Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, після уточнення якої, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі - 10 521 грн. 09 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку - 54 708 грн. 50 коп., додаткові витрати, пов'язані з виконанням службових обов'язків - 20 513 грн. 80 коп., витрати на правову допомогу 3 897 грн. 60 коп., компенсацію за невикористану відпустку 1 409 грн. 04 коп. та моральну шкоду - 7 000 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що з 16.05.2011 року по 25.01.2012 року він працював комерційним директором у ТОВ «Промінь» і був звільнений за власним бажанням, але відповідач до цього часу не виплатив йому нараховані до виплати грошові кошти. Моральну шкоду обґрунтовує моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення його законних трудових прав, що привело до втрати нормальних життєвих зв'язків та додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив стягнути середній заробіток на користь позивача на день постановлення рішення судом. Крім цього пояснив, що позивачу не виплачена заробітна плата з серпня 2011 року по день звільнення, а також його витрати, пов'язані з відрядженнями згідно матеріальних звітів за період роботи, які він здавав до бухгалтерії підприємства. В судовому засіданні позивач пояснив, що працював у відповідача комерційним директором, за свій рахунок виїздив у відрядження на об'єкти, що знаходяться за межами Одеської області, в бухгалтерію здавав матеріальні звіти щодо своїх витрат, від замовників надходили грошові кошти, але з серпня 2011 року заробітну плату йому не виплатили і розрахунку після звільнення не провели. В судовому засіданні 14.04.2014 року та 6.05.2014 року представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що всі належні позивачу суми виплачені йому при звільненні і заборгованості перед ним не існує. В подальшому представник відповідача неодноразово не з'являвся в судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про день розгляду справи, про причину неявки суд не повідомляв, а тому розгляд справи було проведено за його відсутності з урахуванням доказів, що знаходились в матеріалах справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] (головний бухгалтер) пояснила, що позивач дійсно працював в ТОВ «Промінь» комерційним директором з травня 2011 року по січень 2012 року і йому нараховувалась заробітна плата та інші платежі. Грошові кошти, нараховані позивачу, вона разом з відомістю передавала через директора підприємства [PERSON], а останні місяці через [PERSON]. На момент звільнення позивача перед ним дійсно існувала заборгованість по заробітній платі в сумі 10 521 грн. 09 коп. і за відрядження - 20 513 грн. 80 коп., але в лютому 2012 року з ним було проведено повний розрахунок. Всі належні позивачу грошові кошти отримав для передачі йому директор ТОВ «Промінь» [PERSON], але відомість з підписом [PERSON] про отримання ним грошових коштів їй не повернув. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Особи, винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (ст. 265 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач 16.05.2011 року на підставі наказу №11 був прийнятий на роботу до ТОВ «Промінь» на посаду комерційного директора ( а.с.7). Відповідно наказу №3 від 25.01.2012 року він був звільнений з займаної посади на підставі ст.. 38 КЗпП України ( а.с.7, 43). З довідки ТОВ «Промінь» №14/04-2014/2 від 14.04.2014 року ( а.с.44) вбачається, що на січень 2012 року підприємство мало заборгованість по заробітній платі перед позивачем в сумі 10 521 грн. 09 коп.. Цю обставину підтвердила в судовому засіданні головний бухгалтер підприємства [PERSON]. Крім цього, цей свідок підтвердила, що підприємство на момент звільнення позивача мало перед ним заборгованість по оплаті відряджень в сумі 20 513 грн. 80 коп.. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що після звільнення з позивачем був проведений повний розрахунок і заборгованості підприємства перед [PERSON] не має, оскільки тягар надання доказів лежить у справах зазначеної категорії на відповідачеві, який в силу ст.. 60 ЦПК України не надав жодного доказу в підтвердження своїх доводів та заперечень. Більш того, ухвалу суду від 4.04.2014 року щодо витребування доказів в частині заборгованості підприємства перед позивачем на момент його звільнення відповідач не виконав. Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток, за весь час у разі затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільненні, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст.. 121 ЗКпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. В судовому засіданні було встановлено, що на момент звільнення позивача борг ТОВ «Промінь» по оплаті йому витрат в зв'язку з службовими відрядженнями складав 20 513 грн. 80 коп. До цього часу цей борг не виплачено, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає: по заробітній платі - 10 521 грн. 09 коп. і додаткові витрати, пов'язані з відрядженнями - 20 513 грн. 80 коп., а всього 31 034 грн. 89 коп.. Суд на підставі п.8 розділу 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, встановив, що середня заробітна плата позивача на момент звільнення складала 1 843 грн. 65 коп., а на день 85 грн. 75 коп. Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення суду 55 909 грн. ( 85, 75 х 652 робочих дня) Згідно ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 7 000 грн. задовольнити в повному обсязі. При цьому суд виходить з того, що права позивача на отримання належної йому заробітної плати порушуються відповідачем протягом тривалого часу, позивач після звільнення залишився без грошового утримання та був змушений вживати додаткові зусилля для утримання родини та організації свого життя, а відповідачем ігноруються законні вимоги позивача. Виходячи з положень та ст.. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесенні ним витрати за надання правової допомоги в сумі 3 897 грн. 60 коп. ( а.с. 73-80,89-90), а на користь держави стягнути судовий збір.

Outcome: approved