Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Сервіс» (далі ТзОВ «Торговий Сервіс») про визнання незаконним та скасування наказу № 111-к від 25.11.2019 року «Про звільнення», поновлення його на посаді старшого адміністратора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.10.2019 року по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2002 року він працює в ТзОВ «Торговий Сервіс» на посаді старшого адміністратора. 11 грудня 2019 року він отримав лист в якому була копія наказу № 111-к від 25.11.2019 року «Про звільнення» з роботи з 25 жовтня 2019 року за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП та повідомлення про звільнення від 25.11.2019 року. Підставою для звільнення вказано Акт про відсутність працівника на роботі. Наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки 25 жовтня 2019 року позивач був на роботі, що можуть підтвердити інші працівники. Крім того, із засобів масової інформації 25 жовтня 2019 року йому стало відомо, що в Товаристві відбулись зміни керівництва, але до 28 жовтня 2019 року йому ніхто нічого не повідомляв. Жодних пояснень щодо обставин, які мали місце 25 жовтня 2019 року в нього не відбирали, з Актом його ніхто не ознайомлював. В порушення вимог ст. 47 КЗпП в день звільнення, тобто 25.10.2019 року, йому не було видано трудову книжку та не проведено розрахунок. 11 лютого 2020 року представник відповідача Борис Л. подала до суду заяву в якій просила визнати строк звернення позивача до суду з позовною заявою таким, що пропущений без поважної причини та відмовити в задоволенні позову, оскільки копію наказу про звільнення позивач отримав 11.12.2019 року, а із позовною заявою до суду звернувся 11.01.2020 року. 29 травня 2020 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру середньоденного заробітку. 23 червня 2020 року представник позивача подав клопотання про поновлення троку на звернення з позовом до суду в якому вказав, що лист із копією наказу було вручено його дружині, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошта. Ознайомився він із наказом 19 грудня 2020 року. Подати позов до суду зміг лише 17 січня 2020 року через хворобливий стан. 24 вересня 2020 року директор ТзОВ «Торговий Сервіс» подав заперечення на клопотання про поновлення строку на звернення до суду, оскільки вважає причини пропуску строку звернення до суду надуманими, такими, що суперечать матеріалам справи. 07 грудня 2020 року від генерального директора ТзОВ «Торговий Сервіс» Ахтирського Г.В. надійшла заява про визнання позову повністю. Представники відповідача відзиву на позовну заяву не подали. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог. 21 грудня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представники відповідача в судових засіданнях до 07 грудня 2020 року позовні вимоги не визнавали, просили в задоволенні позову відмовити, оскільки позивача було звільнено правомірно. В судове засідання 21 грудня 2020 року представник відповідача не з`явився, в заяві про визнання позову просив розгляд справи проводити без участі ТзОВ «Торговий Сервіс» та його представника. Також повідомив суд про скасування довіреностей, розірвання договорів доручення та договорів про надання правової допомоги з адвокатами Борис Л.Д. та Наливайком С.Я. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які працювали разом з позивачем у ТзОВ «Торговий Сервіс» повідомили, що 25 жовтня 2019 року та 28 жовтня 2019 року вони були на роботі разом з [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також працювали з позивачем в ТзОВ «Торговий Сервіс» повідомили суду, що 25 жовтня 2019 року відбулось захоплення ринку, в реєстрі змінився власник. 25 жовтня 2019 року та 28 жовтня 2019 року [PERSON] не було на роботі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представників відповідача до 07 грудня 2020 року, покази свідків, прийнявши заяву відповідача про визнання позову, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Наказом генерального ТзОВ «Торговий Сервіс» від 25.11.2019 року позивача звільнено з роботи з посади старшого адміністратора з 25 жовтня 2019 року за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с.10). Копію наказу про звільнення позивач отримав та ознайомився із ним в грудні 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КзПП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Зважаючи на те, що позивач хворів грудні, пропустив всього декілька днів строку звернення з позовом до суду, то такий строк підлягає поновленню. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Підставою для наказу про звільнення слугував акт про відсутність працівника на роботі. Із копії акту від 28 жовтня 2019 року вбачається, що 28 жовтня 2019 року старший адміністратор - [PERSON] був відсутній на роботі протягом дня більше 3-х годин (а.с.77). Щодо відсутності позивача на роботі 25 жовтня 2019 року, то жодних даних немає. Покази свідків зі сторони позивача та відповідача суперечать одні одним, тому суд оцінює їх критично. Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статтею 116 КЗпП також передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення копії наказу про звільнення позивачу не надано, так само як і не проведено розрахунку та не видано трудової книжки. Відповідно до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана 2) звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Перед звільненням у позивача жодних пояснень не відбиралось, доказів того, що позивач попереджався про звільнення чи про те, що йому необхідно надати пояснення з приводу обставин відсутності на робочому місці 25 жовтня 2019 року представниками відповідача суду не надано. Отже, наказ про звільнення позивача є незаконним та таким, що підлягає скасування, а позивача слід поновити на посаді старшого адміністратора в ТзОВ «Торгоий Сервіс» з 25 жовтня 2019 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наданого Пенсійним фондом та довідки про заробітну плату позивача від 12.06.2020 року № 1, його середньоденна заробітна плата за останніх два місяці роботи становить 230 грн. 67 коп. (а.с.60, 87). У зв`язку із звільненням позивача без законної підстави, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66 894 грн. 30 коп. за період з 26 жовтня 2019 року по 21 грудня 2020 року включно. Виходячи із положень ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач жодних доказів на спростування вимог позивача суду не надав, крім того, 21 грудня 2020 року представник подав заяву про визнання позову, яка прийнята судом. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1 681 гривню 60 копійок судового збору на користь держави. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 41 п.4, 235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved