Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

28 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 23 грудня 2016 року надала відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 2 000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ на цей час становить 55 480,00 гривень. Кошти були отримані відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Даний факт підтверджується розпискою відповідача від 23 грудня 2016 року. Відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 23 червня 2017 року. В зазначений строк відповідач суму позики не повернула, чим порушила зобов'язання. Оскільки, відповідачем здійснюється підприємницька діяльність та виходячи з розміру отриманих від позивача коштів, користування коштами в даному випадку, з огляду на ч.2 ст.1048 ЦП України, не можна вважати безпроцентним. Розрахунок процентів за користування коштами в сумі 55 480,00 гривень за період з 23 грудня 2016 року по 07 лютого 2018 року: з 23 грудня 2016 року по 13 квітня 2017 року - 14,0% річних; 55480,00 грн х 14% х 112/365 = 2 383,36 грн; з 14 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року - 13,0% річних; 55480,00 грн х 13% х 42/365 = 829,92 грн; з 26 травня 2017 року по 26 жовтня 2017 року - 12,5% річних; 55480,00 грн х 12,5% х 154/365 = 2 926,00 грн; з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року - 13,5% річних; 55480,00 грн х 13,5% х 50/365 = 1 026,00 грн; з 15 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року - 14,5% річних; 55480,00 грн х 14,5% х 42/365 = 925,68 грн; з 26 січня 2018 року - 16,0% річних; 55480,00 грн х 16% х 13/365 = 316,16 грн. Всього: 8 417,12 гривень. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошової зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три % річних від простроченої суми, якщо інший розмір % не встановлений договором або законом. Розрахунок втрат від інфляції. Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 55 480,00 грн. Період за який нараховуються інфляційні втрати : вересень 2017 року - січень 2018 року, що згідно офіційного сайту Міністерства статистики України складає : 102,0 х 101,2 х 100,0 х 101,0 = 104, 26 %, що в математичному виразі визначається наступним чином : 55 480,00 х 104,26 % = 57843, 45 - 55480,00 = 2 363, 45 гривень. Розрахунок 3 % річних. 57 843, 45 грн. - сума боргу з урахуванням інфляційних втрат; 230 днів прострочення боргу з 24 червня 2017 року по 07 лютого 2018 року; 365 днів - загальна кількість днів у році; З % - річних умова застосування ст. 625 Цивільного кодексу України. 57 843, 45 х 3 % х 230/365 = 57 843, 45 х 1,89 % =1 093, 24 гривні. Просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 67 353,81 гривень, які складаються із: суми боргу за невиконання зобов'язання - 55 480,00 гривень; суми процентів за період користування позикою - 8 417,12 гривень; суми втрат від інфляції - 2 363,45 гривень; суми 3% річних - 1 093,24 гривні та судові витрати по справі. З урахуванням ціни позову, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України. Позивач та її представник надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, у встановлені судом строки відзив на позовну заяву не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з огляду на наступне. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23 грудня 2016 року відповідач взяла в борг у позивача суму 2 000 доларів США, зобов'язавшись повертати суму позики щомісячно по 10% від суми боргу, в строк до 23 червня 2017 року. Даний факт підтверджується розпискою відповідача, долученою до матеріалів справи. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527−545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 2 ст. 527 ЦК України виконання зобов'язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Із вказаної розписки, підписаної [PERSON], вбачається, що вона взяла на себе зобов'язання повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США до 23 червня 2017 року. Таким чином, зобов'язання з повернення коштів [PERSON] [PERSON] підтвердила своїм підписом. Відповідач про проведення судової експертизи з метою встановлення справжності підпису у розписці, не клопотала. Приймаючи рішення по суті заявленого позову суд керується положеннями ст.1046 ЦК - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Розписки відповідача про отримання нею грошових коштів, досліджені в судовому засіданні, містять зобовязання про їх повернення, тому між сторонами було укладено договір позики. Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи що відповідачем до теперішнього часу сума боргу не повернута, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг за договорами позики в розмірі 2 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 55 480,00 гривень. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятидесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 01 жовтня 2004 року. Вид діяльності:роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям. Не перебуває в стані припинення. Договір позики пов'язаний із здійсненням відповідача підприємницькою діяльністю, тому він не є безпроцентним. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. В зв'язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення проценти за договором позики в сумі згідно облікової ставки Національного банку України за період користування коштами, тобто з 23 грудня 2016 року по 07 лютого 2018 року. Так, сума облікової ставки Національного банку України станом з 23 грудня 2016 року по 13 квітня 2017 року становила 14,0% - 112 днів, що становить 55 480,00 х 14% х 112/365 = 2 383,36 гривень; з 14 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року становила 13,0% - 42 дні, що становить: 55 480,00 х 13% х 42/365 = 829,92 гривні; з 26 травня 2017 року по 26 жовтня 2017 року становила 12,5 % - 154 дні, що становить: 55 480,00 х 12,5% х 154 днів / 365 днів = 2 926,00 гривень; з 27 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року - 13,5% - 50 днів, що становить: 55 480,00 х 13,5% х 50 днів / 365 днів = 1 026,00 гривень; з 15 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року - 14,5% - 42 дні, що становить: 55 480,00 гривень х 14,5% х 42 дні / 365 днів = 925,68 гривень; з 26 січня 2018 року по 07 лютого 2018 року (позовні вимоги позивача, про збільшення яких не заявляла) - 16,0% - 13 днів, що становить: 55 480,00 гривень х 16% х 13 днів / 365 днів = 316,16 гривень. Всього, сума процентів за користування коштами, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 23 грудня 2016 року по 07 лютого 2018 року становить 8 417,12 гривень. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошової зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір % не встановлений договором або законом. Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 55 480,00 гривень. Період за який нараховуються інфляційні втрати : вересень 2017 року - січень 2018 року, що згідно офіційного сайту Міністерства статистики України складає : 102,0 х 101,2 х 100,0 х 101,0 = 104, 26 %. 55 480,00 х 104,26 % = 57 843, 45 - 55 480,00 = 2 363, 45 гривень. Розрахунок 3 % річних. 57 843, 45 гривень - сума боргу з урахуванням інфляційних втрат; 230 днів прострочення боргу з 24 червня 2017 року по 07 лютого 2018 року; 365 днів - загальна кількість днів у році; З % - річних умова застосування ст. 625 ЦК України. Таким чином, 57 843, 45 х 3 % х 230/365 = 57 843, 45 х 1,89 % = 1 093, 24 гривні. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. Всього, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума боргу за договором позики 55 480,00 гривень + проценти за користування коштами 8 417,12 гривень + індекс інфляції за час прострочення 2 363,45 гривень + 3% річних 1 093,24 гривні = 67 353,81 гривні. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при пред'явленні позову до суду, у вигляді судового збору в розмірі 704,80 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved