Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

25 листопада 2016 року позивач звернувся з позовом, яким просив розірвати шлюб між сторонами та розділити майно, набуте під час шлюбу. Вказував, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2012 року, подружжя дітей не має. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільного господарства не ведуть. Під час шлюбу подружжям було набуто рухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, а саме: автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], та автомобіль Fiat Grande Punto, державний номер [NUMBER]. Проте сторони не можуть дійти згоди щодо порядку поділу спільного майна. В подальшому вимоги було змінено, оскільки одну із автомашин було відчужено відповідачем без відома позивача, згідно остаточної редакції позову [PERSON] просив: розірвати шлюб між сторонами; припинити право власності відповідача на автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], визнавши право власності на вказаний автомобіль за позивачем; стягнути з відповідача грошову компенсацію за частку в спільному майні подружжя ( виходячи з вартості відчуженого автомобіля), в розмірі 50\~278 грн. 44 коп. Відповідач позов визнавала частково, а саме проти розірвання шлюбу не заперечувала, посилаючись на те, що сімю зберегти неможливо. Щодо вимог про поділ майна вказувала, що автомобіль ЗАЗ 110307 дійсно був придбаний подружжям за спільні кошти, проте автомобіль Fiat Grande Punto, придбаний за особисті кошти відповідача. 23.12.2016 року судом відкрито провадження у справі, у забезпеченні позову відмовлено. 23.10.2017 року згідно Ухвали по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 23.01.2018 року провадження у справі поновлено. 02.05.2018 року згідно Ухвали справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 п.2 ч.3 ст.223, ч.8 ст.279 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті..... у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи ( його представника), незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Оскільки справа перебуває в провадженні суду тривалий час (з листопада 2016 року) відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, двічі не з'явився у судове засідання, від нього надійшли пояснення щодо поданого позову, суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутністю відповідача (його представника). Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. З 08.09.2012 року [PERSON]\~та [PERSON]\~перебувають в\~зареєстрованому шлюбі, подружжя дітей не має. Подружні відносини між сторонами припинені. Спільного господарства сторони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Разом з тим, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано транспортні засоби: автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], та автомобіль Fiat Grande Punto, державний номер [NUMBER]. Згідно Довідок про вартість майна, складених субєктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний знавець» , ринкова вартість автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, обєм двигуна 1200 куб.см, становить 34\~160 грн. 00 коп.; вартість автомобіля Fiat Grande Punto, 2007 року випуску, обєм двигуна 1\~368 куб.см, становить 150\~700 грн. 00 коп. (а.с.78,79). При цьому те, що автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] є спільним сумісним майном подружжя, жодна зі сторін не заперечує. Дійти згоди щодо права власності на автомобіль Fiat Grande Punto, державний номер [NUMBER] сторони не можуть самостійно. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну\~ статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий\~ статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.07.2015 року (у справі №6-612цс15) та від 25.11.2015 року ( у справі 6-2333цс15). Таким чином, при вирішенні спору між сторонами необхідно встановити час набуття спірного майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Суд дійшов висновку , що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя, з огляду на час його придбання та враховуючи те, що жодних доказів на спростування цього факту відповідачем не надано. Проте, слід зазначити, що автомобіль Fiat Grande Punto, державний номер [NUMBER], визначений позивачем як спільне майно подружжя, не може бути поділений між сторонами, оскільки він був відчужений [PERSON], що підтверджується Довідкою з Регіонального сервісного центру в м. Миколаєві та Договором купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.58,66), без згоди позивача. З огляду на наведене, [PERSON] належить компенсація вартості 1/2 частки автомобіля подружжя, який був відчужений [PERSON] \~ Згідно ч.1\~ст.68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до\~ст.65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або\~його вартість\~враховується при поділі. Відповідно п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~ 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.\~ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди -\~виходячи з дійсної його вартості на\~час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що вартість спірного автомобіля Fiat Grande Punto, державний номер [NUMBER], складає 150\~700 грн. 00 коп., а відтак позивачу належить компенсація 1/2 частки від вартості цього автомобіля на час розгляду справи, що становить 75\~400 грн. 00 коп. При цьому, слід врахувати те, що жодна із сторін не заперечує, що автомобіль ЗАЗ 110307, вартістю 34\~160 грн. 00 коп., має залишитись у власності позивача. Оскільки вартість обох автомобілів складає 184\~860 грн. 00 коп., частка кожної зі сторін по 92\~430 грн. 00 коп., а позивачу виділяється у власність автомобіль ЗАЗ,110307, вартістю 34\~160 грн.00 коп., що вираховується із загальної вартості спільного майна подружжя, суд вбачає, що позивачу належить компенсація частки спільного майна в розмірі 58\~270 грн. 00 коп. Відповідач не надала жодних доказів на спростування вимог позивача та підтвердження своїх доводів щодо того, що автомобіль Fiat Grande Punto, державний номер [NUMBER], є її особистою власністю. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази відповідно до вимог ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість,\~ достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. Отже, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved