Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 29 квітня 1992 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що зроблено запис за №532. В шлюбі народилося двоє дітей, з яких неповнолітнім на даний час є син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя та втрату розуміння між ними, внаслідок чого з січня 2015 року перестали проживати разом, вести спільне господарство та підтримувати шлюбні відносини. Спору щодо поділу майна немає. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживання з відповідачкою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що сімейне життя не склалося з відповідачкою через те, що між ними часто виникають конфлікти, протягом декількох місяців вони не спілкуються і проживають окремо. Вважає, що примирення між ними не можливе та просить шлюб розірвати. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти розірвання шлюбу, однак суду пояснила, що шлюб розпався з вини чоловіка, який не приділяв сім'ї належної уваги через свою постійну відсутність чоловіка. Окрім того, через виникнення між ними різного роду конфліктів, вони часто проживають окремо. Просила сина залишити на проживання із нею та залишити за нею прізвище, отримане у шлюбі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 квітня 1992 року (а.с. 6) сторони зареєстрували шлюб 29 квітня 1992 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис за №532. В шлюбі народилось двоє дітей, з яких неповнолітнім на даний час є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 4). Ч 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] повинно визначатися не рішенням суду про розірвання шлюбу між батьками, а неповнолітнім самостійно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, а після реєстрації розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище " [PERSON]". На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч 2 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved