Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

31.08.2015 року представник позивача поштою (а.с.55) звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог якого вказав, що 14.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0308/0308/71-056, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 14.03.2008 року по 13.03.2028 року. 25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладеного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора та право вимоги по даному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №0308/0308/71-056-Z-1 від 14.03.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м, літньої кухні, сараю, погребу, вбиральні, огорожі, водопроводу, басейну, вимощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов Кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання, однак станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 370 171, 71 грн., з яких кредитна заборгованість - 316 914,03 грн, заборгованість по відсоткам - 53 257,68 грн. За таких обставин у іпотекодержателя виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Позивач в позові просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0308/0308/71-056 від 14.03.2008 року у розмірі 370 171,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м, літньої кухні, сараю, погребу, вбиральні, огорожі, водопроводу, басейну, вимощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності за ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на вказане нерухоме майно, cудові витрати покласти на відповідача. Представник позивача Прокопчук О.Ю., правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 79,80). Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи згідно ст. 74 ЦПК України (а.с. 74,78), в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, які містяться в письмових матеріалах справи, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (а.с. 41-45) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 0308/0308/71-056 (а.с.8-14), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 20 000,00 доларів США на строк з 14 березня 2008 року по 13 березня 2028 року включно на умовах повернення кредиту, сплати процентів за користування кредиту та виконання своїх зобов'язань у повному обсязі в терміни, передбачені договором ( п. 1.1 договору). Цільове призначення (мета) кредиту визначена в п. 1.4 Договору, в якому зазначено, що кредит надається позичальнику для придбання нерухомості. Згідно п.1.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Як передбачено п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим Договором (а.с. 15-17). Правомірність надання банком кредиту [PERSON]. в іноземній валюті підтверджується наявною у ВАТ «Сведбанк» генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №38 від 07.12.2007 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua, що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року та правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-190цс15. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем, та [PERSON], як іпотекодавцем, був укладений іпотечний договір № 0308/0308/71-056-Z-1 від 14.03.2008 року (а.с. 21-24), відповідно до п. 2 якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому майно: домоволодіння, що в цілому складається з: житлового будинку під літ. А-1 загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., літньої кухні Б, сараю В., погребу Г, вбиральні Д, 1-3 - огорожі, І - водопроводу, ІІ басейну, ІІІ - вимощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О.О.І. 14.03.2008 року. За згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 21 138,02 доларів США , що за курсом Національного банку на день укладення цього договору становить у еквіваленті 106 747,00 грн. (п. 5 іпотечного договору). Судом встановлено, що позивач свій обов'язок по наданню [PERSON]. кредитних коштів за договором в сумі 20 000,00 доларів США виконав в повному обсязі (а.с. 31). Однак, відповідач усупереч умовам даного кредитного договору та нормам закону взятих на себе зобов'язань належним чином не виконував, кредитні платежі сплачував не в повному обсязі та несвоєчасно, в зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 370 171,71 грн, що еквівалентно 16 778, 49 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 316 914,03 грн., що еквівалентно 14 364,52 доларів США, заборгованість за відсотками - 53 257,68 грн., що еквівалентно 2 413,97 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 63). 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого продавець продав (відступив) Права вимоги за кредитами, а Покупець придбав Права вимоги за кредитами за винагороду та на умовах, визначених в договорі (а.с.33-40). Як вбачається з витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року, покупцеві передано право вимоги за кредитним договором №0308/0308/71-056 від 14.03.2008 року, забезпеченого іпотечним договором № 0308/0308/71-956-Z-1 від 14.02.2008 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 32). Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №0308/0308/71-056 від 14.03.2008 року, позичальником згідно якого є [PERSON], та іпотечним договором № 0308/0308/71-956-Z-1 від 14.02.2008 року. Фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання на момент відступлення права вимоги, а саме на 25.05.2012 року становила у валюті кредиту 15800,00 доларів США (а.с.32). У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (статті 525, 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України). За змістом ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. До окремого виду застави закон відносить іпотеку тобто заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, що також обумовлено пп. 11 Іпотечного договору. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку»). Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема на підставі рішення суду. З моменту відступлення права вимоги відповідач [PERSON], зобов'язання по сплаті кредиту не виконує, а тому ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» 21.08.2015 року за вихідним № 31.4-08/8767/15 направило [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов'язання, згідно якого вимагало у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» виконати порушене зобов'язання у тридцятиденний термін (а.с. 26-30). Установивши, що [PERSON] порушено обов'язки, встановлені кредитним та іпотечним договорами, а вимога банку щодо дострокового виконання відповідачем основного зобов'язання до цього часу залишається без виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 370 171,71 грн., що еквівалентно 16 778, 49 доларів США, станом на 28.07.2015 року, у зв'язку з чим, вони підлягають задоволенню. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Як визначено в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Отже, обраний позивачем засіб задоволення забезпеченою іпотекою вимоги відповідає чинному законодавству та підлягає задоволенню судом. Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] допущено порушення кредитних зобов'язань за Кредитним договором № 0308/0308/71-056 від 14.03.2008 року, у зв'язку з чим, вважає необхідним в рахунок погашення заборгованості станом на 28.07.2015 року за вказаним кредитним договором, в загальному розмірі 370 171,71 грн., що еквівалентно 16 778, 49 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом 316 914,03 грн., що еквівалентно 14 364,52 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 53 257,68 грн., що еквівалентно 2 413,97 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, що в цілому складається з житлового будинку під літ. А-1 загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м.,, літньої кухні Б, сараю В., погребу Г, вбиральні Д, 1-3 - огорожі, І - водопроводу, ІІ басейну, ІІІ - вимощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] (а.с.64-67), на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», шляхом набуття права власності Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на вказане домоволодіння за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на вказане домоволодіння. За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, який згідно зі ст. 3607 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судовим розглядом достовірно встановлено, що домоволодіння, яке є предметом іпотеки було передано в іпотеку на забезпечення зобов'язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; даний будинок використовується відповідачем [PERSON] як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація його місця проживання за вищевказаною адресою (а.с.58); позивач не надав доказів належності відповідачу іншого житла, загальна площа будинку складає 52,3 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 250,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на день звернення до суду (31.08.2015 року) (а.с. 55) , позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки відповідно до рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у ПАТ «Дельта Банк» була запроваджена тимчасова адміністрація строком з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року (а.с. 48-53). Згідно вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивачу в повному обсязі задоволено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є вимогою майнового характеру, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме в сумі 3 654 ,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved