Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

20 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного місця проживання з спадкодавцем, визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] в місті Харкові батька [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що його батько [PERSON] був власником домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14.10.1948 р. № 613, видане на підставі Ухвали Народного суду 6-ої дільниці Ленінського району м. Харкова від 13.09.1948 р. Ухвалою Народного суду 6-ої дільниці Ленінського району м. Харкова від 13.09.1948 року визнано [PERSON] забудовником домоволодіння [ADDRESS] ) і таким, що постійно мешкав за вказаною адресою. [PERSON] помер [INFO] році. Позивач є спадкоємцем майна, що залишилося після смерті батька. Спадщину, що залишилася після смерті батька прийняв фактично. З дня народження до т теперішнього часу проживає у спірному будинку. Позивач у своєму позові зазначає, що окрім нього, спадкоємцем майна, що залишилося після смерті [PERSON] була його переживши дружина - [PERSON] та їх син, рідний брат позивача [PERSON] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Брат позивача [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцями майна, що залишилося після смерті брата [PERSON] є його син [PERSON] , який спадщину прийняв фактично. З дня народження постійно проживає в спірному будинку. Позивач зазначає, що між ним та його братом склалося фактичне користування спадщиною, а після смерті матері [PERSON] кожен з них спадкує на Ѕ частці домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 17 квітня 1974 року за позивачем узаконено прибудову сіней площею 9,0 кв.м., жилої кімнати площею 17,9 кв. м. та гараж розміром 5,69 м. х 3,50 м., що розташовані в домоволодінні [ADDRESS] За [PERSON] цим же рішення узаконено прибудову жилої кімната площею 17,9 кв., сіней площею 8,1 кв.м, та сараю літ. «д» розміром 7,8х5,4 м., що розташовані в домоволодінні [ADDRESS] . Позивач звертався із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Л. Є. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є було відмовлено у зв`язку з тим, що місце відкриття спадщини неможливо встановити за відсутністю прописки спадкодавця на час смерті, як передбачено ст. 29 Цивільного кодексу України та п. 1.12 глави 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я спадкодавця - [PERSON] , як це передбачено п. 4.15 глави 10.11 розділу «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». 10 червня 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив встановити факт постійного місця проживання з спадкодавцем та визнати за ним право власності на Ѕ частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлого в місті Харкові батька [PERSON] . Свій позов він обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , померлого в місті Харкові [INFO] . [PERSON] є сином [PERSON] , яким помер в місті Харкові 02 [INFO] . [PERSON] постійно проживав з батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] в домоволодінні, що розташоване в [ADDRESS] ). Спадщину він прийняв фактично. До своєї частки домоволодіння прибудував жилу кімнату площею 17,9 кв., сіни площею 8,1 кв.м, та сарай літ. «д» розміром 7,8х5,4 м., які були узаконені на його ім`я рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 17 квітня 1974 року. 16 липня 2019 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив провести підготовче судове засідання у його відсутність, прийняти його зустрічний позов та про визнання первісного позову [PERSON] 16 липня 2019 року представник позивача [PERSON] заявила клопотання про витребування з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» копії інвентаризаційної справи по домоволодінню [ADDRESS] . 01 серпня 2019 року Ленінським районним судом м. Харкова отримана копія інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Хряпинська С.С. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи без її участі, та просила позов задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. 29.08.2019 р. відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений своєчасно, подав до суду заяву про визнання позову [PERSON] , задоволення його зустрічного позову та проведення судового засідання у його відсутність. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання сторонами позовних вимог в повному обсязі. Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14.10.1948 р. за № 613, видане Ленінським житловим управлінням м. Харкова на підставі Ухвали Народного суду 6-ої дільниці Ленінського району від 13.09.1948 р. справа № 2-2868 ( а.с.9-10). З ухвали Народного суду 6-ої дільниці Ленінського району м. Харкова від 13.09.1948 р. вбачається, що позивач - [PERSON] , в 1936 році отримав від Ленінського райжилуправління ділянку землі, на якій побудував житловий будинок. Під час окупації документи на будинок були втрачені. Актом технічного стану від 20.06.1948 р. та актом від 26.08.48 р. встановлено, що забудовником домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] був [PERSON] та мав постійне місця проживання в зазначеному домоволодінні. [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та [PERSON] що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00022713364 від 24 квітня 2019 року та Архівною довідкою № 01-28/3-368-971 від 15.05.2019 р. (а.с. 12, а.с.102 ). [PERSON] помер [INFO] в м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11 ). На час смерті [PERSON] [INFO] разом з ним проживала його дружина [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , померла в м. Харкові [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13 ). Після смерті [PERSON] його дружина та діти продовжували проживати в спірному домоволодінні. Встановлюючи правовідносини, які склалися між сторонами щодо спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , суд вважає, що вони повинні регулюватися Цивільним кодексом УРСР, в редакції від 16.12.1922 року, який діяв на час відкриття спадщини. Так відповідно до статті 416 Цивільного кодексу УРСР від 16.12.1922 року допускається спадкоємство за законом і за заповітом згідно з вищенаведеними статтями в межах загальної вартості спадкового майна не більше 10000 золотих карбованців, з вирахуванням всіх боргів померлого. Відповідно статті 418 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 16.12.1922 року «Коло осіб, які закликаються до спадкування за обома, вказаними у ст. 416, підставами, обмежується прямими низхідними (дітьми, онуками та правнуками) та пережившою дружиною померлого, а також непрацездатними та неімущими особами, які фактично перебували на повному утриманні померлого не менше одного року до його смерті». У примітці до вказаної норми зазначено: «Спадкоємцями можуть бути лише особи, які живі на момент смерті спадкодавця, а також діти, зачаті за його життя і народжені після його смерті». Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу УРСР в ред. від 16.12.1922 р. спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утримання померлого не менше одного року до його смерті. Відповідно до статті 420 Цивільного кодексу УРСР від 16.12.1922 р. при одержані спадщини за законом спадкове майно ділиться поголовно на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині ст. 418. Статтею 429 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 16.12.1922 року передбачено, що якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу УРСР в ред.. від 16.12.1922 року частки кожного із спадкоємців майна, що залишилося після смерті [PERSON] є рівними і складають по 1/3 частці. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м. Харкові спадкоємцями майна, що залишилося після її смерті є її діти: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Правовідносини щодо спадкування частки [PERSON] регулюються Цивільним кодексом УРСР в редакції від 16.12.1922 року Відповідно до статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963 року спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, переживший подружжя та батьки померлого. Статтею 549 Цивільного кодексу України в редакції від 18.07.1963 року до дій, що свідчать про прийняття спадщини є вступ у фактичне управління спадковим майном, або подача заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті матері прийняли шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, тому кожному з них належить по Ѕ частці домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Між спадкоємцями майна, яке залишилося після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] склалося фактичне користування спадщиною. Кожним із них до спірного домоволодіння були здійснені прибудови, що також свідчить про прийняття нами спадщини (а.с.14 ). В рішенні № 72/27 виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 17 квітня 1974 року зазначено, що домоволодіння в [ADDRESS] ) за правом особистої власності належить [PERSON] (нині померлому), в якому його сини зробили прибудову та побудови без дозволу і тому просять їх оформити. [PERSON] зробив прибудову жилої кімнати площею 17,9 кв.м., сіней площею 8,1 кв.м. та сараю літ. «д» розміром 7,8х5,4 м. [PERSON] , зробив прибудову сіней площею 9,0 кв. м. та жилої кімнати площею 10,9 кв.м. та побудував гараж розміром 5,69 м. х 3,50 м. Вказаним рішенням дозволено [PERSON] оформити прибудову жилої кімнати площею 17,9 кв.м., сіней площею 8,1 кв.м. та сараю літ. «д» розміром 7,8х5,4 м., [PERSON] помер в м. Харкові [INFO] . Спадкоємцем майна, що залишилося після його смерті є його син, відповідач - [PERSON] . Позивачу дозволено оформити прибудову сіней площею 9,0 кв. м., жилої кімнати площею 10,9 кв.м. та гаражу розміром 5,69 кв. м. х3 , 50 кв. м. [PERSON] помер в м. Харкові [INFO] . Спадкоємцем майна, що залишилося після його смерті є його син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 100-101). Відповідач [PERSON] постійно мешкає у спірному домоволодінню. Сторони газифікували будинок, провели водопровод, сплачують комунальні платежі (а.с. 18-31). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Сторони зверталися із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Лариси Євгенівни. У видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. було відмовлено у зв`язку з тим, що місце відкриття спадщини неможливо встановити за відсутністю прописки спадкодавця на час смерті, як передбачено ст. 29 Цивільного кодексу України та п. 1.12 глави 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я спадкодавця - [PERSON] , як це передбачено п. 4.15 глави 10.11 розділу «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.16, 104 ). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців) . Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони обрали правильний спосіб захисту порушеного права, докази, надані сторонами підтверджують факт проживання спадкодавця [PERSON] з спадкоємцями за адресою: [ADDRESS] ), у тому числі, на час відкриття спадщини, та прийняття сторонами спадщини у встановленому законом порядку. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач та відповідач є законними спадкоємцями та мають право на спадкування за законом. Судові витрати розподілити в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved