Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

19.01.2021 року до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області звернувся начальник Служби у справах дітей Куп`янської міської ради з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідачка залишила дитину після народження у акушерському відділенні, про що було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. 19.03.2019 р. було прийняте рішення № 110 виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області про направлення малолітнього [PERSON] до будинку дитини. З 03.04.2019 р. малолітній [PERSON] перебував у комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини № 2». Рішенням від 05.05.2020 року № 68/2 виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області встановлено опіку над малолітнім [PERSON] . 21.08.2020 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини Куп`янської міської ради ухвалено про доцільність підготовки та подання до суду позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 22.01.2021 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.03.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Від позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі представника служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області, позов підтримують та просять задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином,у відповідності до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток, копії позовної заяви та додатків до неї на адресу місця проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, однак були повернуті до суду не врученими з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, веб-портал судова влади України http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023//, яке було опубліковано 12.04.2021 року. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, та оскільки судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення відповідача та забезпечення його участі в розгляді справи, суд не знаходить підстав для відкладення судового засідання, що може призвести до затягування строків розгляду, та вважає можливим розглядати справу за відсутності сторони відповідача на підставі наявних доказів. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.02.2019 р. в акушерському відділенні з ліжками для новонароджених ВП «Куп`янська центральна міська лікарня» [PERSON] , [INFO] , котра прописана за адресою: [ADDRESS] , народила живу доношену дитину чоловічої статі, та, враховуючи, що мати залишила дитину в акушерському відділенні, заклад охорони здоров`я звернувся до служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області з проханням вирішити подальшу долю дитини (а.с.7,8). [INFO] Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено актовий запис № 36 про народження [PERSON] , який народився [INFO] у м. Куп`янськ, Харківської області, у відомостях про батька вказано - [PERSON] , який записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України, матір - [PERSON] , та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5,6). 12.02.2019 р. працівниками закладу охорони здоров`я ВП «Куп`янська центральна міська лікарня» та органу внутрішніх справи України складено Акт про дитину, покинуту у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, в якому зазначено, що 12.02.2019 р. в ВП «КЦМЛ» КНП «КТМО», акушерському відділенні з ліжками для новонароджених виявлена покинута дитина чоловічої статі [INFO] народження - [PERSON] , який перебуває в закладі охорони здоров`я з 06.02.2019 р., стан його здоров`я - здоровий, відомості про матір - [PERSON] місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). 19.03.2019 р. Рішенням № 109 виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області малолітньому [PERSON] , [INFO] народження , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.17). 19.03.2019 р. Рішенням № 110 виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області було вирішено просити Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації виділити путівку малолітньому [PERSON] , [INFO] народження , до будинку дитини (а.с.10). На підставі цього Рішення № 110 від 19.03.2019 р. дитина [PERSON] [INFO] був переданий директору КНП ХОР Обласний будинок дитини № 2, про що складено Акт про факт передачі дитини (а.с.11). Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2019 року у справі № 628/860/19 позов Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, який відповідачем було визнано у повному обсязі, було задоволено та позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] народження , відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [ADDRESS] народження , доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , над якими, Розпорядженням Балаклійської районного державної адміністрації Харківської області від 24.12.2019 р. № 228, було призначено опікуном [PERSON] та 30.12.2019 р. дітей було передано опікуну на виховання та спільне проживання (а.с.12-14, 15). Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 05.05.2020 р. № 68/2 встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] народження , та призначено [PERSON] опікуном на ним (а.с.16). 21.08.2020 р. відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини Куп`янської міської ради, на якому вирішувалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] , та на яке була запрошена мати дитини, однак не з`явилася, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, та було ухвалено ініціювати вирішення у судовому порядку питання про позбавлення її батьківських прав (а.с.18). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.1 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз.2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland) заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року)) інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно, також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Отже, судом встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно малолітнього сина, відсутності з її боку участі у вихованні дитини, батьківського піклування, ненадання матеріальної допомоги. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно вказаного малолітнього сина, оскільки цього, насамперед, вимагають інтереси дитини, адже мати не забрала дитину з пологового будинку і протягом шести місяців не виявила щодо неї батьківського піклування, не цікавилася його здоров`ям, фізичним розвитком, не проявляла щонайменшої батьківської турботи і повернення дитини в сім`ю, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини з моменту її народження і до теперішнього часу без поважних причин, не цікавиться долею дитини, що свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо дитини та стійке небажання відповідачки проявляти турботу, займатися вихованням дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини, що повністю відповідає інтересам дитини, а тому позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач при зверненні до суду звільнений від оплати судового збору на підставі п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а позов підлягає задоволенню у повному обсязі, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - з відповідача на користь держави стягується судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі наведеного, ст.ст.19, 150, 164 СК України, та,

Outcome: approved