Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована разом з позивачем, але після розірвання шлюбу з сином якої, не проживає в даному приміщенні понад рік - з грудня 2012 року, але добровільно з реєстраційного обліку не знялась. У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, звернувшись до суду із клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телеграмою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 19). Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У судове засідання представник третьої особи Деснянського районного відділу Головного управління ДМС у м. Києві Державної міграційної служби України, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, звернувшись до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Договором дарування квартири від 27.12.2012 р. [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується копіями Договору дарування квартири від 27.12.2012 р., Витягу з Державного реєстру правочинів від 27.12.2012 р. (а.с. 5-6). [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2014 р. (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.10.2013р., що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.10.2013р. (а.с. 8). [PERSON], якій після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище: "[PERSON]", зареєстрована в [ADDRESS], що також підтверджується Довідкою Комунального підприємства Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва №669 від 19.09.2014 р. (а.с. 9). З вересня 2013 року відповідач не проживає в [ADDRESS], особистих речей в квартирі немає, що підтверджується копією Акту комісії від 25.09.2014р. (а.с. 10). Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], оскільки не користується цим житлом більше року без поважних на те причин понад один рік, інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved