Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

23 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, мотивуючи її тим, що з 10.09.2008 року перебувають у шлюбі, від шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], проте вони вже з вересня 2014 року проживають окремо через протилежні погляди на сімейне життя і різні характери, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, тому за спільною згодою вирішили розірвати шлюб. Заявниками досягнуто згоди щодо постійного поживання спільних дітей з матір'ю. 27.01.2015 заявниками подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, приходжу до висновку, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Статтею 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом достовірно встановлено, що 10 серпня 2008 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON], та [PERSON] 27 січня 2015 року заявники звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу. Зі змісту заяви вбачається, що з вересня 2014 року заявники проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають роздільний бюджет. Спорів щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. Матеріали справи свідчать про те, що заявники не мають намір відновлювати сім'ю, досягли згоди щодо усіх питань, пов'язаних з розірванням шлюбу. За таких обставин суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved