Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 14 листопада 2015 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через розходження характерів та різні погляди на життя, внаслідок чого сім`я розпалася. З листопада 2018 сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із відповідачем. Позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 листопада 2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 853. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26.04.2018, Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе. У суду відсутня інформація про вагітність відповідача чи наявність у неї дітей віком до 1 року. Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору позивачем від 16.05.2019 №П454/7760167/2 на суму 768,40 грн. Тому, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 384,20 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved