Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 20 січня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 серпня 2014 року. Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, через що між ними часто виникають непорозуміння та суперечки. Відповідач з сім'єю після реєстрації шлюбу не проживав, спільного побуту, спільного господарства не вів, бюджет у сторін завжди був окремий, на даний час він також проживає окремо. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинено, позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У судовому засіданні позивач підтримала свою позовну заяву, просила шлюб розірвати, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно змісту якої проти задоволення позову не заперечує. За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2014 року. Зазначені обставини, що встановлені судом, підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали непорозуміння та суперечки між подружжям через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого позивач та відповідач втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного. Сторони, не зважаючи на факт реєстрації шлюбу, у фактичних шлюбних стосунках не перебували, спільно не проживали, спільного побуту, спільного господарства не вели. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, а саме: непорозуміння та сварки, суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved