Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та просила суд відступити від рівності часток та поділити спільне майно подружжя, а сама: квартиру [ADDRESS] шляхом виділення у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 13.08.1981 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу останні мають спільних дітей - сина [PERSON] , 1982 року народження та доньку [PERSON] , 1988 року народження. На час звернення до суду шлюб між сторонами не розірвано. У період шлюбу, подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована на ім`я [PERSON] (договір купівлі-продажу від 18.07.1997 року, посвідчений та зареєстрований на Київській Універсальній Біржі за № С9898/7094). Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач не сплачує комунальні послуги, з 2014 року позивач несе всі витрати по утриманню квартири, а отже в порядку поділу майна подружжя позивач просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири, за відповідачем на 1/3 частину квартири. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 02.12.2019 року позивач [PERSON] подала через канцелярію суду заяву складену від імені відповідача [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом КМНО Кравець Н.В. від 03.10.2019 року за реєстровим номером 1451, відповідно до якої відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та не заперечує, щоб в порядку поділу майна подружжя [PERSON] було виділено у власність 2/3 частини квартири [ADDRESS] . У підготовчі засідання сторони не з`являлись. Про розгляд справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомляли. Від позивача на адресу суду надходили заяви про проведення підготовчого засідання без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи з додатками, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.08.1981 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Центральним Палацом одруження 13.08.1981 року, серії [NUMBER] (а.с.35). Як зазначено позивачем у позовній заяві, сторони мають спільних дітей - [PERSON] , 1982 року народження та [PERSON] , 1988 року народження. Також, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 18.07.1997 року, відповідач [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 36). З долучених до матеріалів справи копій квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що витрати за період з 2014 по 2019 роки понесені на утримання квартири сплачені позивачем [PERSON] (а.с. 37-50). Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). Крім того, суд звертає увагу, що згідно з частинами 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Однак, відповідач [PERSON] підписав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Кравець Н.В. від 03.10.2019 року за реєстровим номером 1451, відповідно до якої визнав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі і не заперечує, щоб в порядку поділу майна подружжя [PERSON] було виділено у власність 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог статей 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд вважає, що квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, оскільки відповідач визнав позов, вказане майно подружжя підлягає поділу відповідно до позовних вимог [PERSON] , а саме шляхом виділення у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS] . При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, відтак, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 500, 00 грн. та повернути позивачу, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а саме в сумі 2 500 грн., сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved