Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказану спадщину позивач прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак належним чином оформити свої спадкові права на вказаний вище будинок не має можливості, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 02.08.2016 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач не з`явилась, однак звернулась до суду із заявою, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача - Новодмитрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 12.04.2001 року) [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №150. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 2001 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (серії [NUMBER] від 14.10.1978 року). Інші спадкоємці першої черги, а саме: [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки спадщини на користь позивача, що стверджується відповідними заявами, які містяться у спадковій справі №203/2001 від 22.11.2001 року. Таким чином судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, яка фактично вступила в управління та володіння вказаним вище спадковим майном. Із копії спадкової справи вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті свого чоловіка. Тобто позивач після смерті свого чоловіка належним чином прийняла спадщину та вчинила відповідні дії спрямовані на її прийняття, що передбачено нормами діючого на час відкриття спадщини законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Постановою Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 02.08.2016 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] відмовлено, оскільки документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, відсутні. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 21.10.2016 року за №1781 на підставі запису в погосподарській книзі [NUMBER], особовий рахунок № [NUMBER] за 1996-2000 роки, [PERSON] належить домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої виконкомом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 05.08.2016 року за №1227, [PERSON] на день своєї смерті постійно проживав разом із сім`єю за вказаною вище адресою. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Новодмитрівська сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності [PERSON] будинку з надвірними будівлями за вказаною вище адресою. Нормами ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Нормами ст.,ст. 12, 13, 81 ЦПК України визначено, що суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За загальними правилами спадкуванням є перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємця. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №203/2001 від 22.11.2001 року, заведеної після смерті [PERSON] , що надана суду Черкаським обласним державним нотаріальним архівом, позивач по справі є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та належним чином прийняла спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог, тобто не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вказаного домоволодіння, що на думку суду не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав сторін по страві та третіх осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved