Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

19.08.2020 [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , посилаючись на те, що сімейне життя не склалося у зв"язку із різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. З січня 2020 вони припинили ведення спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільний бюджет. Сім"я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер, і подальше його збереження суперечить її інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.09.2020 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи У призначене судове засідання позивач не прибула, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, на розподілі судових витрат не наполягала. Прізвище просила залишити без змін. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав, з будь-якими заявами з процесуальних питань до суду не звертався. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.12.1988 сторони зареєстрували шлюб (а. с. 11). У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з вимогами ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з вимогами ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження шлюбу з урахуванням взаємних відносин сторін неможливе і суперечить інтересам позивача, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved