Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Новоайдарської селищної ради про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проживає та зареєстрована у будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її чоловіку - [PERSON] відповідно до свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння [NUMBER], виданого 29.07.1982 року виконкомом Новоайдарської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоайдарської селищної ради народних депутатів від 23.04.1981 року. Чоловік позивача - [PERSON] помер [INFO] в смт Білоріченський Лутугінського району Луганської області. На час смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований в даному населеному пункті Лутугінського району Луганської області. Спадщиною [PERSON] є частка у вищевказаному будинку. Заповіту [PERSON] не залишив, тому спадкування належного йому майна має відбуватися за законом. Позивач, як дружина спадкодавця, є спадкоємцем за законом першої черги, і тому має право на спадкування належного [PERSON] майна. Позивач безперервно проживала і проживає у вищевказаному спільному будинку. Частка [PERSON] зі спільного будинку не виділялася. Після смерті [PERSON] позивач користувалася і до цього часу користується всім будинком. Таким чином, позивач фактично вступила у володіння спадковим майном померлого [PERSON] Більше ніхто спадщину після смерті [PERSON] не приймав. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні та свідоцтва про право на спадщину [PERSON], зокрема, на вищевказаний будинок, нотаріусом листом від 21.01.2019 року за № 41/01-16 було роз'яснено, що видати дані свідоцтва наразі неможливо з таких причин. По-перше, нотаріус вважає, що позивач не прийняла спадщину. По-друге, позивач не може надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. З приводу вирішення питання спадкування позивачу було рекомендовано звернутися до суду. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду з метою захисту свого права на спадкування та права на частку у спільному майні подружжя. Позивач зазначає, що на її думку, вказаний будинок має належати їй повністю, так як їй належить 1/2 його частка - як частка у спільному майні подружжя, та 1/2 - як частка у спадщині померлого. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с. 2 - зворотна сторона). Представник відповідача Новоайдарської селищної ради - Шопін І. в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Згідно положень ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована у будинку [ADDRESS], що підтверджується записами у будинковій книзі (а.с.16-17) та відміткою про зареєстроване місце проживання в паспорті позивача (а.с.4 - зворотна сторона). Вказаний будинок належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її чоловіку - [PERSON] відповідно до свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння [NUMBER], виданого 29.07.1982 року виконкомом Новоайдарської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоайдарської селищної ради народних депутатів від 23.04.1981 року, що підтверджується копією вказаного свідоцтва (а.с.6) та копією довідки-характеристики на об'єкт нерухомого майна № 318 від 18.12.2018 року, виданої Новоайдарським РКПТІ (а.с.7). Чоловік позивача - [PERSON] помер [INFO] в смт Білоріченський Лутугінського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 13.09.1999 року (а.с.8). На час смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований в даному населеному пункті Лутугінського району Луганської області. Спадщиною [PERSON] є частка у вищевказаному будинку. Заповіту [PERSON] не залишив, тому спадкування належного йому майна має відбуватися в порядку спадкування за законом. Позивач є дружиною померлого, тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Факт того, що [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], перебували в шлюбі та були подружжям підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.9) Позивач безперервно проживала і проживає у вищевказаному спільному будинку. Частка [PERSON] зі спільного будинку не виділялася. Після смерті [PERSON] позивач користувалася і до цього часу користується всім будинком. Факт того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у володіння спадковим майном, підтверджується записами у будинковій книзі (а.с.16-17) та відміткою про реєстрацією місця проживання позивача в паспорті позивача (а.с.4 - зворотна сторона), згідно яких [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 16.01.1969 року по теперішній час. Таким чином, позивач фактично вступила у володіння спадковим майном померлого [PERSON] Більше ніхто спадщину [PERSON] не приймав, що підтверджується копією витягу № 54812663 зі Спадкового реєстру, наданим приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. 21.01.2019 року, відповідно до якого інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину за параметрами «[PERSON], дата смерті [INFO]» у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.10). При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні та свідоцтва про право на спадщину [PERSON], зокрема, на вищевказаний будинок, нотаріусом листом від 21.01.2019 року за № 41/01-16 було роз'яснено, що видати дані свідоцтва наразі неможливо з таких причин. По-перше, нотаріус вважає, що позивач не прийняла спадщину. По-друге, позивач не може надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. З приводу вирішення питання спадкування позивачу було рекомендовано звернутися до суду (а.с.15). Факт того, що будинок [ADDRESS] є спільною власністю позивача з померлим [PERSON] як майно, набуте подружжям під час шлюбу, підтверджується: свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 29.12.1959 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 грудня 1959 року, місце реєстрації - Новойдарський ЗАГС, актовий запис № 57, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки спадщина відкрилась у 1999 році. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки [PERSON] на час смерті [PERSON] перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, то відповідно до положень ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, вона є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, судом встановлено, що [PERSON] вступила у володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність» в редакції від 11.04.1995 року, який діяв на час смерті [PERSON], майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Позивачем доведено відсутність у неї можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку, зокрема й шляхом його визнання. З урахуванням вищенаведеного, суд вбачає законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки остання є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] першої черги за законом, підтвердила належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, та відсутність можливості вирішення даного спору в позасудовому порядку. Представник відповідача при вирішенні справи покладався на розсуд суду, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 112, 524, 525, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 р., ст. 16 ЗУ «Про власність» в редакції від 11.04.1995 року, Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved