Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

24.02.2020 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до територіальної громади Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області з наступними вимогами: визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 7.5981 га, у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, яка належала батькові [PERSON] згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 986388 від 18.08.2006, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01066100276. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] вказав про те, що він є єдиним спадкоємцем після померлого [INFO] батька [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, площею 7,5981 га, у межах згідно з планом. У зв`язку з втратою правовстановлюючого документу йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі та без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. На позовних вимогах наполягав в повному обсязі. Голова Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області Нечепоренко Є. у листі від 11.03.2020 за вих. № 02-18/126 позов визнав, просив розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. Даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тимченківською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого виконавчим комітетом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] в с. Тимченки Зміївського району Харківської області (а. с. 9, 10). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, кадастровий номер 6321786200:02:000:0153, площею 7,5981 га у межах згідно з планом, розташованої на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 986388 (а.с. 12-20) Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В.І. від 30.11.2018 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а. с. 21). Позивачем [PERSON] надано оглошення в щотижневій газеті "Зміївський кур`єр" № 46 за 11-17 листопада 2019 про необхідність вважати недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку у зв`язку з його втратою (а.с. 22) Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом сторк звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про праву на спадщину, але отримав відмову у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач позбавлений можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 49 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved