Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

19 січня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вимогами ухвалити рішення про стягнення на користь Банку в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №11156848000 від 22 травня 2007 року по процентам та кредиту у розмірі 16479,61 дол. США та по пені у розмірі 16418,51 грн., стверджуючи, що відповідачі не виконують свої зобов`язання за кредитним договором і за договором поруки. Ухвалу суду про відкриття загального позовного провадження по даній справі відповідач [PERSON] оскаржила в апеляційному порядку. Після повернення справи з апеляційного суду провадження по справі було відновлено ухвалою суду від12.01.2017 року. Відповідач [PERSON] у запереченнях на позов стверджувала, що вимоги Банку є недоведеними. [PERSON] надала до суду зустрічний позов про визнання поруки припиненоюз 13.01.2015 року. Відповідач [PERSON] , не визнаючи позов Банку, заявив зустрічний позов про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним. Представник позивача до судового засідання не з`являється, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомляє, у матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності (т.1 а.с.53,т.2 а.с. 55,170). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в минулих судових засіданнях надавала пояснення як за первісним позовом, так і за зустрічними. До сьогоднішнього судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов банку не визнає, зустрічні вимоги підтримує. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: 22 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нині Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11156848000, за умовами якого Банк мав надати Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000,00 (тридцять тисяч) доларів США на споживчі цілі на строк з 22 травня 2007 року по 22 травня 2022 року, зі сплатою 12,50 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] , Позичальником та Банком було укладено Договір поруки № 115391 від 22.05.2007 р., заяким Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №11156848000 від 22.05.2007 р., як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У позові Банк зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачеві [PERSON] кредит у сумі 30 000,00 дол. США, шляхом видачі коштів через касу банку, а відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 12,5% річних. Всупереч умов кредитного договору позичальник не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредит та процентам протягом тривалого часу, у зв`язку з чим позивач направив відповідачам вимоги від 13.10.2015 року про необхідність усунення порушень кредитного договору. Відповідачі вимоги не виконали, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог банк посилався на такі докази: договір про надання споживчого кредиту, договір поруки, заяву на видачу готівки, розрахунок заборгованості, досудові вимоги на адреси відповідачів від 13.10.2015 року, статутні документи банку. Представник [PERSON] , не визнаючи позов Банку і підтримуючи зустрічні позови про визнання поруки припиненою та про визнання кредитного договору недійсним, доводила наступне: факт видачі кредиту в тій сумі та валюті, що вказує позивач та розмір заборгованості за кредитним договором не підтверджені належними доказами, позичальник отримував кредитні кошти в грошовій одиниці - гривні, в матеріалах справи взагалі відсутні первинні документи, з яких можливо було б встановити реальний розмір заборгованості, а Банк, в свою чергу, ухиляється від виконання вимог суду та надання таких доказів. Представник відповідача вказувала, що банк втратив право нарахування відсотків за користування кредитом з 13.10.2015 року, у зв`язку з чим незаконно нараховано відсотки за користування кредитом в сумі, вказаній в розрахунку. Також представник відповідача стверджувала, що порука [PERSON] є припиненою, оскільки Банком та Позичальником було збільшено об`єм відповідальності Поручителя за зобов`язанням без її згоди шляхом підняття відсоткової ставки за кредитним договором до 25% річних починаючи з 13.01.2015 року. Окрім того представник відповідача підтримала зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору з підстав викладених у зустрічному позові. Дослідивши надані до позовів докази і наведені сторонами доводи, суд дійшов висновку, що позов Банку про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] про припинення поруки підлягає задоволенню та зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягає задоволенню з наступних підстав: За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до положеньст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства України. На підтвердження факту видачі кредиту позивачем було надано до суду копію заяви на видачу готівки №9 від 22.05.2007 р. та зазначено у позові, що видача коштів відбувалася через касу банку.Проте, суд погоджується з доводами представника відповідача про неналежне оформлення первинних фінансових документів щодо видачі кредиту. Так, в кредитному договору в пункті 1.5 зазначено, що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника №МФО, у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» (ст. ст. 2, 51) та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (п. п. 1.16, 1.191, 1.31, 1.35 ст.1, ст. 21-22) встановлено, що здійснення внутрішньобанківської операції по переказу грошових коштів з одного рахунку на інший здійснюється виключно на підставі відповідного розрахункового документу - меморіального ордеру. Отже, видача кредитних коштів Позичальникові повинна була бути здійснена на підставі меморіального ордеру. Однак позивач не надав до суду належні докази щодо відкриття поточного рахунку на ім`я [PERSON] . До того ж, ні в позові, ні в договорі не зазначено навіть номер поточного рахунку позичальника, відкритий банком на виконання умов кредитного договору для видачі кредитних коштів в іноземній валюті. З копії заяви на видачу готівки №9 від 22.05.2007р. (т.1 а.с.28) убачається, що фінансова операція не пов`язана зі здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності; за дебетом рахунку № [NUMBER] та кредитом рахунку № [NUMBER] належить до видачі отримувачу [PERSON] банком отримувача АКЦ.Ком.Іннов.Банк «УкрСиббанк» грошові кошти в сумі 30 000 дол.США, що еквівалентно 151 500,00 грн. В наданій заяві на видачу готівки зміст операції вказано як «видача з поточного рахунку фіз. особи [NUMBER] [PERSON] ». Тобто, дана заява не містить відомостей щодо здійснення фінансової операції, пов`язаної з наданням кредитних коштів за кредитним договором №11156848000 від 22.05.2007. Цей фінансовий документ відображає видачу [PERSON] власних грошових коштів з його поточного рахунку. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2017 року було витребувано у АТ «УкрСиббанк» документи, що підтверджують факт реального отримання [PERSON] грошових коштів згідно Договору про надання споживчого кредиту № 11156848000 від 22 травня 2007 року, також на необхідність надання таких документів звертав у своєму клопотанні судовий експерт, який повідомляв суд, що для проведення експертизи необхідні відповідні документи. Однак, будь-яких інших первинних документів, окрім копії заяви на видачу готівки, до суду надано не було. Суд приходить висновку, що позивач не підтвердив належними доказами факт надання грошових коштів за кредитним договором Позичальнику саме в тому розмірі і тій валюті, що вказаний у позовній заяві. У позовній заяві позивач стверджує, що станом на 12.01.2016 р. заборгованість за кредитним договором №11156848000 від 22.05.2007 року складає по процентах та кредиту у розмірі 16 479,61 дол. США та по пені у розмірі 16 418,51 грн., де 14 667,24 дол. США - заборгованість за кредитом, 1812,37 дол. США - заборгованість за процентами, 9272,48 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 7146,03 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, на підтвердження чого надає розрахунок заборгованості. У матеріалах справи міститься вимога вих. №30-11/29660 від 13.10.2015 року (т.1 а.с.29-30) про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, що направлялася Позичальнику, згідно якої Банк вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Суд зазначає, що після направлення Позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припиняє свою дію, а кредитор втрачає можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц. Відтак, суд приходить висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за період з 13.10.2015р. по 12.01.2016 р. є незаконним, як наслідок розрахунок заборгованості Банком виконано з порушенням вимог закону. Доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №161/16891/15-ц від 30 січня 2018 року. Зокрема, Верховний Суд підкреслив, що …доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.... Відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльністю в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 18червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.... Аналогічна позиція висловлена у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17 та в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №760/2193/15-ц від 14 лютого 2018року. Цивільне судочинство, відповідно до приписів ч.1,3 ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У даному випадку розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором може бути підтверджено або спростовано висновком економічної експертизи. Експертне дослідження спірного кредитного договору, що було призначено за ухвалою суду від 26.09.2018 року, невиконано також у зв`язку з ненадання Банком бухгалтерських документів, що повинні були складатися на виконання цього кредитного договору. З огляду на викладене суд вважає, що Банк не довів належними доказами суму заборгованості [PERSON] та [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11156848000 від 22 травня 2007 року. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частини перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України). Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника (частина друга статті 555 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору сторони встановили, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 12,5 % річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2.цього договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Відповідно до п. 1.2. Договору поруки поручителю добре відомі усі умови кредитного договору № 11156848000 від 22.05.2007 р., в тому числі процентна ставка - згідно кредитного договору. Тобто, при підписанні Договору поруки, Поручитель погодився із встановленням відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних. За п.9.2. кредитного договору сторони погодили можливість збільшення процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану, здійснення поточних коливань процентних ставок по вкладах та/або кредитам, або змін у грошово-кредитній політиці НБУ тощо. Однак, при цьому сторонами було визначено повідомлювально-погоджувальний порядок зміни розміру процентної ставки. Сторонами у розділі 2 Договору поруки було визначено порядок виконання договору поруки. За п. 2.1. договору «кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, унаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя». Під «згодою поручителя» розуміється як візування змін в кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями і т.і. Банк у позові, а Позичальник у письмових поясненнях стверджують, що сторони погодили підняття відсоткової ставки за користування кредитом до 25% річних починаючи з 13.01.2015 року. Така зміна процентної ставки вдвічі, тобто зміна умов основного договору, безперечно призвела до збільшення обсягу відповідальності Поручителя. Проте, Банк всупереч пункту 2.1. договору поруки будь-яких додаткових угод до кредитного договору або листів, що стосувалися змін умов кредитного договору [PERSON] на візування не надавав і на її адресу не направляв. Отже, згода Поручителя на внесення змін і доповнень до кредитного договору АТ «УкрСиббанк» отримана у встановленому законом порядку не була, це питання Банк із Поручителем не погоджував. Більше того, жодних документів, які б спростовували вказане в матеріалах справи не міститься За ст.554 ЦК Українипоручитель хоч і пов`язаний із боржником певними зобов`язальними відносинами, водночас він є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором, оскільки наділений правом висувати заперечення проти кредитора і у тому разі, коли боржник відмовився від них або визнав свій борг. Така правова позиція була висловлена по аналогічній справі за № 6-172цс12 в постанові Верховного суду України, рішення якого, за ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковими для всіх судів України. АТ «УкрСиббанк» та Позичальником було змінено відсоткову ставку, в результаті чого збільшено обсяг відповідальності Поручителя,без його на те згоди, тому порука є припиненою в силу ст. 559 ЦК України. Такий правовий висновок за аналогічною справою викладений в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року по справі №344/7628/15-ц. З огляду на викладене, суд приходить висновку щодо обґрунтованості зустрічних позовних вимог про припинення поруки та наявності правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] . Щодо зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне: Спірний договір споживчого кредиту укладений сторонами 22.05.2007 року. При укладанні договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому до 2015 року виконував його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту , розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору. Суд вважає, що правові підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Outcome: approved