Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

16 серпня 2016 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулася Кредитна спілка «Добробут про стягнення з відповідачів боргу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір на видачу відсоткового кредиту у розмірі 31250 грн. та видано видатковий ордер №37 від 01.02.2008 року на отримання кредиту. Відповідно до умов договору термін погашення відсоткового кредиту 24 місяці. У відповідності до договору відповідач [PERSON] зобовязався здійснювати погашення кредиту рівними частинами, сплачувати відсотки за його користуванням. Поручителями по даним зобовязанням [PERSON] виступають [PERSON] та [PERSON] У порушення умов договору позичальник зобовязання за вказаним договором не виконує. 12 лютого 2010 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, про стягнення заборгованості. Проте 19 квітня 2016 року ухвалою суду судовий наказ було скасовано. Так, у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість\~в розмірі 188576,58 грн., яка складається з: 25000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 163576,58грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.\~\~ Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь кредитної спілки «Добробут» суму заборгованості в розмірі 188576,58 грн., а також судовий збір у розмірі 2828,65грн. Представник позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Стосовно відповідача [PERSON] позов не підтримали та просили виключити з числа відповідачів у зв'язку з його смертю. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, зокрема через засоби масової інформації оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я" випуск № 95 (1794) від 13.12.2016 року (а.с.49) . У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Як встановлено в судовому засіданні, 01 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір та виданий видатковий ордер №37 від 01.02.2008 року на отримання кредиту (а.с.6,8). Згідно п.1.1 кредитного договору позивач надав відповідачу грошовий кредит у розмірі 31250,00 грн. на розвиток бізнесу (ремонт) на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а також зобовязання відповідача повернути зазначену суму на умовах, передбачених цим договором. Відповідно п. 2.1 строк дії Договору становить 24 місяці з лютого 2008 року по лютий 2010 року.\~\~ Відповідно п.5.1 цього договору між позивачем та відповідачем було узгоджено порядок щомісячного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Відповідач частково виконав умови договору кредиту. Відповідно п. 5.4 кредитного договору відповідачем в якості додаткового добровільного цільового внеску було внесено 6250 грн., який вирахований банком із суми заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 2008р. були укладені договори поруки (а.с.9,11). 12 жовтня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 709989 від 17 жовтня 2016 року (а.с.36). Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015 року (справа №6-1348 цс 15). Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Договорами поруки, якими забезпечується виконання зобов'язань [PERSON] не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя. Поручителі, кожний окремо відповідають перед\~ КС «Добробут» як солідарний із позичальником [PERSON] боржник за виконання останнім усіх його зобов'язань перед кредитором, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Судом встановлено, що в порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка дорівнює 188576,58 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом\~25000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~163576,58 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і, відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 09 серпня 2016р. та перевіреного в судовому засіданні, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 188576,58 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved