Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Підволочиської районної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 24 травня 2019 року відкрите провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 01 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою. 17 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] , треті особи - Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Підволочиська районна рада Тернопільської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що вона є рідною тіткою дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є її сестра [PERSON] та відповідач [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] з 06 січня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2014 року між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] переїхав до іншого міста, жодного разу не з`являвся, дітьми, їх здоров`ям не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. [INFO] померла її сестра - [PERSON] , на її утриманні перебували діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що після смерті сестри діти проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, вона займається вихованням та матеріальним забезпеченням дітей. Відповідач [PERSON] з 2014 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. За життя, її сестра [PERSON] з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей не зверталася. В зв`язку з тим, що батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач [PERSON] вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі вище викладених обставин, [PERSON] просила суд: -позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; -встановити опіку над дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; -призначити її опікуном дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 квітня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, згідно заяви просили суд розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи - Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи - Підволочиської районної ради Тернопільської області в судове засідання не заявився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] в м. Хмельницькому Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 2779 від 08 грудня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13 травня 2010 року. Встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] в м. Хмельницькому Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 185 від 25 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 25 січня 2011 року. У відповідності до свідоцтв про народження, батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 12 листопада 2018 року, померла [INFO] [PERSON] , [INFO] у віці 36 років. Встановлено, що діти проживають разом з тіткою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Орлівщинського старостинського округу Піщанської сільської ради від 26 березня 2019 року за вих. № 451. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2014 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не спілкується з ними, не відвідує їх. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки діти проживают ьразом з [PERSON] , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Приписами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя. Достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року встановлено, що [INFO] померла мати дітей [PERSON] , [INFO] , яка мешкала разом з дітьми в [ADDRESS] . В телефонній розмові з батьком [PERSON] встановлено, що він мешкає в с. Токи, Підволочиського району, Тернопільської області, з жовтня 2011 року з сім`єю не проживає. З 25 квітня 2014 року розлучений з померлою [PERSON] , з дітьми тривалий час не бачився, їхнім вихованням не займається, офіційно не працює, постійно їздить на заробітки за кордон, тому не має можливості приділяти час та увагу своїм дітям. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 26 лютого 2019 року за реєстровим № 330, [PERSON] відмовився від виховання та утримання дітей та дає згоду на позбавлення його батьківських прав. Згідно акту обстеження від 31 жовтня 2019 року, складеного органом опіки та піклування Піщанської сільської ради за місцем проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у помешканні створені належні житлово-побутові умови для повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку дітей. [PERSON] разом зі своїм чоловіком піклуються про здоров`я племінників, забезпечують здобуття ними повної загальної освіти та готують їх до самостійного життя. У дітей є окремі кімнати для сну, відпочинку та підготовки уроків. В своєму висновку орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом було досліджено заяву [PERSON] , яка засвідчена 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Н.В. та зареєстрована в реєстрі за № 330, згідно якої [PERSON] відмовився від виховання та утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, а саме, з 2014 року не цікавився долею дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, повністю обірвав з ними зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що в інтересах дітей, необхідно позбавити відповідача батьківських прав, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На підставі ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до ст. 56 ЦК України, 1. Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. 2. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Вимогами статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно приписів ст. 6 СК України, 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина, до досягненню нею чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Самарканд, Республіка Узбекистан, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Орлівщинського старостинського округу Піщанської сільської ради від 26 березня 2019 року за вих. № 451. Позивач [PERSON] не має протипоказань щодо можливості бути опікуном малолітніх дітей. У відповідності до подання Органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року за №3241/02-24, орган опіки та піклування вважає за можливе призначення [PERSON] опікуном дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність встановлення опіки над малолітніми дітьми та призначення позивача опікуном, а тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Крім того, згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, ним не надано доказів наявності в нього на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача (опікуна) також підлягають задоволенню та розмір аліментів на утримання дітей на користь позивача повинен становити 1/3 частку доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 квітня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 768,40 грн. та на користь держави судові витрати в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved