Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

19.10.2018 р. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS], посилаючись на те, що вказана квартира належить позивачам та третій особі [PERSON] на праві власності. В спірній квартирі зареєстрована також відповідач, яка є колишньою дружиною [PERSON] При цьому, з 2016 р. відповідач за вказаною адресою не проживає, витрат по утриманню житла не несе, комунальні послуги не сплачує. 22.10.2018 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву. Клопотань, заяв від учасників справи до суду не надходило. В судовому засіданні позивачі вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, не заперечували щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. . Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подавала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав, зазначаючи про те, що відповідач з 2016 р. не проживає в зазначеній в позові квартирі. Від представника третьої особи - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та винести рішення відповідно до вимог закону. Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, а саме факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації місця проживання понад року. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила та не подала до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивачів та третьої особи, а також покази свідків, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно, кв. [ADDRESS] на праві часткової власності належить позивачам та третій особі [PERSON] Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання відповідач зареєстрована в вказаній квартирі. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, 20.06.2017 р. розірвано шлюб між відповідачем та [PERSON] У відповідності до Актів від 22.03.2018 р. та 02.10.2018р. відповідач не проживає в спірній квартирі . Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживала у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вона виїхала із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зазначеного суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованою в ній, перешкоджає позивачам в користуванні власністю. Відповідач не скористувалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подала суду відзив на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved