Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

26 травня 2015 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № 580-013/ФКІП-08 від 13 серпня 2008 року, посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним \~чином, заперечень проти позову не надали. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 580-013/ФКІП-08, за яким кредитор надав позичальникові грошові кошти у сумі 499923,00 грн. зі сплатою 16,0 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення 12 серпня 2023 року. Згідно з договором відступлення права вимоги № 10 від 08 грудня 2011 року, ТОВ «Український промисловий банк» відступив право вимоги за кредитним договором за № 580-013/ФКІП-08 від 13 серпня 2008 року Державній іпотечній установі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 13 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким поручитель зобовязався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором за № 580-013/ФКІП-08 від 13 серпня 2008 року. Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Банк виконав свої зобовязання щодо надання позичальникові кредитних коштів, однак [PERSON] свої зобовязання з повернення кредиту не виконує, внаслідок чого, станом на 21 квітня 2015 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 400937 грн. 51 коп., основна сумі боргу 311063,20 грн., прострочені відсотки за користування кредиту 52200,17 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 16091,02 грн. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Вказані суми підлягають стягненню з відповідачів солідарно. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів налеселення" № 1282-ХІІ від 3 липня 1991 року, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Виплата суми боргу має разовий характер, тому індексації не підлягає, у зв'язку з чим, у частині стягнення інфляційних виплат слід відмовити. Відповідно до\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовна заява підлягає задоволенню, стягненню з відповідачів в дохід держави підлягають в рівних частках судові витрати у розмірі по 1827 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved