Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] звернулась в суд з позовом до МТСБ України про стягнення страхового відшкодування у зв»язку із втратою годувальника. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.10.2017 року мала місце дорожньо - транспортна пригода під час якої невстановлена особа, керуючи невстановленим автомобілем, рухаючись з м.Луцька в напрямку м.Ковеля по автодорозі сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Теребельче», здійснила наїзд на пішохода, [PERSON], який загинув від отриманих тілесних ушкоджень. 05.10.2017 року Ковельським ВП ГУНП у Волинській області відкрито кримінальне провадження №12017030110002249 по факту кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.286 КК України. Позивачка вказує, що 29 січня 2018 року її представником [PERSON] на адресу МТСБУ надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 200 000,00 гривень за шкоду, заподіяну невстановленим транспортним засобом, внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] (батько неповнолітнього [PERSON]) та згодом долучено необхідні для цього документи. МТСБ України прийнято рішення та виплачено [PERSON] відшкодування шкоди, пов'язаної із витратами на поховання в розмірі 4034,00 гривень та відшкодування для утримання сина загиблого у зв'язку із втратою годувальника у розмірі 115 200,00 гривень, щодо іншої частини відшкодування у сумі 80 766,00 гривень МТСБУ повідомлено, що виплата решти суми може бути здійснена лише на підставі заяви про доплату рівними частинами до моменту досягнення повноліття [PERSON] Позивачка вказує, що розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого, [PERSON] суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка встановлює обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Також зазначає, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше шести місяців, однак МТСБУ не виплачено належного страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов'язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року в розмірі 6963,57 гривень. За вказаних обставин позивачка [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду та просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування на утримання в розмірі 80766 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 6963,57 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 14000 гривень. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.08.2018 року відкрито провадження в даній цивільній справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10.09.2018 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача та призначено наступне судове засідання на 03.10.2018 року. Ухвалою суду від 03.10.2018 року судове засідання було повторно відкладено за клопотанням представника позивача та призначено наступне судове засідання на 08.11.2018 року. Позивачка [PERSON] в інтересах [PERSON] та їх представник [PERSON] у судове засідання не з'явились. Представником сторони позивача [PERSON] було подано до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання 08.11.2018 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошти про вручення поштового відправлення - судової повістки. 03.09.2018 року відповідачем було направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що підстав для задоволення позову немає. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ході судового розгляду справи судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 03.10.2017 року мала місце дорожньо - транспортна пригода під час якої невстановлена особа, керуючи невстановленим автомобілем, рухаючись з м.Луцька в напрямку м.Ковеля по автодорозі сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Теребельче», здійснила наїзд на пішохода, [PERSON], який загинув від отриманих тілесних ушкоджень. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 11.10.2017 року Ковельським МВ ДРАЦСу ГТУЮ у Волинській області та довідкою №24/239 від 17.01.2018 року виданою Ковельським ВП ГУНП у Волинській області. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 05.10.2017 року зареєстровано кримінальне провадження №12017030110002249 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - що підтверджується витягом з ЄРДР. Факт родинних відносин між загиблим [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], [INFO], як батьком та сином, підтверджується свідоцтвом про народження виданим 05.12.2014 року виконавчим комітетом Голобської селищної ради. Дані обставини стороною відповідача не оспорюються. При вирішенні даного спору суд ураховує наступне. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини 5 цієї ж статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, і така шкода відшкодовується, зокрема батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно, інвалідам - на строк їх інвалідності. При цьому, згідно частини 3 згаданої норми Закону, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Статтею 1202 ЦК України встановлено порядок відшкодування такої шкоди та передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами і лише за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Право осіб, які знаходились на утриманні потерпілого та осіб, які взяли на себе витрати з поховання, на отримання відшкодування за шкоду, пов»язану зі смертю потерпілого, передбачено і п.27.1. ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.27.2 ст.27 вище згаданого Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. МТСБ України прийнято рішення та виплачено [PERSON] відшкодування шкоди, пов'язаної із витратами на поховання в розмірі 4034,00 гривень та відшкодування для утримання сина загиблого у зв'язку із втратою годувальника у розмірі 115 200,00 гривень. Щодо іншої частини відшкодування у сумі 80 766,00 грн. МТСБУ повідомлено, що виплата решти суми може бути здійснена лише на підставі заяви про доплату рівними частинами до моменту досягнення повноліття [PERSON] Відповідно до Листа №3.1-05/18302 від 07.06.18 року «МТСБУ здійснило виплату [PERSON], законному представнику [PERSON] відшкодування в сумі 115 200,00 грн. (36 мін.з.п., встановлених на день ДТП - 3 200*36). Відшкодування шкоди по утриманню було здійснено до вересня 2026р.» Разом із тим, розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого, [PERSON] суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне. Статтею 36.2 вищевказаного Закону передбачено, що «Страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов'язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.» Тобто, вказана вище норма встановлює обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Однак, всупереч ст.36.2 Закону, МТСБ України здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 115 200,00 гривень. Згідно з ст.2.1 Закону «Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, України, то застосовуються норми цього Закону.» Як уже зазначено вище, ст. 1202 ЦК України передбачено, що «Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.» Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак: саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача встрахового відшкодування підлягають до задоволення. Окрім цього, з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше шести місяців, однак МТСБУ не виплачено належного страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов'язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період з 01.05.2018 року по 31 07.2018 року у розмірі 6 963,57 гривень (розрахунок пені долучено до позивачем до позовної заяви). Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що з врахуванням обставин справи заявлена [PERSON] в інтересах [PERSON] вимога про стягнення із МТСБ України страхового відшкодування на утримання в розмірі 80766 гривень та пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 6963,57 гривень підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 14000 гривень не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, передбачених ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1762 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved