Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], а також стягнугнути з [PERSON], на його користь на утримання малолітнього сина аліменти. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 14 лютого 2004 року він перебував в шлюбі із Відповідачем, [PERSON] 19 жовтня 2012 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу з Відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з ним. Син, [PERSON], перебуває на його утриманні та проживає разом з ним. Також позивач зазначає, що з 2012 року Відповідач не бачила свого сина, жодної матеріальної допомоги на його виховання та утримання вона не надає. Відповідач постійно проживає на території Російської Федерації. Відповідач ніколи не виявляла щодо сина батьківського піклування та взагалі не хоче його бачити. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, втратила інтерес до сімейного життя, вихованням дитини ніколи не займалась, не піклується про духовний і фізичний розвиток дитини, нічого не знає про його стан здоров'я, матеріальну допомогу на утримання не надає та не має такого наміру у майбутньому, що має суттєве значення, оскільки, через таке ставлення з боку Відповідача він та син опинились у скрутному матеріальному становищі. Відповідач не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, а й не спілкуються з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. У зв'язку з цим він неодноразово звертався до Відповідача з проханням не ухилятися від виконання батьківських обов'язків, однак це не дало позитивного результату. Тому позивач вимушений звернутись до суду з дійсним позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, надав право представляти його інтереси адвокату [PERSON] Адвокат [PERSON], в судовому засіданні підтримала доводи викладені у позовні заяві та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась вчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за відсутності представника та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10 вересня 2013 року [PERSON] народився [INFO] року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON], та [PERSON], розірвано (11). Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 вересня 2014 року відповідача [PERSON], визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], в зв'язку з тим, що вона не мешкає в квартирі з жовтня 2012 року. Також цим рішенням зобов'язано управління державної міграційної служби України в Харківській області зняти [PERSON], з реєстрації за вказаною адресою. Як зазначено в висновку служби у справах дітей, [PERSON], їм повідомив, що після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати разом з ним. З 2012 року матір дитини, [PERSON], не бачила свого сина, постійно проживає на території Російської Федерації. Вона не приймає участі у вихованні [PERSON], не цікавиться його розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров'ям дитини, її утриманням займається батько [PERSON] Згідно з довідкою, наданою адміністрацією ХПНВК «Авторська школа Бойка» від 07.12.2017, де [PERSON] навчався з вересня 2015 до червня 2017 року, за період навчання оплату за перебування дитини у закладі вносив батько [PERSON] Зв'язок з класним керівником та адміністрацією закладу підтримували батько та бабуся дитини. За період навчання [PERSON] у школі мати, [PERSON], у вихованні та житті сина участі не приймала. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 14», де [PERSON] перебуває на обліку з народження, доглядом та вихованням дитини займаються бабуся [PERSON] та батько [PERSON] Мати хлопчика, [PERSON], з сім'єю не проживає з 2011 року, станом здоров'я сина не цікавиться, до поліклініки з цього приводу не зверталася. Також у висновку зазначено, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради . З'ясувати ставлення [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав не вбачається можливим. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області [PERSON] знята з реєстрації 14.10.2014 за рішенням суду. Тому Департамент служб у справах дітей, в інтересах дитини як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина. Звертаючись з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав позивачем вказано, що відповідач, будучи матір'ю дитини, утриманням та вихованням малолітньої дитини не займається, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, моральним, духовним розвитком, не піклується про неї, не враховує її інтереси, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню до дитини, матеріально її не забезпечує, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] матір'ю дитини є відповідач [PERSON] Виходячи з цього, відповідач, як мати, зобов'язана брати участь у виховані та утримані своєї дитини наряду з позивачем. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що прожиткового мінімуму для дітей згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" становить з 1 січня 2018 року - 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн., суд, з врахуванням матеріального становища позивача та відповідача, вважає, що аліменти у розмірі 1500 грн. буде достатнім для задоволення розумних та матеріальних потреб дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з [PERSON], необхідно стягнути судовий збір на користь [PERSON], у розмірі 640.00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved