Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

23 квітня 2021 року АТ «Полтаваобленерго» в особі Гадяцької філії АТ «Полтаваобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, спричинених джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 10 жовтня 2020 року о 10 год. 30 хв. по вул.Першотравневій в м.Гадяч [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] у порушення вимог п.12.1. ПДР України, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з залізобетонною опорою електропередач №117/7/7 ПЛ-10кВ Місто-1 від ПС Гадяч 110/10кВ в результаті чого електроопора отримала механічні пошкодження - була зруйнована та в подальшому непридатна до цільового використання. Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 03.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку із спливом строку притягнення його до відповідальності. Відповідно кошторисного розрахунку на виконання робіт загальна вартість матеріального збитку відновлювального ремонту електроопори становить 9174,16 грн. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені постановою у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, не підлягають повторному встановленню при розгляді справи між тими самим сторонами. Також не підлягає доказуванню вина особи, яка вже встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено електроопору, належну АТ «Полтаваобленерго» в особі Гадяцької філії та обставини даного ДТП, не потребує доказуванню. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за приписами якої однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання). Таким чином, за приписами п.1 ч.1ст.1188 ЦКта ч.1ст.1166 ЦК України, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати повного відшкодування завданої йому шкоди, а у заподіювача шкоди виникло деліктне зобов`язання по її відшкодуванню. Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди був водій [PERSON] , який на законній підставі керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду. Отже, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду у повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини. У даному випадку судовим рішенням - постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП і, відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірних (винних) дій. Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку немає. Згідно ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 3 - збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно приписів ст. 1166 та ст.1192 ЦК України потерпілий має право на повне відшкодування завданої йому шкоди внаслідок протиправних дій особи, зокрема має право на відшкодування шкоди, визначеної в розмірі вартості необхідного для відновлення пошкодженого майна ремонту. При чому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку , якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача. З наданих позивачем доказів встановлено факт ДТП і пошкодження майна позивача (електроопори); встановлено належність пошкодженого майна позивачу, який є власником майна; встановлено, що заподіювачем шкоди - особою, що пошкодила майно позивача, є водій [PERSON] , який керував автомобілем та здійснив наїзд на електроопору, внаслідок чого остання стала непридатною для експлуатації та потребувала заміни; в судовому порядку встановлено вину водія [PERSON] в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину в заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Розмір шкоди встановлений належними доказами, відповідачем не оспорений. Судом також встановлено, що відповідач надав заяву про відшкодування розміру завданої шкоди щодо вартості відновлювального ремонту і не виконав дане зобов`язання до цього часу. Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, то потерпілий має право на відшкодування таких витрат без урахування зносу окремих деталей, що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі. Відповідач не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи, матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищені, тобто доказів протилежного суду не надав. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає вартість відновлювального ремонту електроопори в м.Гадяч по вул.Першотравневій в розмірі 9035,24 грн. та компенсація за недоотриману електроенергію в розмірі 138,95 грн. Відповідно до ч.1,2, ст.141 ЦПК України суд вирішує розподіл судових витрат між сторонами. Так як позов задоволений повністю, тому з [PERSON] на користь позивача слід стягти суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved