Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON], від імені та в інтересах якого діє представник за договором про надання правової допомоги [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що 22.09.2009 року померла мати позивача [PERSON]. З дня її смерті відкрилася спадщина. Позивач подав заяву про прийняття спадщини та прийняв у спадок 49/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, проїзд Подвойського, 9. Спадкодавець за життя приватизувала зі співвласником земельної ділянки [PERSON] 0,0503 га земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у м. Вінниці по проїзду Подвойського, 9. 26.04.2016 року позивач подав до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться в м. Вінниці по проїзду Подвойського, 9. Нотаріус відмовила йому у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку частка померлої у спільній сумісній власності не визначена. Оскільки позивач є спадкоємцем померлої першої черги, а в силу ст. 372 ЦК України, частка [PERSON] на час смерті у спільному майні становила 1/2, його право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проїзд Подвойського, 9, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, має бути визнане судом, що і стало підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримала повністю та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, просила суд розглядати справу у відсутність позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо задоволення позову, просив суд розглядати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2009 року [PERSON] [PERSON] міською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого [PERSON] спільно з [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0503 га, кадастровий номер 0510137000:03:013:0070, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по І проїзду Подвойського, 9 (а.с.17-19). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ №151135 [PERSON] померла 22.09.2009 року (а.с.13). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 27.08.2010 року у справі №2о-73/10 встановлено факт того, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с.53 (зворотній бік)-54). Згідно цього ж рішення відповідач [PERSON] теж є сином [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до копії спадкової справи №42/10 до майна померлої 22.09.2009 року [PERSON], наданої Другою вінницькою державною нотаріальною конторою на запит суду, крім [PERSON], заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не подавав (а.с.45-75). 25.07.2013 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 49/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, проїзд Подвойського, 9 (а.с.73). Державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 26 квітня 2016 року за №640/02-31 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0503 га, кадастровий номер 0510137000:03:013:0070, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по І проїзду Подвойського 9, оскільки нотаріус не може визначити на яку частку зазначеної земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] (а.с.20). Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, частинами 1 та 2\~статті 372 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1\~ст. 86 ЗК України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України\~\~від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що померла [PERSON] за життя набула право приватної власності на ? частину земельної ділянки в м. Вінниці по І проїзду Подвойського, 9,такого права на до смерті не втратила, тому право власності на вказане майно входить до спадкової маси, на яку відкрилась спадщина після її смерті та може спадкуватись на загальних підставах. Нормами ст. ст.\~1217,\~1218,\~1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статей 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або його незаконність не встановлена судом. Власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Враховуючи наведене, та те, що відповідач як спадкоємець померлої [PERSON] першої черги не заявив про свої спадкові права на спірну земельну ділянку, визнав позов, а також те, що рішення суду у справі не порушить права будь яких третіх осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Судові витрати позивач у позовній заяві просив залишити за ним. На підставі наведеного та

Outcome: approved