Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

22.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що з 30.05.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.03.2017 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею (позивачем), та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.09.2015 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. У зв'язку з неналежною сплатою відповідачем аліментів станом на 01.10.2017 року виникла заборгованість у розмірі 26481,88 грн., яку відповідач добровільно не погашає. Крім того відповідач долею доньки не цікавиться, жодної участі у її вихованні не приймає. Зазначені у сукупності обставини, на думку позивачки, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 07.12.2017 року провадження по справі було відкрито. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] ([PERSON]) і [PERSON] з 30.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.03.2017 року шлюб між [PERSON] ([PERSON]) і [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO]. 27.04.2017 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. За пунктом 2 частини1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.09.2015 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. Відповідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом 01.10.2017 року складає 26481,88 грн. Згідно характеристики наданої завідуючою ДНЗ №29 від 17.10.2017 року, [PERSON] 2015 року народження з 02.09.2017 року відвідує дошкільний навчальний заклад №29 групу раннього віку "Малятко". Протягом цього періоду дитиною опікувалися, приводили та забирали з дитячого садочка: мати [PERSON] та її чоловік [PERSON], які займаються вихованням та розвитком дитини. [PERSON] вчасно приводять до садочка, чисто одягнену, гарно розвинуту, своєчасно лікували. Батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу не бачили. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про доцільність позбавлення батьківських прав, від 24.04.2018 року, Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його доньки [PERSON] 2015 року народження. Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітньої доньки, та небажання виконувати свої батьківські обов'язки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свою малолітню доньку, не забезпечує її фізичний та духовний розвиток, не стежить за її здоров'ям та навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її самоусвідомлення не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, і тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved