Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що йому на підставі клопотання адміністрації та профспілкового комітету [PERSON] сільськогосподарського інституту ім.А.Д.Цюрупи, було виділено рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутаті №138 від 16.06.1992 року під приватну забудову земельну ділянку площею 600м.кв. для будівництва та обслуговування жилого будинку і господаських будівель по пров.1-Парковий, ділянка 2 у м.Херсоні. На підставі чого ним отримано державний акт серії ЯВ №100724 на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №651010001003342 30.11.2012 року. У серпні 2015 року йому стало відомо, що [PERSON] міською радою видано рішення №1863 від 15.05.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки)» про надання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 630кв.м. за адресою м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, кадастровий №6510136300:01:001:1121, яка фактично є земельною ділянкою, що належить йому на праві власності. У відповідності до даних публічної кадастрової карти України за належною йому земельною ділянкою площею 0,06га обліковується два кадастрових номера. Перший №6510136300:01:001:0510 зареєстрований 06.11.2012 на підставі поданих ним документів, другий №6510136300:01:001:1121 на підставі документів поданих [PERSON] Вважає, що [PERSON] міська рада видавши рішення №1863 від 15.05.2015 в частині надання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 630кв.м. за адресою м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30 кадастровий №6510136300:01:001:1121 на належну йому земельну ділянку, порушила його право власності на землю. Крім того, ним вжито заходів щодо встановлення документів, що були підставою для видачі [PERSON] правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та встановлено наступне. Підставою прийняття [PERSON] міською радою оскаржуваного рішення була нотаріально посвідчена копія договору від 27.02.1990 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про продаж недобудованого будинку за адресою: м. Херсон, Придніпровський спуск, буд.30. Разом із цим слід зазначити, що на зазначеній земельній ділянці ніколи не було незакінченого будівництва. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Херсонської області від 28.07.2015р. у Третій державній нотаріальній конторі відомості про укладання Договору між [PERSON] та [PERSON], посвідченим 27.02.1990 року, відсутні. У звязку із викладеним вище просив визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] міської ради № 1863 від 15.05.2015р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки)» в частині надання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 630 кв.м. за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30; визнати недійсним державний акт номер 654532565101 від 26.05.2015р. на право власності на земельну ділянку площею 630кв.м., розташовану за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30 (кадастровий номер 6510136300:01:001:1121), виданий на ім'я [PERSON]; зобов'язати Державну Реєстраційну службу Дніпровського районного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 630 кв.м., розташовану за адресою: м.Херсон. Придніпровський узвіз, 30 (кадастровий номер 6510136300:01:001:1121); зобов'язати Управління Державного земельного кадастру у Херсонській області скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку індексний № 21942355 від 10.06.2015р. за [PERSON] за реєстраційним номером 654532565101 від 26.05.2015р. та кадастрового номеру земельної ділянки 6510136300:01:001:1121 загальною площею 630кв.м. за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30; судові витрати покласти на відповідачів. [PERSON] звернулась до суду із зазначеним зустрічним позовом, мотивуючи тим, що його задоволення виключатиме можливість задоволення первісного позову, а первісний позов містить низку недоліків щодо змісту. В первісному позові не обгрунтовано з яких правових підстав позивач просить визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування. Статті 90 та 153 ЗК України не визначають підстави для скасування рішень органів місцевого самоврядування. Стаття 155 ЗК України захищає права власників земельних ділянок від обмеження певних правомочностей (володіння, користування та розпорядження). Крім того, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 630 кв.м., розташовану за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30 (кадастровий номер 6510136300:01:001:1121) на ім'я [PERSON] не видавався. Держаний акт позивача по первісному позову та рішення виконкому [PERSON] міської ради на підставі якого його видано не можна вважати законними, оскільки подано позов на захист права власності на земельну ділянку розташовану за адресою м.Херсон, пров.1-й Парковий, 2, а до позову прикладено копію державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою м.Херсон, пров.1-й Парковий, 2а. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 138 від 16.06.1992 року передано у власність ділянку площею 600 кв м. за адресою м.Херсон, пров.1-й Парковий, 2. По провулку 1-ий Парковий, 2 була виділена земельна ділянка площею 0,12 га. Цією ділянкою користувалась [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] до ст. 17 ЗК України (1990 року), чинного на час спірних правовідносин, громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Таким чином у разі, якщо спірна земельна ділянка перебуває в землях запасу, то селищній раді необхідно замовляти розробку проекту її відведення. З відповіді на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру у м.Херсоні проект відведення не розроблявся, ділянка у попередніх землекористувачів(власників домоволодіння розташованого за адресою м.Херсон, пров. 1-ий Парковий, 2) не вилучалась. Отже, якщо земельна ділянка перебувала в користуванні інших осіб, міська рада повинна була вилучити цю земельну ділянку з його користування відповідно до вимог ч.7 ст.17 ЗК України (1990 року).(Ухвала ВССУ від 10.12.2014 № 6-38732св14). Матеріали технічних досліджень не можуть собою замінювати проект відведення ділянки. З зазначених підстав рішення про передачу ділянки у власність(рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 138 від 16.06.1992 року) незаконне, а акт виданий на підставі такого рішення підлягає скасуванню.(правова позиція ВСУ у справі 6-35цс14). Підставою для прийняття рішення про передачу ділянки у власність [PERSON] було клопотання адміністрації та профспілкового комітету [PERSON] сільськогосподарського інституту ім. А.Д. Цюрупи від 25.09.1991 р. №65-31. В цей час діяла редакція Земельного кодексу України від 1990 р. була чинною до 25.03.1992 р. В зазначеній редакції земля у приватну власність не передавалась. Таким чином, на підставі зазначеного клопотання ділянка могла бути передана лише у володіння. Передача ділянки у власність в 1991 році була неможлива. Ділянки за адресами м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, м.Херсон, пров. 1-ий Парковий, 2 та м.Херсон, пров. 1-ий Парковий, 2а є трьома різними ділянками. Відносно яких можуть виникати права та обов'язки. З відповіді [PERSON] міської ради невідомо кому і на якій підставі визначено відповідні адреси. Компетенція виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо передачі земельни ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб або надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності законом не передбачено. Таким чином, передача у власність громадян земельних ділянок є виключною компетенцією відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Обгрунтованість вимог про визнання недійсним державного акту виданого на підставі рішення виконавчого комітету підтверджена правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-15350вов10 від 25.04.2012 р. Тому, рішення виконкому про передачу у власність ділянки є незаконним. У звязку із чим просила визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,06 га за адресою м.Херсон, пров.1-ий Парковий, 2а для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель виданий [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №138 від 16.06.1992р. про виділення ділянки за адресою м.Херсон, пров.1-ий Парковий, 2. [PERSON] та його представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги відповідно яких просили визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] міської ради № 1863 від 15.05.2015р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки)» в частині надання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 630 кв.м. за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30; визнати недійсною державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] на земельну ділянку номер 654532565101 від 26.05.2015р. розташовану за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30; визнати недійсним свідоцтво про право власності номер 38809825 видане 10.06.2015р. реєстраційною службою Дніпровського РУЮ в м.Херсоні; зобов'язати Державну Реєстраційну службу Дніпровського районного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 630 кв.м., розташовану за адресою: м.Херсон. Придніпровський узвіз, 30 (кадастровий номер 6510136300:01:001:1121); зобов'язати Управління Державного земельного кадастру у Херсонській області скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку індексний № 21942355 від 10.06.2015р. за [PERSON] за реєстраційним номером 654532565101 від 26.05.2015р. та кадастрового номеру земельної ділянки 6510136300:01:001:1121 загальною площею 630кв.м. за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30; судові витрати покласти на відповідачів, які підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості, крім того оскільки [PERSON] звернулась до суду після спливу строку позовної давності. Представники [PERSON] в судовому засіданні вимоги по первісному позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, виходячи із обґрунтування викладеного у ньому, який просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, як по первісному так і по зустрічному позову з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи та просив відмовити в задоволенні первісного та в задоволенні зустрічного позовів. Треті особи в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, однак до суду направлені заперечення, долучені до матеріалів справи, відповідно яких просили відмовити в задоволенні вимог по первісному позову в частині зобовязання їх, скасувати державну реєстрацію права власності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що: [PERSON] до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутаті №138 від 16.06.1992 року, виданого на підставі клопотання [PERSON] сільськогосподарського інституту ім.А.Д.Цюрупи від 28.05.1992р. та погодженого проекту відводу земельної ділянки, було відведено [PERSON] в приватну власність земельну ділянку площею 600м.кв для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по пров.1-Парковий, ділянка 2 у м.Херсоні. [PERSON] до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №100724 виданого на підставі рішення сесії [PERSON] міської ради від 16.06.1992 року №138 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0600га., яка розташована за адресою м.Херсон, пров. 1 Парковий, 2а, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарчих будівель і споруд, що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №651010001003342. [PERSON] до витягу з рішення міської ради № 1863 від 15.05.2015р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарчих будівель і споруд (присадибні ділянки)» та додатку до нього: затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарчих будівель і споруд (присадибні ділянки) та передано у власність, спільну сумісну власність громадянам земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарчих будівель і споруд (присадибні ділянки) [PERSON], а саме земельну ділянку загальною площею 630кв.м. за адресою м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, кадастровий №6510136300:01:001:1121. [PERSON] до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна державним реєстратором [PERSON] за [PERSON] 26.05.2015р. за реєстраційним номером 654532565101 зареєстровано право власності на земельну ділянку індексний № 21942355 від 10.06.2015р. та видано свідоцтво від 10.06.2015р. про право власності серія та номер 38809825. [PERSON] до договору від 27.02.1990р., посвідченого державним нотаріусом третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] недобудований будинок за адресою м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, зареєстрований в реєстрі за №682336. [PERSON] до відповіді Державного нотаріального архіву Херсонської області на лист [PERSON], вих№84/01-18 від 28.07.2015р., повідомлено, що в Третій [PERSON] Державній нотаріальній конторі договору між [PERSON] та [PERSON], який посвідчувався 27.02.1990р. на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою м.Херсон,провул.1Парковий,2-а. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Херсонської області від 20.08.2015р. повідомлено, що в архіві немає договору купівлі-продажу недобудованого обєкту нерухомості, який знаходиться за адресою м.Херсон, Придніпровський спуск 30, між [PERSON] та [PERSON] від 27.02.1990р. посвідченого в Третій [PERSON] Державній нотаріальній конторі. 11.08.2015р. КП ХБТІ ХОР повідомлено, що за даними архіву технічна та юридична документація на будівлі та споруди, що розташовані за адресою м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, відсутня. З витягу з протоколу №17 від 30.07.2015р. ХМР Постійної комісії з питань комунальної власності, регуляторної політики, інвестицій, енергозбереження та охорони навколишнього середовища вбачається, що рекомендовано департаменту містобудування та землекористування міської ради провести службове розслідування з приводу оформлення земельної ділянки по Придніпровському спуску, 30 та вжиття заходів щодо скасування документів на приватизацію. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.11.2015р. відмовлено у задоволенні клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, оскільки для зясування обставин, що мають значення для справи, відсутня необхідність спеціальних знань. Тому, що відповідно відповіді головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 13.08.2015р. №31-21-7777.12-2694/27-15 в Державному земельному кадастрі обліковується дві земельні ділянки, які мають однакові координати кутів повороту меж земельної ділянки, а саме: земельна ділянка, що розташована за адресою м.Херсон пров.1Парковий, 2а (кадастровий номер 6510136300:01:001:0510), власником якої є [PERSON], що підтверджується державним актом на право приватної власності серії ЯК №100724 зареєстрованим 27.12.2012р. та земельна ділянка що розташована за адресою м.Херсон Придніпровський узвіз (спуск), 30 (кадастровий №6510136300:01::001:1121), власником якої є [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 26.05.2015р. Крім того, згідно роздруківки з загально доступного сайту Державного земельного кадастру, вбачається, що земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] має однакові межі але різні кадастрові номери. [PERSON] до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку... [PERSON] до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин по первісному позову) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). [PERSON] орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. [PERSON] орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Стаття 122 ЗК України, передбачає, повноваження органів виконавчої влади, Верховної [PERSON] Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у межах їхніх територій передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим передає земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст, що не входять до складу певного району, та за межами населених пунктів для всіх потреб, а також погоджує передачу таких земель у власність або у користування районними державними адміністраціями на їхній території для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря. Державні органи приватизації здійснюють продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Земельні ділянки, що вилучаються, викуповуються або примусово відчужуються для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, надаються у користування для таких потреб органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, які прийняли рішення про їх вилучення, викуп або примусове відчуження для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин по первісному позову). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин по зустрічному позову). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності та свідоцтва на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти і свідоцтва на право власності на земельні ділянки. Статтею 153 ЗК України передбачені гарантії права власності на земельну ділянку, у відповідності до яких власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Висновку про те, що державний акт, свідоцтво на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта чи свідоцтва безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2012 року та від 3 грудня 2012 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2012 року та від 10 вересня 2012 року, які як приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції статтей 116, 118 ЗК України викладені в від 23 жовтня 2013 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України(справа №6-93цс13). Крім того, такий самий по суті висновок міститься й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року. Щодо вимог по перваісному позову: Підставою прийняття [PERSON] міською радою оскаржуваного рішення була нотаріально посвідчена копія договору від 27.02.1990 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про продаж недобудованого будинку за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, зареєстрований в реєстрі за №682336, а судом встановлено, що даного договору немає. Таким чином, [PERSON] міська рада видавши рішення № 1863 від 15.05.2015р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки)» в частині надання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 630 кв.м. за адресою: м.Херсон, Придніпровський узвіз, 30, кадастровий номер № 6510136300:01:001:1121, на належну [PERSON] земельну ділянку, порушила його право власності на землю. Тобто, передача у власність [PERSON] земельної ділянки відбулася з порушенням норм закону, не дотриманий передбачений законом порядок передачі земельної ділянки, відсутня визначена частиною другою статті 118 ЗК України підстава для прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки, порушений визначений статтями 116, 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) порядок надання земельної ділянки у власність, а отже оскаржувана частина вказаного рішення є незаконними та підлягає скасуванню. За таких обставин свідоцтво на право власності на земельну ділянку видане [PERSON] без належної правової підстави, як і проведена державна реєстрація права власності на її ім'я, а тому його слід визнати недійсним, як і державну реєстрацію, яку крім того, необхідно скасувати. Щодо вимог по зустрічному позову про визнання недійсним державного акту, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, однак: [PERSON] до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. [PERSON] до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вимог статей 10, 11, 57, 60 ЦПК України зазначені в зустрічному позові обставини не доведені у суді та не підтверджені відповідними доказами. [PERSON] до положень ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі придбання за іншими цивільно-правовими угодами. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. За змістом вказаних норм правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладення ним цивільно-правової угоди, а державний акт, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку. Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підстави придбання громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього правочину, є необґрунтованим. Такі висновки відповідають приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, такі висновки узгоджуються із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно якої захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом пред'явлення позову про визнання угоди недійсною. З огляду на те, що [PERSON]Г набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення, яке недійсним не визнавалось (даної вимоги не заявлялось) і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] з підстав, вказаних у зустрічному позові. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. [PERSON] до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. [PERSON] до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд не приймає до уваги заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки необґрунтованість позовних вимог є окремою підставою для відмови в позові.

Outcome: approved