присвоєно п'ятий розряд слюсаря з механоскладальних робіт, 01.04.2011 р. переведена у відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду слюсаря з механоскладальних робіт п'ятого розряду складального цеху та 29.03.2013 року була звільнена з даної посади згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.5-6). Позивач працювала у ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаді слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду по 26.08.2010 року з погодинною тарифною ставкою 6,32 грн. Таким чином, її денна зарплата складала 6,32 грн. х 8 = 50,56 грн. за один робочий день, а за період з 01.09.2010 р. по 29.03.2013 року позивач працювала на посаді слюсаря з механоскладальних робіт п'ятого розряду з погодинною тарифною ставкою 7,15 грн. і її денна зарплата складала 7,15 грн. х 8 = 57,20 грн. за один робочий день, що підтверджується годинними тарифними ставками для робітників, розрахунком заборгованості, який ніким не спростований (а.с. 12). Суд також бере до уваги виписку Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу з якої вбачається, що за період з листопада 2009 року по квітень 2013 року [PERSON] недоплачено заробітну плату на загальну суму 18372,49 (а.с. 7-11). Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Крім того, у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Із розрахунку здійсненого [PERSON] у позові вбачається, що компенсація середнього заробітку за період затримки розрахунку з позивачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи» за період з 30.03.2013 року (перший день після звільнення) до дня пред'явлення позову 14.12.2017 року становить 50087 грн. 84 коп., виходячи з середньоденної заробітної плати нарахованої згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 , в сумі 50,56 грн. х 217 робочі дні і 57,20 грн. х 687 робочих дні. Вказаний розрахунок береться судом до уваги, оскільки такий обгрунтований і ніким не заперечується. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що при звільненні з позивачем не було проведено розрахунку, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 18372,49 грн. заборгованості по заробітній платі та 50087,84 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1026,90 грн. судового збору.

Outcome: approved