Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про скасування арешту майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 вересня 2004 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 2-5662-2004 було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно якої було накладено арешт на ј частину квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності. На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було видано виконавчий лист № 2-5662 від 05 жовтня 2004 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 7231,00 грн. 17 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Краматорського МУЮ ГУ юстиції в Донецькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що позивачем грошові кошти відповідачу були сплачені у повному обсязі. Проте, після закінчення виконавчого провадження арешт з ј частини вищевказаної квартири знято не було. Позивач звертався до виконавчої служби з питанням зняття арешту з належної йому частини квартири, але отримав відповідь про те, що у зв`язку із тим, що арешт на майно було накладено судом, згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий виконавцем лише за рішенням суду. Просить суд зняти арешт з майна, а саме з ј частини квартири [ADDRESS] , яка згідно Свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 2002 року належить [PERSON] , який було накладено Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2004 року у цивільній справі № 2-5662-2004 в порядку забезпечення позову. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Овчаренко О.О., який діє на підставі Ордеру серії ДН № 138094, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. 09 червня 2021 року представник позивача - адвокат Овчаренко О.О. надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги просить задовольнити та справу розглянути без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомила (а.с. 24). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про скасування арешту майна, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності зі\~ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції». закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] належить ј частина квартири [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 03 грудня 2002 року Слов`янською міською радою Донецької області (а.с.7). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2004 року було накладено арешт на ј частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 2002 року (а.с.8). Відповідно до Постанови Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області про закінчення виконавчого провадження від 17 березня 2010 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5662, виданого 05 жовтня 2004 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у розмірі 7231,00 грн. закінчено у зв`язку із виконанням рішення суду у повному обсязі (а.с.10). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 вересня 2020 року вбачається, що 20 вересня 2004 року на ј частку квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладено арешт, а саме: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1314383, зареєстровано: 20 вересня 2004 року реєстратором: Перша слов`янська державна нотаріальна контора, 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, Центральна, 31, підстава обтяження: ухвала, к-1, 13 вересня 2004 року, Слов`янський міськрайонний суд, об`єкт обтяження: 1/4 частка квартири [ADDRESS] , власник : [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, заявник: Слов`янський міськрайонний суд (а.с. 11). Представник позивача [PERSON] адвокат Овчаренко О.О. звернувся з Адвокатським запитом до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо надання інформації про можливість в досудовому порядку вирішити питання про зняття арешту з ј частки квартири [ADDRESS] , на який 17 лютого 2021 року отримав відповідь, в якій зазначено, що на виконанні у Слов`янському міськрайонному Відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчі провадження, де є боржником [PERSON] , не перебувають. Також зазначено, що підставою обтяження є Ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2004 року, у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту з вказаного майна (а.с. 13). Відповідно до ч. 2\~ст. 30 ЦПК України\~позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний\~зняти арешт\~з коштів\~на рахунку\~боржника не\~пізніше наступного\~робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому\~пунктом 10\~частини першої статті 34 цього Закону. 3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається із роз`яснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику і справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження (у редакції, чинній на момент розгляду справи, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»). Отже, у зв`язку із тим, що Рішення Слов`янського міськрайонного\~суду Донецької\~області про\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~коштів у\~розмірі 7231,00\~грн.\~виконано повністю,\~та виконавче\~провадження з\~примусового виконання\~даного Рішення\~суду закінчено, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту майна [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved