Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

30.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, в якій зареєстрована її донька [PERSON] , яка близько 10 років тому поїхала з дому залишивши квартиру і з тих пір за вказаною адресою не проживає. Житло залишила з власної волі в оплаті комунальних послуг участі не приймає, кореспонденцію за цією адресою не отримує, її особистих речей в даній квартирі немає і в загали житлом не цікавиться. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 31.10.2019 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 19.11.2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що має намір продати житло, а реєстрація відповідача їй перешкоджає, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, судом повідомлявся в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, викликана через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу № 99 укладеного 19.07.2000 року Вознесенською філією Універсальної біржі « Південь». Право власності зареєстроване в КП «Вознесенське МБТІ» 20.03.2002 року № 8651( а.с. 14,15). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2017року зазначається, що одноосібним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с. 16). Згідно довідок квартального комітету , КП « Єдність» від 18.10.2019 року повідомляється, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] 1988 року народження ( а.с. 5,6). Відповідно до актів КП « Єдність» від 22.10.2019року зазначається, що в кв. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] при обстежені житлового приміщення ніхто не проживає особистих речей зареєстрованих осіб у квартирі не має.( а.с. 7.8). Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що більше 10 років не бачили [PERSON] за місцем проживання її сім`ї за адресою: [ADDRESS] , яка після закінчення школи поїхала до Італіі, після цього не бачили її. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має власне житло, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22.10.2009 року на квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване [INFO] . Відповідно до заяв [PERSON] , до Вознесенського МРВ УМВС, особисто заповненими нею від 22.10.2009 року вбачається , що особа мала намір зареєструватися у власній квартирі, але реалізувала свій намір. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачці перешкод у користуванні належною їй квартирою. Конституцією України (ст. 41 ) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно статті 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] , понад встановлені ст. 405 ЦК України строки. Враховуючи вищевказані обставини, та те що відповідач, залишаючись зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] , власником якого є позивач, є особою, що тривалий час з 2009 року не мешкає за місцем реєстрації, участі в утриманні вказаної квартири не бере, тим самим перешкоджає [PERSON] належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника. З урахуванням викладеного вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved