Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

29.09.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відповідачку [PERSON], квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири та володіє нею згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.12.2000 року, що посвідчує те, що вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу [PERSON]. Також зазначила, що відповідачка являється їй онукою та з січня 2010 року, в тому числі з часу свого повноліття ([INFO] ) відповідачка фактично за вказаною адресою не проживає так як переїхала жити до своєї матері в [ADDRESS]. На прохання добровільно знятися з обліку за вищевказаним місцем реєстрації, остання відмовилася. Позивач вважає, що не знімаючись з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, відповідачка створює перешкоди позивачу в користуванні власністю. Проте, відповідачка і досі перебуває на реєстраційному обліку за адресою: квартира [ADDRESS], створюючи перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою, в зв'язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. В судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує та зазначила, що на даний час відповідачка за вказаною адресою не проживає та речей її там немає, адже з вересня 2009 року, оскільки тоді вона була неповнолітня виявила бажання проживати разом з матір'ю. Замки в квартирі не змінювалися та відповідачка спроб вселитися не здійснювала. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує та зазначив, що перебував у шлюбних відносинах з матір'ю відповідачки, але з 2004 року шлюб розірвано та відповідачка [PERSON] восени 2009 року добровільно виїхала з квартири. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з?явилась, про день час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за своєї відсутності не подавала. Суд, з урахуванням думки позивача, представника позивача, які не заперечують проти заочного розгляду справи у відсутності відповідачки, вважає можливим розглядати справу у її відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та третьої особи, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 05.12.2000 року (а.с.6). Згідно довідки форми 3 від 03.09.2014 року, виданої ТОВ "Кийградсервіс" вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 3 чоловіка: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (онука). (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження від 01.12.1995 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та виходячи з чого вбачається, що [INFO] останній виповнилося 18 років та вона набула повноліття. Батьком відповідачки є [PERSON] (а.с.8). В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що являється сусідкою позивачки та зазначила, що відповідачку [PERSON] не бачила за вказаною адресою близько 4-х років, в квартирі бував часто по-сусідськи, речей відповідачки там не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що являється сусідом позивачки та зазначив, що відповідачка [PERSON] раніше проживала за вказаною адресою разом із бабусею і батьком, однак вже не бачив її близько 4-х років. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на свій розсуд. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 383 та ст. 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідачки перешкоджає позивачу, як власнику квартири, в повній мірі користуватися належними йому правами власника в зазначеній квартирі та розпоряджатися своєю власністю, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка належить позивачу на праві власності шляхом зняття відповідачки з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved