Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

23 червня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON], на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем проживала у шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася дитина, син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05.11.2014 року шлюб між подружжям було розірвано. Позивач з сином з листопада 2013 року проживає в с. Журавка, Варвинського району Чернігівської області, в будинку її батьків. Відповідач не надає коштів на утримання сина, хоча має постійне місце роботи, працює на ГПЗ різноробочим та стабільні доходи, задовільний стан здоров'я та має можливість утримувати сина. В судовому засіданні позивач - [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала аналогічні позову пояснення та додатковов пояснила, що дитина проживає із нею з травня 2017 року. Стан здоровя дитини задовільний. Позивач працює, та отримує дохід близько 1800 грн. на місяць, нерухомого майна у власності не має, має у власності земельну ділянку. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що до травня 2017 року син проживав разом із ним та він утримував дитину. З травня 2017 року син проживає з позивачкою. Між сторонами була усна домовленість про утримання сина, втім, на даний час наявний спір про порядок його утримання. Пояснив, що інших утриманців він не має, нерухомого майна, земельних ділянок або іншого цінного майна він у власності не має, працює, та його дохід становить близько 3800 грн. на місяць. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). 05.11.2014 року рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 5). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Журавської сільської ради від 07.06.2017 року № 967 (а.с. 6). Згідно довідки про доходи відповідач [PERSON] працює на Гнідинцівському ГПЗ, на посаді - робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків та за період з січня 2017 року по червень 2017 року отримав дохід у розмірі 38091 гривень 59 копійок. Між сторонами виник спір про порядок утримання дитини, відповідач працює, отримує дохід, та має можливість для участі в утриманні сина, що вбачається з його усних пояснень та письмових доказів. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з внесенням змін в ст.182 СК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VIII, який набрав законної сили 08.07.2017 року встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Крім того, оскільки позивачі за подання позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180-184 СК,

Outcome: approved