Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

24.12.2019 позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини : доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 4000 грн. починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що у шлюбі з відповідачем у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Разом з відповідачем вона не проживає. На даний час дитина проживає разом з нею. Однак, [PERSON] зовсім не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини і не виконує своїх батьківських дітей. Самостійно утримувати дитину у неї немає змоги, так як вона не отримує жодних доходів, оскільки знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по домашньому догляду за дочкою, так як дитина хворіє. Відповідач офіційно працює і отримує велику заробітну плату. Позивач позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті і змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просила задоволити. Відповідач позв визнав частково, пояснивши, що не відмовляється від утримання своєї доньки, однак не взмозі таке робити у запропонованому позивачем розмірі. Суд, заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити частково. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] є батьком такої, а позивач [PERSON] - матір`ю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років : з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка проживає разом з дитиною, повністю займається вихованням ( акт №250, проживання особи без реєстрації КП « Управителя ЖЕО» Дрогобицької міської ради, дитина хворіє ( медична карта амбулаторного хворого №12747 від 28.05.2019 КЗ ЛОР ЛОДКЛ « Охмадит», і відповідача ( є особою працездатного віку) - платника аліментів, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дитині належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved