Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення на його користь боргу в сумі 190 623 гривень 30 коп. згідно розписки від 13.04.2004 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 квітня 2004 року між ним та Відповідачем у простій письмовій формі був укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого Відповідач отримав від Позивача в борг грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які зобовязався повернути до 13 червня 2004 року. Однак станом на дату звернення до суду 25 січня 2017 року грошові кошти не повернув, тому просив позов задовольнити та стягнути з Відповідача суму боргу, що еквівалентна 7000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду склало 190\~623 гривень 30 копійок та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]\~\~ позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США, про що надав суду для огляду оригінал розписки, згідно якої Відповідач зобов'язався повернути позику у строк до 13 червня 2004 року. Жодних коштів до теперішнього часу не повернуто. Просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача борг у розмірі 190\~623,30грн., що еквівалентне 7000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату звернення до суду та судові витрати. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав. За таких обставин, враховуючи позицію позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши позивача та його представника, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно розписки від 13.04.2004 року, складеної власноручно, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США строком на 2 місяці до 13 червня 2004 року зі сплатою щомісячних відсотків в розмірі 5% (а.с. 7). У відповідності до свідоцтва про зміну імені, серії 1-БП № 000587 від 17.03.2006 [PERSON] [INFO], змінив імя на [PERSON] (а.с. 6). Згідно листа Глухівського відділення АТ «[PERSON] Аваль» від 14.03.2017 за вих. №С19-0000-121/15-4/6-5Т офіційний курс гривні до долара США станом на 25січня 2017 року складав 2723,1902 за 100 доларів США. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в Постанові від 18 січня 2017 року (справа №6-2789цс16), вказала, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів\~робити відповідні правові висновки. Таким чином, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обовязки. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.\~\~Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Частиною другою статті 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 № 6-63цс13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Тобто, наявний оригінал розписки підтверджує боргове зобовязання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. У відповідності зі статтею 509 ЦК України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Тому повернення відповідачем позивачеві боргу є її обовязком. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Між тим, Відповідач у справі взяті на себе зобовязання за договором позики належним чином та у встановлений строк не виконав, що є підставою для задоволення позову. Згідно з частиною другою статті 524 ЦК України та частин першої та другої статті 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті; грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пленум Верховного суду України в пункті 14 постанови «Про судове рішення у цивільний справі» від 18 грудня 2009 року № 14, вказав, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті лише у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України;\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Отже, судом встановлено невиконання Відповідачем свого зобовязання щодо повернення грошового боргу Позивачу, тому суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь позивача 190623 грн.30 коп., що за встановленим Національним банком України 25 січня 2017 року офіційним курсом еквівалентно 7000 доларів США (курс валют 25 січня 2017 року: 100 доларів 2723,1902 грн.). Окрім цього, у звязку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає 1906 грн. 23 коп. сплаченого позивачем судового збору (платіжні доручення від 25 січня 2017 року №287, від 30.01.2017 № 58) та 420 грн. витрат з розміщення оголошення в газеті про виклик Відповідача. На підставі викладеного, статей 11, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved