Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовними вимогами, які згодом уточнив до [PERSON] про стягнення частини витрат за комунальні послуги за утримання житла в розмірі 6\~706,50грн., посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не проводить оплату за отримані послуги. Просить стягнути із відповідача заборгованість, а також судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявився, однак подав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання не з»явились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно довідки №96 від 10 грудня 2005р., виданої ПП «Дружба-сервіс-житло-1» в квартирі [ADDRESS], житловою площею 15,5 кв.м., зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, по квитанціях сплачених [PERSON], сума сплачена ним становить 13\~412грн. 79коп. Статтею 322 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник майна зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом. Якщо жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК УРСР). Таким чином, з урахуванням вищевказаних встановлених обставин, обовязок щодо оплати вартості покладається на власника квартири [PERSON], який, в свою чергу, вправі визначити участь інших мешканців квартири у даних витратах. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи, та необхідність задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved