Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

15.06.2018 року позивач звернувся до суду із вищезазначеної позовною заявою зазначивши, що вона проживала однією сім'єю з [PERSON]. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [ADDRESS], місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 178. З жовтня 2017 року вони з відповідачем проживають окремо. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує. Дитина проживає з позивачем за адресою : [ADDRESS]. Зазначена адреса є місцем реєстрації дитини. Дане житло облаштоване для проживання та нормального розвитку дитини, з метою задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач має стабільний самостійний дохід, вона в змозі самостійно забезпечувати сина. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, а не з батьком. Без попередньої згоди та домовленості з нею відповідач забирає дитину і потім в добровільному порядку, самостійно дитину не віддає, доводиться викликати співробітників поліції. На підставі викладеного, просить суд визначити місце проживання, [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явилась, але до його початку представник позивача [PERSON] надала заяву, якою просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Третя особа - начальник служби у справах дітей Синельниківської міської ради Сітало Н.М. у судове засідання не з'явилась, але надала заяву, якою просить розглядати справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В матеріалах справи знаходиться копія Свідоцтва про народження 28.05.2014 [PERSON], серії [ADDRESS] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 178, у графі «Батько» зазначено « [PERSON]», у графі «Мати» - «[PERSON]» (а.с.6). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зважаючи на вік малолітнього, для з'ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір'ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір'ю. При цьому суд враховує вік дитини 4 роки. У такому віці дитина безумовно потребує проживання у звичній для неї обстановці, а саме з матір'ю, оскільки весь цей час вона проживала саме з нею. Суд враховує сталі соціальні зв'язки, які склались у матері дитини [PERSON] та дитини [PERSON] за останнім їх місцем проживання, її психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе переїзд на постійне місце проживання дитини у випадку, визначення її місця проживання з батьком, що не відповідатиме найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з нею сина, матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача або не можливість матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у її вихованні, наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього сина разом із матір'ю. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved