Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], з врахуванням уточнених позовних вимог /а.с.37-38/ просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №7, в будинку №6 по вул. Каліча Гора у місті Львів, а також викликати та допитати в якості свідків: [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], м. Львів, які можуть підтвердити те, що відповідач на протязі декількох років за вказаною адресою не проживає. В обґрунтування поданого позову та заяви про уточнення позовних вимог покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.08.2014 р. шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачці визначено дівоче прізвище - Роздольська. У вересні 2014 р. [PERSON] переїхала на постійне місце проживання за адресою: [INFO] із їхнім малолітнім сином. За період з серпня 2014 р., тобто після розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання їхнього сина і переїздом на інше місце проживання, відповідач жодного разу не з'являлася у [ADDRESS] і всі обов'язки по утриманню квартири покладені виключно на позивача. Позивач стверджує, що він є власником квартири [ADDRESS], яка була ним придбана до шлюбу з відповідачкою. Відповідачка у свою чергу, знаючи, що вона не має права на частку квартири № 7, вибула на свою власну квартиру [ADDRESS]. Окрім цього, відповідач є співвласником квартири [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи наведене, просить суд позовні вимоги задоволити повністю. У судовому засіданні, яке було призначено на 25.07.2016 р. о 16:00 год. позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, про те відмовився від позовної вимоги, щодо виклику у судове засідання свідків. Просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, з тих підстав, що у них є спільний син, який має право до вказаної квартири. Просила суд відмовити у задовленні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила суд відмовити у їх задовленні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд встановив, що [PERSON] з 05.11.1999 року є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 05.11.1999 р., серія АВЕ №258431 та реєстраційним посвідченням виданим ЛОДК «БТІ та ЕО» від 10.11.1999 року. /а.с.39, 40/. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.08.2014 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 14.08.2001 р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції м.Львова, актовий запис за №211. Після розірвання шлюбу визначено прізвище позивача Роздольська. /а.с.4/. Отже, суд звертає увагу на те, що сторони зареєстрували всій шлюб 14.08.2001 р., а спірна квартира придбана [PERSON] 05.11.1999 р., тобто до моменту укладення шлюбу. Про те, як вбачається із довідки з місця проживання про склад сімї і прописки виданої ЛКП «Княже місто» №1904, за адресою м.Львів, вул. Каліча Гора, 6/7 станом на 06.06.2016 зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (колишня дружина). /а.с.41/. Однак, як зясовано у судовому засіданні після розірвання шлюбу, а саме у серпні 2014 р. [PERSON] із їхнім малолітнім сином [PERSON], [INFO] переїхала на інше місце проживання, а саме: [ADDRESS]. Факт фактичного не проживання [PERSON] за вказаною адресою стверджується, актами складеними комісією ЛКП «Княже місто» від 20.10.2015 р., 25.03.2016 р. та 20.04.2016 р., в яких зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], про те в ній не проживає з 2014 року, про що підтверджують сусіди із квартири №8 [PERSON] та сусіди із квартири №9 [PERSON] Під час перевірки вказаних фактів, [PERSON] у квартирі №7 відсутня. /а.с.6, 7, 8/. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачка зобовязана була зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 30 календарних днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо вони були відсутні з поважних причин понад цей строк, то в разі спору, цей строк може бути продовжено судом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнанняособи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається із розяснень у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилими приміщеннями (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Отже, суд встановив, що причиною переїзду [PERSON] на нове місце проживання було розірвання із позивачем шлюбу. Окрім цього, суд встановив, що на підставі договору довічного утримання від 02.02.1994 р. [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] /а.с.50/ Також, встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири №29 в буд. №116 на вул. Кульпарківська у м. Львові, яка складається із 3-х житлових кімнат площею 67,1кв.м. де співвласниками є її брат, мати і батько, тобто загальна площа яка належить відповідачці, становить 16,77кв.м. (67,0 : 4 = 16,77кв.м.), що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №10244 від 28.07.2000р./ а.с.42/. Окрім цього, як вбачається із договору купівлі продажу від 25.03.2008 року [PERSON] придбала у ТзОВ «Інвестиційна компанія «Комфорт Інвест» в особі [PERSON] житловий котедж №15 ж, що позначений за планом земельної ділянки літери «А-2», який знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, вул.Симоненка. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] /а.с.20/. Відтак, суд звертає увагу на те, що [PERSON] є забезпечена житлом, що підтверджується вищевказаними правовстановлюючими документами, а тому суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що визнання її такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням, залишить її без місця проживання. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~Статтею 41\~\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~\~Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, вони передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачем суду не представлено доказів на підтвердження того, що позивач чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою. Разом з тим, відповідач разом із своїм малолітнім сином [PERSON] у 2014 році переїхала проживати у квартиру за адресою: м.Львів, вул. Широка, 94/115, тобто [PERSON] понад 1 рік не проживає у спірній квартирі, не користується нею, забрала з квартири усі свої речі, не несе витрат по її утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням, у звязку із переїздом на інше постійне місце проживання. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved