Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

25.09.2018 року представник позивача звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 15 486,10 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 2967507516-006198 від 29.05.2018 р. про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вказав, що відповідачем порушено строки повернення позики, встановлені п.5.4. договору, у зв`язку із чим станом на 13.09.2018 р. утворилася заборгованість за договором на вище зазначену суму. Дана справа перебувала у провадженні судді Кріля М.Д. з 25.09.2018 року. Ухвалою від 28.09.2018 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 29.10.2018 року дана справа була передана від судді Кріля М.Д. шляхом повторного авторозподілу. Ухвалою від 05.04.2019 р. підготовче судове засідання було відкладено на 30.05.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України, яке в подальшому було відкладено на 22.10.2019 р. у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці. 22.10.2019 року підготовче провадження закрито, розгляд справи призначався на 25.02.2020 року, який в подальшому ухвалою суду був відкладений на 06.04.2020 р. у зв`язку із неявкою відповідача. 06.04.2020 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки у судові засідання 05.04.2019, 22.10.2019, 25.02.2020, 06.04.2020 рр. суд не повідомив. При цьому відповідачем не було подано відзиву. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 29.05.2018 р. між ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем, був укладений договір № 2967507516-006198 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до умов даного договору ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» надано позичальнику кошти в сумі 3000 грн. з датою повернення не пізніше 23:00 год. 28.06.2018 р., зі сплатою відсотків за користування позикою, а відповідач зобов`язався вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію») Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 738419, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 13.09.2018 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 15 486,10 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 5 651,10 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 6 835,00 грн. - пені. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по договору надання позики, та внаслідок цього заборгував позивачу кошти у розмірі 15 486,10 грн. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762 грн., та 1500 грн. витрат за юридичні послуги.

Outcome: approved