Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

17 липня 2019 року до Рівненського міського суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що 02.05.2018 року вона одружилася із відповідачем по справі, про що Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області зроблено відповідний актовий запис за № 575 в Книзі реєстрації шлюбів. Вказує, що від шлюбу, вона із відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Проте, спільне життя із відповідачем у них не склалося. Вони на сьогодні перестали підтримувати подружні стосунки, не ведуть спільного господарства та й взагалі майже не спілкуються. Шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися давно. Вказує, що вона спільно із малолітнім сином проживаю за адресою в [ADDRESS] . Наведені факти призвели до того, що вони стали психологічно відчужені, втратили взаємну повагу один до одного та взагалі призвели до розпаду сім`ї. Таке становище стало суперечити її особистим інтересам та інтересам їхнього із відповідачем спільного сина. Тому вважаю, що в подальшому є не за можливе збереження нашого шлюбу і він підлягає розірванню судом. Просить суд розірвати між ними шлюб та після розірвання шлюбу сина залишити проживати зі нею. Відповідач [PERSON] 25 вересня 2019 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування зустрічного позову вказує, що 11 вересня 2019 року ним отримано копію позовної заяви із додатками про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Зазначає, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю категорично заперечує, вважає, що син має проживати з ним. Вказує, що відповідач не надає йому безперешкодно дитину, чинить перешкоди у спілкуванні з ним. Ним було подано заяву до органу опіки та піклування на визначення днів побачень із сином. Вказує, що його заява була задоволена частково і лише таким чином він на даний час має можливість спілкуватися із дитиною. Також зазначає, що він має житло і все необхідне для гармонійного розвитку дитини. Його майновий стан є задовільним та він маю можливість забезпечити належне утримання свого сина. У зв`язку з цим звертається до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання сина.. Ухвалою Рівненського міського суду від 22 липня 2020 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду на підставі усної заяви представника відповідача - позивача [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини з матір`ю. Представник відповідача - позивача в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, а щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю просила суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, в якій вказали, що підтримують поданий ними письмовий висновок та ухвалити рішення в інтересах малолітньої дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, 02 травня 2018 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 02 травня 2018 року, актовий запис № 575. Від шлюбу мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2018 року. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Щодо позовної вимоги про визначення міця проживання дитини, то суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 4 березня 2020 року. Згідно висновку орган опіки та піклування, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітнього [PERSON] , [INFO] , на проживання з матірю [PERSON] . З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved