Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання втрати права на житлову площу, що знаходиться в квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що він є власником цієї квартири та в цій квартирі була зареєстрована [PERSON] з 2007 року, оскільки син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON]. На початку червня 2013 року трьома рейсами мікроавтобуса відповідачка забрала з квартири всі речі, які їй належали за добровільним поділом, свій одяг, особисті речі, постіль, дитячий одяг та з дітьми вибралась на проживання [ADDRESS], де знаходиться по даний час. Через відмову відповідачки скасувати свою реєстрацію на житловій площі, позивач несе додаткові витрати за комунальні послуги та в даний час має намір провести ремонт квартири, підтримати порядок придомової території. Позивачі просять постановити рішення, яким визнати [PERSON], 1982 року народження, такою, що втратила право на житлову площу в квартирі [ADDRESS]. Позивачі та їх представник у судовому засіданні просять позов задовольнити повністю з викладених підстав, визнати [PERSON], 1982 року народження, такою, що втратила право на житлову площу в квартирі [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати та оплату за надання юридичної допомоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та просить відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що вона влітку 2013 року самостійно, добровільно залишила місце проживання [ADDRESS], оскільки склалися погані стосунки з бувшим чоловіком та його родичами. На даний час вона проживає з своїми дітьми окремо і в жодному разі не ставила питання про повернення для проживання в квартиру [ADDRESS]. З часу залишення даної квартири вона за комунальні послуги не сплачує, її речей в квартирі не залишилося. Суд, вислухавши доводи позивачів, їх представника, відповідача та пояснення свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 30.06.1992 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Ковельською державною нотаріальною конторою 03.04.1992 року № 3-46. Довідкою РЖКП-1 № 199 від 23.12.2014 року стверджується, що в квартирі [ADDRESS] проживають і прописані шість чоловік: [PERSON] - домовласник, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - колишня невістка, [PERSON] та [PERSON] - внуки. Копією рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2012 року стверджується, що розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідачки в квартирі [ADDRESS] з весни-літа 2013 року. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 163 ЖК України право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Також, згідно п. 10 Постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Судом встановлено, що на час розгляду справи відповідач [PERSON] не проживає у будинку більше року, без поважних причин, особистих його речей у будинку немає, вона не виявляє інтересу до житла. Разом з тим, суд не виявив обставин, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України та будь-яких інших поважних причин, за наявності яких житлове приміщення могло б бути збережене за відповідачем більше одного року. Обставини, які позивачі зазначають в позові і посилаються на них у судовому засіданні, суд вважає є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом в будинку позивачів. Отже, вимоги позивачів щодо визнання [PERSON] такою, що втратила права на житлову площу, є законною та обґрунтованою, а тому підлягають до задоволення, оскільки відповідач понад один рік без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, та не встановлено будь-якої домовленості між нею і власником житла. Понесені судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved