Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

22.10.2018 року заявник [PERSON], звернулася до суду із заявою та просить суд встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем, її матерю [PERSON], померлою 22 березня 2014 року, на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS]. Заявник посилається на те, що [PERSON], [INFO], її мати з 26 липня 2011 року по час відкриття спадщини, була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], але фактично з липня 2011 року по час відкриття спадщини, проживала у власній квартирі за адресою за якою проживала мати, яка на той час потребувала постійного нагляду за станом здоровя. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно з метою вирішення питання про спадкове майно, та можливості оформлення спадщини у встановленому порядку. \~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягає на задоволенні заявлених вимог. \~ \~ \~ Представник заінтересованої особи Болградської міської ради Одеської області, [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.33), до суду не прибув, надав заяву в який просить розглядати справу у його відсутності, не заперечує проти задоволення вимог. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (серії І-ЖД № 298713 від 25.05.1972 р., а/з №53) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії ІІІ-ЖД від 26.12.1992 року, а/з №43) заявник [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 22 березня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 367847 від 24.03.2014 року, а/з №248). Листом приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] № 337/02-14 від 24.07.2018 року [PERSON] було розяснено, що вона пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.24). Окрім цього зі спадкової справи №74/2018, заведеною приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], вбачається, що тільки [PERSON] звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини (заява №153 від 23.07.2018 року). На день смерті [PERSON] одна була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №3399 від 14.08.2018 року (а.с.22). Також, суд встановив, що вищезазначена квартира, належить на праві власності заявнику [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 06.04.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.18-19). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що з 2011 року заявник [PERSON] фактично проживала з матер'ю в квартирі за адресою [ADDRESS]. Мати заявниці була похилого віку, часто хворіла та потребувала постійного догляду, тому дочка її доглядала та проживала з нею до моменту її смерті. Відповідно до ч.ч.1,2ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно\~ст. 1262 ЦК України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статтею 1268\~ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.1\~ст.1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз'яснень викладених у п.п.2, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України\~визначено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини. Таким чином,\~спадкові права\~є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норам матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини.

Outcome: approved