Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

20 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , у якому просив: - припинити право приватної спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 11,4662 га, кадастровий номер 4820982400:03:000:0170, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області, виділити йому в натурі 8/9 частин вказаної земельної ділянки площею 10,19218 гектарів, та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 10,19218 га, відповідача виділити в натурі 1/9 частину вказаної земельної ділянки площею 1,2740 га в фасадній частині. Лінію розділової межі визначити згідно з висновком земельно-технічної експертизи №125-092 від 27 листопада 2018 року: - від нижнього лівого кута фасадної межі вверх вздовж бокової межі довжиною 82,78 метрів; - поворот вправо до правої бокової межі довжиною 179,91 метрів; - поворот вниз вздовж правої бокової межі довжиною 75,00 метрів; - поворот вліво вздовж фасадної межі довжиною 158,89 метрів. Під`їзд до ділянок, що виділяються, по грунтових дорогах уздовж фасадної межі та правої бокової межі; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 10,19218 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області. У обгрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЗ №242772 від 03 квітня 2009 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 11,46 гектарів, яка розташована в межах території Краснопільської сільської ради Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер. 09 листопада 2017 року позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв у спадщину 8/9 часток зазначеної земельної ділянки кадастровий номер 4820982400:03:000:0170, яка належала на праві власності [PERSON] , право власності на 8/9 часток у спільній частковій власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09 листопада 2017 року. Спадкоємцем 1/9 частини спірної земельної ділянки є відповідач [PERSON] , яка отримала право на обов`язкову частку у спадщині як повнолітня непрацездатна дочка спадкодавця, оскільки на момент смерті спадкодавця була інвалідом 1 групи з дитинства. Опіка над відповідачем не встановлювалась та недієздатною вона не визнавалась. Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Відповідач [PERSON] до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не зверталась та право власності на свою частину земельної ділянки не оформила, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості укласти з відповідачем нотаріально посвідчений договір про виділ в натурі належної йому частки із спільного з відповідачем майна з метою формування належної йому на праві приватної власності частини земельної ділянки та подальшого розпорядження нею. 27 грудня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року за ініціативою суду до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено Орган опіки та піклування Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 27 травня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Дорошенко А.В надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась та не повідомила причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджено зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.81), телефонограмою про виклик до суду (а.с.96) та через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України (а.с.98-100, 108). Направлені виклики за повідомленою відповідачем суду адресою її фактичного проживання тричі повернуті за закінченням строку зберігання (а.с.89, 92, 97). Представник третьої особи Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду з позовними вимогами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЗ № 242772 від 03 квітня 2009 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 11,46 гектарів, яка розташована в межах території Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Березанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07.06.2017 року підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 52/2017, виданим приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б., 09 листопада 2017 року, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , прийняв у спадщину 8/9 часток земельної ділянки загальною площею 11,4662 га, кадастровий номер 4820982400:03:000:0170, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області, яка належала на праві власності [PERSON] (а.с.12). Право власності на 8/9 часток у спільній частковій власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.11.2017 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 49797184 від 09.11.2017 року (а.с.13) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 103166471 від 09.11.2017 року (а.с.14). З виписки із акту освідування у МСЕК до довідки серії ВТЭ-17 № 073690, виданої 22.04.1996 рокувбачається, що [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства, безстроково (а.с.15). У статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. У рішенні Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа N 1-1/2014) розкривається зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Тому спадкоємцем 1/9 частини спірної земельної ділянки є [PERSON] , яка отримала право на обов`язкову частку у спадщині, як повнолітня непрацездатна дочка спадкодавця, оскільки на момент смерті спадкодавця була інвалідом 1 групи з дитинства та проживала зі спадкодавцем на момент його смерті. Довідкою виконавчого комітету Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 18.09.2018 року за вих. №674 підтверджено, що на момент смерті спадкодавця разом з ним постійно проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , [INFO], донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] (а.с.17). [PERSON] від спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] відмовилась (а.с.60-61). Тому інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Згідно з довідками Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 25.09.2018 року за №403 та управління соціального захисту населення Березанської РДА від 19.09.2018 року № 1557/08-04, опіка над [PERSON] не встановлювалась та недієздатною вона не визнавалася (а.с.18,20). Отже, сторони є такими, що прийняли спірну земельну ділянку у спадщину після смерті спадкодавця, та їх частки у спільному частковому майні є: за позивачем - 8/9, за відповідачем - 1/9. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктами 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Аналогічні норми передбачені Земельним Кодексом України, відповідно до ч. 1 ст. 86 якого земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. .Відповідно до ч.1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 вказаної статті, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Приписами ст. 364 ЦК України передбачено, що, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку; договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально; учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки; учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки; учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. Частиною 9 статті 79-1 ЗК передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч.1 статті 79-1 ЗК, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.10 статті 79-1 ЗК, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. У п.п.1 п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 зазначено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подається договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. На необхідність надання вказаних документів звернув увагу позивача Державний реєстратор прав на нерухоме майно відділу забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг Березанської РДА у відповіді за № 648 від 09.10.2018 року (а.с.24). В підпункті «е» пункта 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки. Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи № 125-092 від 27.11.2018 року, складеного судовим експертом Лесків С.А., виходячи з проведеного обстеження, враховуючи конфігурацію обстежуваної земельної ділянки, експерт пропонує один технічно можливий варіант поділу земельної ділянки загальною площею 11,4662 га, кадастровий номер 4820982400:03:000:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області між співвласниками, при якому [PERSON] виділяється у власність 8/9 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,19218 га, а [PERSON] 1/9 частина земельної ділянки площею 1,2740 га в фасадній частині. Лінія розділової межі описується наступним чином (див. Графічне відображення, додаток №1): - від нижнього лівого кута фасадної межі вверх вздовж бокової межі довжиною 82,78 м; - поворот вправо до правої бокової межі довжиною - 179,91 м; - поворот вниз вздовж правої бокової межі довжиною - 75,00м.; - поворот вліво вздовж фасадної межі довжиною - 158,89 м. Під`їзд до ділянок, що виділяються, по грунтових дорогах уздовж фасадної межі та правої бокової межі (а.с.26-35). Враховуючи викладене, за наявності можливості виділу земельної ділянки та що відповідач [PERSON] , яка є співвласником спірної земельної ділянки, не оформила своїх спадкових прав на частину земельної ділянки, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості укласти з відповідачем нотаріально посвідчений договір про виділ у натурі належної позивачу частки із спільного майна з метою формування належної йому на праві приватної власності частини земельної ділянки та подальшого розпорядження нею, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА № 444550, виданим Миколаївським обласним військкоматом 07.09.2006 року (а.с.36), звільнений від сплати судового збору. На підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" відповідач як інвалід 1 групи звільнена від сплати судового збору. Тому на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно віднести на рахунок Держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved