Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] 20.01.2014р. звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що з 14.09.2010р по 21.10.2013р перебував в трудових відносинах з Державним підприємством (надалі ДП) «Шахтарськантрацит»ВП «Шахта «Іловайська», відповідачем у справі, згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 07.11.2013р його загальний стаж роботи складає 36 років 6 місяців, з яких 30 років 8 місяців стажу в умовах впливу шкідливих факторів. Вказує, що під час праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання у вигляді хронічного бронхіту пилової етіології, легенева недостатність першого ступеня. Згідно з висновками МСЕК від 03.12.2013р встановлено, що ним втрачено 25% працездатності з 03.12.2013р, у зв'язку з чим Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України йому були встановлені страхові виплати. Зазначає, що у відповідності з вищевказаним Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання б/н від 07.11.2013р вказане професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технології, недостатнього забезпечення індивідуальними засобами захисту органів дихання, причинами виникнення професійного захворювання - тривала праця в умовах впливу на органів шкідливих виробничих чинників; вугільно-породного пилу, перевищуючого ГДК у 46 разів, хімічних чинників (дибутилфталату) до 4 разів та інших факторів. Свій позов мотивує тим, що 21.10.2013р він звільнений з підприємства відповідача за станом здоров'я, тобто працюючи на підприємстві відповідача отримав тяжке захворювання, що викликало та продовжує викликати в нього моральні, фізичні, душевні страждання та переживання у зв'язку з чим порушилися його нормальні життєві зв'язки та сосунки через неможливість продовження активного громадського життя. Отриманим професійним захворюванням йому спричинена моральна шкода, оскільки відповідач не забезпечив безпечні умови праці, він втратив професійну працездатність, переносить фізичний біль, душевні страждання, постійно приймає ліки, часто перебуває на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, порушений його звичайний спосіб життя. Спричинену моральну шкоду оцінює в сумі 30 000грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача - [PERSON] надав до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог [PERSON], а саме зменшив розмір моральної шкоди та просив стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 7500грн. та розглядати справу без його участі. Представник відповідача ДП «Шахтарськантрацит» ВП «Шахта «Іловайська» - [PERSON] надав до суду письмову заяву про визнання уточнених позовних вимог [PERSON], а саме моральної шкоди до сумі 7 500грн. та в заяві просив розглядати справу без його участі. Дослідивши докази у справи в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що останнє місце роботи позивача [PERSON] - в ВП «Шахта «Іловайська», ДП «Шахтарськантрацит» з 14.09.2010р, в якості ГРОЗ підземним 5 розряду та він 21.10.2013р. був звільнений за станом здоров'я на підставі ст.40 п.4 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-9), має загальний стаж праці 36 років 6 місяців, з яких 30 років 8 місяців стажу в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.11 зворот). З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 7 листопада 2013 року ВП «Шахта «Іловайська», ДП «Шахтарськантрацит» вбачається, що загальний стаж роботи [PERSON] 36 років 6 місяців, з них 30 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Професійне захворювання виникло за обставинами недосконалості технології, недостатнього забезпечення індивідуальними засобами захисту органів дихання, неефективності засобів індивідуального захисту органів дихання; причинами виникнення професійного захворювання - тривала праця в умовах впливу на органів шкідливих виробничих чинників; вугільно-породного пилу, перевищуючого ГДК у 46 разів, хімічних чинників (дибутилфталату) до 4 разів (а.с.11-12). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 18.10.2013р [PERSON] встановлено діагноз - хронічний бронхіт пилової етіології, легенева недостатність першого ступеня. Захворювання професійне вперше (а.с.10). Відповідно до довідки МСЕК від 03.12.2013р., у [PERSON] з 03.12.2013р виявлена втрата професійної працездатності на 25% по професійному захворюванню (а.с.13). Таким чином, вищевказані докази свідчать про те, що під час виконання трудових обов'язків позивач отримав хронічний бронхіт пилової етіології, легеневу недостатність першого ступеня, як професійне захворювання внаслідок шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача. Застосовуючи норми процесуального та матеріального права суд, виходить з наступного: Право на отримання щомісячної страхової виплати у разі настання страхового випадку виникає в потерпілого, застрахованого відповідно до Закону України від 23 вересня 1999р. № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1- 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999р. № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону України від 14 жовтня 1992р. № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ст.2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Згідно зі ст.153 КЗпП України та Закону України "Про охорону праці" на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі ст.32 Гірничого закону України власник (керівник) гірничого підприємства забезпечує проведення гірничих робіт та охорону праці відповідно до вимог законів України, інших нормативно-правових актів, а також правил безпеки, правил технічної експлуатації, єдиних правил безпеки при підривних роботах. Законом України від 23 лютого 2007р. № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, а також виключено ч.3 ст.34 Закону № 1105-XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК). Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. У рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004р. в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, що відноситься до вугільної промисловості і характеризується підвищеним рівнем небезпеки, отримав професійне захворювання, в результаті чого, йому первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності 25% з 03.12.2013 року безстроково, що свідчить про наявність у позивача моральних страждань, у зв'язку з поступовим погіршенням стану його здоров'я, порушенням життєвих зв'язків, постійного фізичного болю від захворювання, незручності та дискомфорту, що стали наслідком захворювання, наявність душевних страждань внаслідок незворотності втрати здоров'я. Наявність у позивача професійного унеможливлює виконувати ним тяжкої фізичну працю, відтак він позбавлений реалізації свого права на працю, заробляти достатні кошти для утримання родини, і вимагає від нього докладання додаткових певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди, обов'язок із відшкодування якої покладений на відповідача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і моральних страждань, заподіяних позивачеві втратою професійної працездатності в результаті профзахворювання, бере до уваги характер і тривалість моральних страждань, які полягають у незворотній втраті здоров'я, враховує принципи розумності і справедливості, ступінь втрати ним професійної працездатності 25%, а також те, що моральна шкода є умовним поняттям і її визначення не піддається математичним формулам. З урахуванням наведених обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 7 500 гривень. Такий розмір відшкодування суд вважає розумним і справедливим. З цих підстав, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в розмірі 7 500грн.

Outcome: approved