Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання та до досягнення нею 23 років. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що сумісне життя між подружжям не склалося, сторони проживають окремо, після досягнення донькою повноліття відповідач матеріально її не утримує. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що від спільного подружнього життя сторони мають дитину, [PERSON], [INFO], сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8). [PERSON], навчається в Економіко-юридичному училищі Київського університету туризму, економіки і права денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2011 року по 30 серпня 2014 року (а.с. 10). Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини після досягнення нею повноліття добровільно не надає. Враховуючи, що відповідач працевлаштований, має дохід, який складається з заробітної платні, відповідно до чого має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти стягуються на користь повнолітніх дітей, які продовжують навчатись. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved