Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

30 січня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності: на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; на земельну ділянку площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав повністю з наведених у позові підстав та просив суд їх задовольнити. Представник Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. На даний час позивач [PERSON] бажає оформити спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у виді: земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства; які розташовані за адресою: [ADDRESS] , однак, при оформленні спадщини виявилося, що державних актів на право приватної власності на землю спадкодавець [PERSON] не отримувала. Так як зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Ст. 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв`язку з неможливістю отримати позивачем [PERSON] правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які спадкодавцю не видавалися, суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги, оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за нею права власності на дані земельні ділянки. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved