Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

20.02.2018 р. неповнолітній [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] звернулися до Рівненського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Рівненської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі - його батьки [PERSON] та [PERSON] віддали його у віці двох років бабусі. З того часу вони його вихованням та утриманням не займаються, вони не відвідували його, не цікавляться та не беруть участі у його житті. Йому відомо, що батько [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не працює, інших дітей чи утриманців не має. Обоє батьків самоусунулись від його виховання та виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги йому не надають, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Не проявляють жодного інтересу до нього. Він проживає з бабусею [PERSON] та перебуває на її утриманні, вона турбується про його здоров'я, навчання. В суді позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що на даний час навчається в технічному коледжі НУВГП. Бабусиної пенсії не вистачає, тому він час-від-часу працює. Відповідачі ніяким чином не допомагають, ні морально, ні матеріально. Забезпечує його усім необхідним: одягом, взуттям, продуктами харчування - бабуся. Він намагався спілкуватися з батьком, однак той йому відмовив у допомозі та спілкуванні. Через зловживання алкогольними напоями, відповідач [PERSON] поводить себе агресивно, веде бродячий спосіб життя, проживає по сусідах. З метою забезпечення своїх законних інтересів, вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав. Нехтування батьківськими обов'язками з їх боку, може в подальшому призвести до негативних наслідків у його житті, як з моральної, так і з правової точки зору. У зв'язку з бездіяльністю, а саме не бажанням батьків брати участь у його вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя з моменту досягнення ним двох років, створились умови, які шкодять його інтересам. Відповідачі, будучи батьками позивача, ніяким чином не покращують його життя. Відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов'язків, взагалі не надають коштів на його утримання. Крім того, просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на його користь, у твердій грошовій сумі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду до його повноліття. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в судовому засіданні та просить їх задоволити. Пояснює, що відповідачі є працездатними. Відповідач [PERSON] інших утриманців не має. Відповідач [PERSON] має інших неповнолітніх дітей на своєму утриманні. Представник ООП Рівненської райдержадміністрації Рачкилюк М.В. підтримала висновки про доцільність позбавлення батьківських прав батьків позивача [PERSON] Крім того, пояснила, що відповідач [PERSON] перебувала на обліку в органі ООП та відносно неї проводилися профілактичні дії щодо ставлення до іншої її дитини [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися в судове засідання жодного разу. Судом неодноразово вживалися заходи щодо їх повідомлення про місце, час та дату судових засідань, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи на офіційному сайті Судова влада, що підтверджується витягом з сайту. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачі мали можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторін не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подали, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник проти такого вирішення справи не заперечували. Судом приймається до уваги, що за положеннями статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження на ім'я [PERSON], актовий запис № 37, зареєстрований в Оржівській селищній раді Рівненського району Рівненської області 25.12.2001 р., батьками дитини є батько [PERSON] та мати [PERSON]. Позивач [PERSON] навчається в Рівненському технічному коледжі НУВГП. Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON] протягом тривалого періоду часу, а саме з часу досягненням дитиною 3-річного віку, про що в судовому засіданні підтвердили свідки, зокрема свідок [PERSON], яка доводиться рідною сестрою відповідачу [PERSON] Відповідачі життям своєї дитини, у тому числі її побутом, станом здоров'я тощо, не цікавляться, не турбуються про її фізичний та духовний розвиток. Неповнолітній позивач [PERSON] проживає з бабусею [PERSON], яка самостійно займається його вихованням та утриманням (акт Городоцької сільської ради про обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 20.11.2017 р.). Відповідач [PERSON], хоча і зареєстрований за адресою місця проживання дитини, однак за цією адресою проживає тимчасово, через бродячий спосіб життя та зловживання спиртними напоями, про що підтвердили в судовому засіданні свідки та пояснив сам позивач. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької сільської ради від 26.12.2017 р. доцільно позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак фактично проживає в [ADDRESS]. Вихованням, утриманням неповнолітнього сина [PERSON] не займається, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно сина після досягнення ним 3-річного віку. Згідно висновку Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 19.02.2018 р. доцільно позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як було встановлено в судовому засіданні, будь-яких перешкод відповідачам виконувати належним чином покладені на них обов'язки по вихованню дитини ніхто не чинив, вони самі, маючи юридичну і фактичну можливість здійснювати батьківські обов'язки, усунулися від їх виконання. Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі протягом тривалого часу - з часу досягнення [PERSON] 3-річного віку залишили дину, не приймають участі у житті сина, не відвідують його, не цікавляться його здоров'ям, не надають йому матеріального утримання, не приймають участі в навчально-виховному процесі сина. За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав. Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини. При вирішенні спору суд погоджується з висновками органу опіки та піклування, оскільки вони є достатньо обґрунтованими та не суперечать інтересам дитини. Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачам у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1 944 грн. на одну особу. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, а судом таких доказів не встановлено, що він добровільно надає кошти на утримання дитини. Оцінивши достовірно встановлені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дитини, тому аліменти підлягають до стягнення за рішенням суду в твердій грошовій сумі. Вимога про стягнення аліментів в сумі 700 грн. є юридично некоректною, оскільки мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день постановлення рішення не може бути меншим 972 грн., та його розмір змінюється відповідно до положень ЗУ «Про державний бюджет». Відтак, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день постановлення рішення, про що фактично в судовому засіданні пояснила та просить представник позивача. Підлягають до стягнення аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день ухвалення рішення, щомісячно, починаючи з 20.02.2018 р. до досягнення повноліття дитиною. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідачів в прибуток Державного бюджету України солідарно, оскільки неповнолітній позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду згідно п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного, ч.5 ст.164,166, 180-184,191 СК України

Outcome: approved