Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

28.09.2020 року до суду звернулася позивач, [PERSON] , з позовом про визначення доданого строку для прийняття спадщини до відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 29.09.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 12.11.2020 року. 12.11.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засідання на 12.11.2020 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] , померлої [INFO] і визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області померла її бабуся по материнській лінії [PERSON] , [INFO] . На день смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із земельної ділянки. Спадщину після смерті бабусі повинна була прийняти її мати, рідна донька померлої, [PERSON] . До свої смерті бабуся склала заповіт, яким все своє майно заповіла її матері. Проте її мати не змогла прийняти спадщини з причини тяжкої хвороби та довготривалого лікування. Стан хворої матері був тяжким, вона була не транспортабельна, що підтверджується довідкою лікувального закладу. [INFO] померла її мати, донька спадкодавця. Про наявність спадкового майна вона дізналась лише в грудні місяці 2018 року, коли переглядала документи її бабусі та знайшла Державний акт про право приватної власності на землю. 05.02.2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовського С.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої бабусі [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовського С.І від 05.02.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник Верхівцевської міської ради Верхньодніпровської Дніпропетровського області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області померла бабуся позивачки по материнській лінії [PERSON] , [INFO] . На день смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із земельної ділянки. Спадщину після смерті бабусі повинна була прийняти мати позивачки, рідна донька померлої, [PERSON] . [PERSON] , був складений заповіт, яким все своє майно заповіла остання матері позивачки. Проте мати позивачки не змогла прийняти спадщини з причини тяжкої хвороби та довготривалого лікування, стан якої був тяжким, вона була не транспортабельна., що підтверджується довідкою лікувального закладу в якої зазначено, що [PERSON] ,. проходила лікування з 2005 року. [INFO] померла мати позивачки - донька спадкодавця, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За доводами позивача про наявність спадкового майна позивачка дізналась лише в грудні місяці 2018 року, коли переглядала документи її бабусі та знайшла Державний акт про право приватної власності на землю. 05.02.2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовського С.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої бабусі [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовського С.І від 05.02.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення її порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки успадкувати майно останньої повинна була її мати, яка тяжко хворіла, а позивачка здійснювала догляд за нею що підтверджено медичною довідкою. Також за доводами позивача, остання дізналась про наявність спадщини лише в грудні місяці 2018 року. Таким чином суд вважає причину пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи № 11/2019, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , звернулася лише позивач [PERSON] . До звернення [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини спадкова справа після смерті [PERSON] , не відкривалась, відповідно нотаріус також не мав можливості повідомити спадкоємця про наявність спадкової справи відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки у нотаріуса також були відсутні відомості про смерть спадкодавця [PERSON] . За наведених вище обставин, та враховуючи, що з моменту закінчення шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини і звернення позивачки до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, пройшов незначний період часу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, виходячи з того, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини після померлої, і будь-яка інша особа не претендує на спадщину, що залишилась після її смерті. Відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який на думку суду буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved