Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

17.07.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова суду надійшла позовна заява [PERSON] Т,С. до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» про стягнення з відповідача на її користь боргу по нарахованій, але не виплаченій, заробітній платі у сумі 39056, 36 грн., оскільки відповідач з грудня 2016 року по лютий 2018 року сплачував заробітну плату не в повному обсязі.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 1978 р. її було прийнято на роботу машиністкою відділу організації техніки і випуску проектів інституту «Південдіпрошахт», де зараз вона працює на посаді техніка І категорії відділу АП. Згідно наказу Міністерства вугільної промисловості України №534 від 20.12.2010 р. інститут «Південдіпрошахт» преобразовано в Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ». Починаючи з грудня 2016 р. по лютий 2018 р. відповідач не сплачував [PERSON] в повному обсязі нараховану заробітну плату, у зв'язку з чим на кінець лютого 2018 р. загальна сума нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати складає 39056, 36 грн.. У видачі первинних документів з бухгалтерії позивачу було відмовлено в.о. директора. У зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.07.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з'явилась, до канцелярії суду 29.08.2018 р. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.26). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду, яке, згідно зворотного повідомлення, представник відповідача отримав 27.08.2018 р. (а.с.21), відзив на позов до суду не подано. 29.08.2018 р. та 04.09.2018 р. повторно, до канцелярії суду надійшли заяви представника відповідача, в яких він просив відкласти розгляд справи на більш пізній термін для можливості надання суду довідки про заборгованість або відсутність заборгованості підприємства пред [PERSON] (а.с.22, 24). У вказаних заявах в.о. директора Ю.О. Севастьянов вказує, що надати відомості про розмір заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі станом на теперішній час та розмір її середньомісячного заробітку на цей час не представляється можливим, оскільки на підприємстві відсутні спеціалісти, які б могли сформувати такі відомості. Підприємство звернулось до Управління захисту економуки в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України та інших контролюючих органів, щодо шахрайських дій колишніх посадових осіб підприємства, в тому числі колишнього головного бухгалтера, в тому числі і з приводу включення останньою неправдивих відомостей, щодо нарахування заробітної плати та інших платежів робітникам підприємства. Також, на підприємстві з 16.08.2018 р. буде проходити комплексна документальна перевірка ДФС у Харківській області. За її результатами буде встановлено реальне нарахування та виплати заробітної плати працівникам, по закінчення перевірки підприємство надасть дані про наявність або відсутність заборгованості перед позивачем. Термін закінчення перевірки 31.08.2018 р. Крім того, представник вказує, що підприємство в 2018 р. не видавало позивачу довідок або роз шифровок по її нарахованій заробітній платі і не підтверджує ті «розрахунки нарахованої заборгованості по заробітній платні», які долучені до справи. До заяви долучено копію наказу №5568 від 01.08.2018 р. про проведення документальної планової перевірки ДП «Південдіпрошахт». Враховуючи, розумні строки розгляду даної справи, суд розцінює вказані клопотання як затягування розгляду справи, оскільки посилання, щодо проведення на підприємстві комплексної перевірки, по закінченню якої буде надано довідку про існуючу заборгованість, не є актуальними на день розгляду справи, оскільки згідно наказу №5568 від 01.08.2018 р. про проведення документальної планової перевірки ДП «Південдіпрошахт», тривалість перевірки складає 10 робочих днів починаючи з 16.08.2018 р. Вказаний строк закінчився 31.08.2018 р., однак будь-яких даних щодо результатів перевірки суду не надано. Також, посилання стосовно звернення до УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НПУ із заявою щодо вчинення шахрайських дій зі сторони колишніх посадових осіб підприємства є необґрунтованими, оскільки доказів щодо зазначених посилань до суду надано не було. Згідно п.1 ч.3 ст.223 якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ухвали суду від 10.09.2018 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 23.01.1978 р. [PERSON] була прийнята на роботу на посаду машиністки у відділ оргтехніки і випуску проектів інституту «Південдіпрошахт» на підставі наказу №12к від 19.01.1978 р., що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] (а.с.9). 01.11.2001 р. [PERSON] була переведена на посаду техніка відділу технічної документації на підставі наказу №175к від 01.11.2001 р. (а.с.10). Станом на лютий 2018 р. борг за підприємством на кінець місяця із заробітної плати складає 39056, 36 грн., що підтверджується розрахунковим листком за лютий 2018 р. (а.с.4). Суми нарахувань заробітної плати [PERSON], зазначених в наданих нею розрахункових листах, підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України у формі ОК-7 облікової картки відносно [PERSON] (а.с.12). Вказаний розрахунок відповідачем спростований не був, доказів, що він є недостовірним та неналежним до суду також надано не було. Посилання представника відповідача щодо шахрайських дій головного бухгалтера не може бути підставою для спростування вказаного розрахунку. Також, наданий розрахунковий лист підтверджує арифметичний розрахунок позивача та доводить обґрунтованість позиції позивача про існуючу заборгованість із заробітної плати. Таким чином, суд вважає встановленим, що ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» має заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед [PERSON] Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості із заробітної плати, які зазначені позивачем у позовній заяві є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї. Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Також, суд враховує вимоги п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати у розмірі 39056 грн. 36 коп. підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за вимогами майнового характеру за позовом фізичної особи). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved