Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Зазначені вимоги позивача, які нею підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що вона проживає у власному будинку по [ADDRESS]. В її будинку сім років тому зареєструвався відповідач, колишній чоловік її дочки [PERSON]. З 2009 року відповідач разом із її дочкою не проживає в зазначеному будинку. У 2012 році шлюб між відповідачем та її дочкою було розірвано. Вона зверталась до відповідача з проханням знятись з реїїстрації в її будинку, однак він відмовився, відповівши, що приїзджати та займатись цим питанням він не буде. За п'ять років своєї відсутності, відповідач не приїзджав та не допомагав ні фізично, ні матеріально по облаштуванню будинку. В зв'язку із тим, що відповідач зареєстрований в її будинку, вона не може вчиняти з будинком будь-яких правочинів, які дозволені та передбачені чинним законодавством. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву, у відповідності до якої просить зазначену справу розглядати без його участі; позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою Лугинською селищною радою від 05.05.2014 року №1828. Відповідач [PERSON] зареєстрований в зазначеному будинку, що підтверджується копією його паспорту. Ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 386, 391 ЦК України право власності захищається також від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. У відповідності до ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири ), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України ", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, з викладеного слідує, що член сім'ї власника житла може бути позбавлений права користування житловим приміщення на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, лише у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично з 2009 року без поважних причин і по теперішній час не проживає за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS]. Так, актами від 14.03.2014 року та від 28.04.2014 року, складених комісією в складі спеціаліста Лугинської селищної ради Ярошовця С.І., члена житлової комісії Лугинської селищної ради Лукиші О.В., секретаря селищної ради Медведської З.В., в присутності [PERSON], стверджується, що [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2009 року. Крім того, факт не проживання відповідача [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], понад один рік, підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні стверджували, що [PERSON], який був зятем позивача, не проживає в житловому будинку [ADDRESS] більше як три роки. Як їм відомо [PERSON] проживає в м. Запоріжжя. З урахуванням викладеного, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved