Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 10.02.2001 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. В шлюбі у них народилися двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалось через різні характери та протилежні погляди на життя, на ґрунті чого виникають постійні суперечки та непорозуміння. Вважає, що шлюб між ними існує формально, примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], залишити на проживання з матір'ю. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечила щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ № 062174, виданого 10 лютого 2001 року, сторони 10 лютого 2001 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 3 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO] (а.с. 6) та [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач стверджує, що збереження їхньої сім"ї є неможливим, такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітніх дітей з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітніх дітей, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved