Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області , за участю третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, мотивуючи його тим, що він [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем за законом майна та майнових прав після смерті рідної бабусі [PERSON] , 1916 року народження, яка померла [INFO] , в тому числі: права на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна села Староаврамівка Хорольського району Полтавської області, розміром 3.0 га (в умовних кадастрових гектарах) без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зазначене доводиться копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 25 липня 2017 року Хорольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ННО № 540287, виданого Позивачу 26 лютого 2019 року Березою Д.В., приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області, зареєстровано в реєстрі за № 145. Належність спадкодавцю, [PERSON] , права на вказану земельну частку (пай) підтверджується: 1. Копією Сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0079718, виданого Хорольською районною державною адміністрацією 01 листопада 1996 року на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 08 жовтня 1996 року № 403 зі змінами, які внесені до сертифіката у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай). 2. Копією листа Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22 липня 2020 року № 536/116-20, згідно якого [PERSON] по КСП ім. Леніна успадкувала земельну частку (пай) відповідно до Сертифіката серія ПЛ № 0079718 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4354 від 19 вересня 2020 року по Староаврамівській сільській раді. Станом на 01 січня 2013 року Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін Сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0079718 на [PERSON] по Староаврамівській сільській раді не виготовлявся та не видавався. 3. Копією листа Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 30 липня 2020 року № 269, згідно якого гр. [PERSON] , 1916 року народження, отримала в спадок земельну частку (пай) після гр. [PERSON] по Сертифікату на право на земельну частку (пай) ПЛ № 0079718. Успадкувавши право на земельну частку (пай) Позивач звернувся до Відповідача, Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для посвідчення права власності на земельну ділянку згідно сертифіката на право на земельну частку (пай). Заява Позивача була задоволена. Згідно рішення 47 сесії Староаврамівської сільської ради VII скликання від 20 березня 2019 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою посвідчення права власності на земельну ділянку на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області взамін Сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0079718, номер ділянки згідно схеми 518, площа ділянки 2,8368 га. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 01.09.2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але в позовній заяві просили розглядати справу за їх відсутності . В судове засідання представник відповідача\~ Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. В судове засідання представник третьої особи Хорольської РДА не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника . Третій особі судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання, роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Отримавши відповідний дозвіл Позивач звернувся до Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з наміром подальшого оформлення права власності на земельну ділянку. Але Позивачу було повідомлено, що відповідно до місцевого фонду документації із землеустрою (який ведеться відділом) станом на 01 січня 2013 року запитувана земельна ділянка за № [NUMBER] з кадастровим номером 5324885400:00:026:0016 площею 2,8368 га належить [PERSON] згідно Державного акту серія ЯГ № 680768 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Також повідомлено, що вказаний державний акт було видано помилково, оскільки гр. [PERSON] має іншу земельну ділянку площею 1,9900 га з кадастровим номером 5324885400:00:028:0006 для ведення особистого селянського господарства, яку вона отримала згідно Державного акту серія ПЛ № 043533 на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Зазначене підтверджується: 1. Копією листа Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22 липня 2020 року № 536/116-20. 2. Копією Державного акту серія ЯГ № 680768 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області виданого 17 липня 2007 року на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження Голови Хорольської районної державної адміністрації від 04 жовтня 2004 року № 349. 3. Копією Державного акту серія ПЛ № 043533 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області виданого 19 травня 2004 року на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження Голови Хорольської районної державної адміністрації від 22 квітня 2004 року № 127. 4. Копією розпорядження Голови Хорольської районної державної адміністрації від 04 жовтня 2004 року № 349. 5. Копією розпорядження Голови Хорольської районної державної адміністрації від 22 квітня 2004 року № 127. Про помилковість видачі на ім`я [PERSON] державного акту на спірну земельну ділянку вказує і Відповідач. Зокрема, відповідно до листа Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 30 липня 2020 року № 269 гр. [PERSON] отримав у спадок після гр. [PERSON] земельну частку (пай) (свідоцтво про спадщину за законом серія ННО № 540287 від 26 лютого 2019 року) житель [ADDRESS] . Гр. [PERSON] рішенням 47 сесії 7 скликання від 20 березня 2019 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для посвідчення права власності на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) на ділянку за № [NUMBER] з кадастровим номером 5324885400:00:026:0016. Під час проведення звірки Державних актів на право власності на земельні ділянки згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Староаврамівської сільської ради було виявлено, що Державний акт серія ЯГ № 680768 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області на земельну ділянку частку (пай) з кадастровим номером 5324885400:00:026:0016 площею 2,8368 га для ведення особистого селянського господарства (за № [NUMBER] на схемі розпаювання) на гр. [PERSON] виготовлено помилково. Підставою набуття у власність вищевказаної земельної ділянки було розпорядження голови Хорольської районної державної адміністрації. Згідно висновку Староаврамівської сільської ради від 15 січня 2003 року гр. [PERSON] надано земельну ділянку з кадастровим номером 5324885400:00:028:0006 (№ [NUMBER] на схемі розпаювання) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серія ПЛ № 043533 на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Таким чином, виникла ситуація, за якої на земельну ділянку, що має бути передана у власність Позивачу в порядку спадкування після смерті [PERSON] , помилково був виданий державний акт на право власності іншій особі. Тому для захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з позовом про визнання Державного акту серія ЯГ № 680768 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Голови Хорольської районної державної адміністрації № 349 від 04 жовтня 2004 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324885400:00:026:0016 площею 2,8368 га для ведення особистого селянського господарства на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області недійсним та скасування державної реєстрації даної земельної ділянки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 даної статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч. 2 ст. 158 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, про що зазначено в ч. 1 ст. 393 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01.07.2015 № 6-319цс15, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина, незважаючи на наявність у правової норми прямої вказівки на можливість такого захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). \~Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. \~Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. \~Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. \~При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,\~під способами\~захисту суб`єктивних\~цивільних прав/інтересів\~розуміють закріплені\~законом матеріально-правові\~заходи примусового\~характеру,\~за допомогою\~яких проводиться\~повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. \~Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. \~У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. \~Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. \~ \~Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved