overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

29 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 12 вересня 2006 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі РАЦС Березнегуватського РУЮ в Миколаївській області, актовий запис № 46. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, з серпня 2015 шлюбні стосунки між ними фактично припинені, на даний час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що примирення неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище "Хохлова". Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 12 вересня 2006 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 46 ( а.с48). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюбно сімейні відносини між сторонами фактично припинені з серпня 2015 року, на даний час вони проживають окремо, на примирення не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

29 липня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 62. Від цього шлюбу дітей не має. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка обґрунтовує свою заяву тим, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося, так як вони різні за характерами та темпераментами, що призвело до повної втрати взаєморозуміння і взаємоповаги. Їх шлюб носить лише формальний характер. Спір по майні у сторін відсутній. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява, в якій вона підтримує позов і просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, а тому вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка не з'явилась. Оскільки належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не явився, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 липня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 62, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 169192 виданим 29.07.2015 року. Судом з'ясовано, що сторони наміру зберегти сім"ю не мають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а від відповідача заперечень проти його розірвання, до суду не надійшло, що свідчить про те, що їх сім'я розпалася і зберегти її неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 27 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1392, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі та зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про визнання позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 27 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1392. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8). Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

29 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16 червня 2021 року вимоги [PERSON] були задоволенні в повному обсязі. Однак, при ухваленні рішення, судом не було вирішено питання щодо вимоги про повернення судового збору, сплаченого заявницею при подачі позову в більшому розмірі в сумі 908 грн., а не в розмірі, відповідно до норм чинного законодавства за подання заяви окремого провадження в розмірі 454 грн. Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Згідно ч.4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін та інших осіб у судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглядати заяву за відсутності сторін. Дослідивши заяву, матеріали справи, суд приходить до висновку про її задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16 червня 2021 року вимоги [PERSON] були задоволенні в повному обсязі. (а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи, заявниця при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908 грн (а.с. 8). Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання заяви у справах окремого провадження становить 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення у справі, повернути [PERSON] надміру сплачену суму судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

29 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що їй належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS]. Окрім позивача, в даній квартирі зареєстрована відповідач - [PERSON], яка більше, ніж шість місяців, а саме з грудня 2012 року за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги. Тому позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 28.01.2009 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою. З 29.11.2010 року у вказаному житловому будинку зареєстровано [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (а.с.12). Відповідно до акту від 12.11.2013 року №546, який складено комісією в складі секретаря Карабинівської сільської ради Юзь Людмили Павлівни, депутата сільської ради Петлі Антоніни Петрівни, та сусідів - гр. [PERSON], гр. [PERSON], в будинку [ADDRESS] фактично постійно мешкають: [PERSON], [PERSON]. Між [PERSON] та [PERSON], відповідачем, згідно свідоцтва про шлюб, шлюб розірвано 27 серпня 2013 року (а.с.8). З грудня 2012 року відповідач не проживає за адресою реєстрації місця проживання. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конверти з викликом відповідача у судове засідання повернулись на адресу суду з відміткою "за вказаною адресою не проживає". Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що відсутність відповідача у будинку [ADDRESS] складає більш ніж рік станом на час розгляду справи судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

29 листопада 2017 року позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу. Мотивує свої вимоги тим, що вона з відповідачем 08 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за №281. Спільне життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з серпня 2017 року. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: дочку - [PERSON], 23 квітня 2014 року та сина - [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити. В заяві зазначила, що просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Бірюкова", дітей залишити проживати із нею та на її вихованні. Також звернула увагу на те, що сімейні стосунки з відповідачем припинили з серпня 2017 року, з того ж часу і не ведуть спільне господарство, хоча і мешкають за однією адресою. Проти заочного рішення не заперечує /а.с. 33/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання, заперечень на позовну заяву не надав. Враховуючи вищенаведене та зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч. 2 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

29 листопада 2018 року до суду звернувся [PERSON] з заявою\~ про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою суду від 03.12.2018 відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами окремого провадження на 30.01.2019. Заявник [PERSON] вказував, що для отримання свідоцтва про право на спадщину після його сестри [PERSON] (до шлюбу Гак) [PERSON], яка померла 05.02.2018, йому потрібно встановлення факту родинних відносин з нею, оскільки не збереглося її свідоцтво про народження. Тому [PERSON] прохав\~ встановити факт\~ родинних відносин між ним та [PERSON] (до шлюбу Гак) [PERSON] як брата з сестрою. В\~\~ судовому\~\~\~\~\~\~ засіданні\~\~ заявник [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені вимоги та прохали їх задовольнити. Від\~ представника\~ заінтересованої особи Білицької селищної ради Кобеляцького району Полтавської області надійшла заява,\~ в\~ якій селищний голова [PERSON] прохав справу розглянути без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечував. Заслухавши пояснення заявника та його представника, свідків: [PERSON], який був однокласником заявника та протягом багатьох років чув як [PERSON] називав своєю сестрою [PERSON], яка після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]\~\~ та [PERSON], який є сусідом заявника та розповів, що він\~ спілкувався з сім'єю\~ заявника багато років та знає, що\~ [PERSON] та [PERSON]\~ до шлюбу прізвище\~ Гак - є рідними братом та сестрою,\~ суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Оскільки факт родинних відносин підтверджується показаннями свідків та належними й допустимими доказами, що є у справі, зокрема довідкою з Кобеляцького РВ ДРАЦС, за якою [PERSON] зареєструвала шлюб 22.10.1961\~ з [PERSON] та змінила прізвище на "Шабельник" (а.с. 4,5,6-8,9,12), потрібно встановити факт родинних відносин між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Гак) [PERSON], яка померла 05.02.2018, як рідного брата з сестрою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

29 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітню дочку - [PERSON] [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно довідки виконавчого комітету Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, спільна дитина відповідача та позивача проживає разом з останньою та знаходиться на її утримані. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов"язку щодо утримання неповнолітніх дітей визначаються за домовленістю між ними. Якщо ж такої домовленості не досягнуто кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що він виконує свої обов"язки щодо утримання неповнолітньої дитини не надав. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову [PERSON] . За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

29 лютого 2016 року Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворої на заразну (відкриту) форму туберкульозу [PERSON] В обґрунтування своєї заяви заявник вказував, що [PERSON], [INFO] перебуває на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 26.10.2015 року по 22.02.2016 з діагнозом: ВДТБ (26.10.2015) верхньої долі S2 правої легені (інфільтративний) дестр- МБТ+М-МГ+К+Регист І (HRE) Рез 2(-) Гіст 0 Кат4 Ког3 (2015). Під час стаціонарного лікування у диспансері хвора [PERSON] 22.02.2016 року самовільно залишила відділення. Хвора являє собою епідемічну загрозу для оточуючих під час відсутності у відділенні. На даний час [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, яка злісно ухиляється від обов'язкового лікування. В зв'язку з цим Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер просить про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. В судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала та підтвердила викладені в заяві обставини. Представник хворої проти вимог заявника не заперечувала. Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON], перебувала на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 26.10.2015 року по 22.02.2016 з діагнозом: ВДТБ (26.10.2015) верхньої долі S2 правої легені (інфільтративний) дестр- МБТ+М-МГ+К+Регист І (HRE) Рез 2(-) Гіст 0 Кат4 Ког3 (2015). З історії хвороби вбачається, що 15.02.2016 року [PERSON] самовільно залишила відділення та ухиляється від лікування. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. За наведених обставин, з врахуванням рішення ЛКК від 24 лютого 2016 року № 196 суд вважає, що заява є обґрунтованою, а тому [PERSON], яка є хворою на заразну форму туберкульозу, ухиляється від лікування та становить загрозу розповсюдження хвороби, на утримані малолітня дитина 4 місяці, підлягає обов'язковій госпіталізації до спеціалізованого протитуберкульозного закладу, яким є Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер. З врахуванням стадії хвороби, висновку лікарської комісії та вимог, встановлених законом, суд визначає строк госпіталізації в три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

29 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.08.2012 року Публічне акціонерне товариство Банк "ТРАСТ" отримав від [PERSON] пропозицію (оферту) про укладення договору № R011.0016665, в якій відповідач пропонувала позивачу надати їй споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано відповідачу кредит в розмірі 43 302,00 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 20.07.2015 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,49 % річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредит було отримано Відповідачем 01.08.2012 р., що підтверджується меморіальним ордером № Lоаn-16462 від 01.08.2012 р. про перерахування коштів. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання перед Позивачем чим порушує умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Останній раз платіж Відповідачем здійснювався лише 16.10.2014 в сумі 1 500,00 грн., надалі та станом по дату подачі позову, щомісячні платежі в термінах та розмірах встановлених Додатком № 1 до кредитного договору Відповідачем не здійснюються. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 11.02.2016 р. загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором № R011.0016665 від 01.08.2012 р. становить 54 938,23 грн., із них: 19 222,10 грн. - сума заборгованості по кредиту, в т.ч. 17 998,68 грн. - прострочена заборгованість з оплати кредиту; 1 841,27 грн. - прострочені відсотки за фактичне користування кредитом; 10 821,18 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту; 23 053,68 грн. - пеня. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подали заяву в якій позов підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач по справі в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Виходячи з вищенаведеного та зі згоди позивача,

Outcome: approved