Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

27 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача. В судове засідання [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , якій за життя належало право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП ім. Ніни Сосніної, площею 2,90 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Головківської сільської ради Малинського району Житомирської області. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який за життя склав заповіт на користь свого сина [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю за життя майно, а тому позивач звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та, як наслідок, отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, ну яку видано даний правовстановлюючий документ складалася з земельної ділянки, належної померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №417664. На даний час [PERSON] стало відомо про те, що його мати [PERSON] була включена до списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки із земель реформованого КСП ім. Ніни Сосніної та мала право на земельну частку (пай), площею 2,90 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Головківської сільської ради Малинського району. У зв`язку з цим позивач звернувся до Малинської державної нотаріальної контори, однак отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) він не в змозі у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначене перешкоджає позивачу оформити спадщину, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом про визнання права на спадкове майно. Представник Головківської сільської ради Малинського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, в заяві, яку направив до суду просить розглядати справу без участі представника, з позовом згоден. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Жовтневе Малинського району Житомирської області померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача по справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 1952 року (а.с.10) та свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 01 червня 1998 року Головківською сільською радою Малинського району, актовий запис про смерть № 14 (а.с.11). Таким чином [PERSON] вважається таким, що відповідно до ст. 529 ЦК УРСР прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] [INFO] в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області помер [PERSON] , який був батьком позивача по справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 1952 року (а.с.10) та свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 2008 року Головківською сільською радою Малинського району, актовий запис про смерть № 17 (а.с.12). За життя [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] . Так, згідно даного заповіту від 09 червня 2003 року, посвідченого секретарем Головківської сільської ради Чернявською Т.Й., все своє майно, що буде належати йому на день смерті, в тому числі житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , він заповідав [PERSON] (а.с.14). Протягом встановленого законом шестимісячного терміну [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа №28-2009 (а.с.24-28) та, як наслідок, отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.16). Згодом позивачу стало відомо про той факт, що його мати за життя була включена до списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки із земель реформованого КСП ім. Ніни Сосніної, а тому вона мала право на отримання відповідного сертифіката та Державного акта на право власності на земельну ділянку. Тому, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся до Малинської державної нотаріальної контори, однак постановою від 20 грудня 2019 року нотаріусом Лось І.П. було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с.17). З листа Малинської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 02-14/27 від 09 січня 2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.23). З листа відділу у Малинському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області вбачається, що [PERSON] включена до списку громадян ,яким передаються у власність земельні ділянки із земель реформованого КСП ім. Н.Сосніної, сертифікат на право на земельну частку (пай) на [PERSON] не оформлявся та згідно технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель колективної власності реформованого КСП ім. Ніни Сосніної Головківської сільської ради Малинського району Житомирської області, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по реформованому КСП ім. Ніни Сосніної на території Головківської сільської ради становить 2,90 га, вартість паю складає 26479,38 грн. (а.с.18). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова), право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п.11). Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідна правова позиція з приводу даних правовідносин висловлена в Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року (справа № 602/182/17). Порядок прийняття спадщини на майно померлого [PERSON] регулюється статтями 1268, 1269 ЦК України. Як роз`яснено у п.23 Постанови, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За положеннями п.3 глави 13 Порядку, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії видається на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивачем надано суду копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 грудня 2019 року (а.с.17). Отже, суд приходить до висновку, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, свідчать про втрату [PERSON] умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] . З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved