Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

25.11.2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області про скасування рішення виконавчого комітету та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач набула у власність житловий будинок №30 по вул. Десантників в м. Вознесенську Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та [PERSON] В листопаді 2015 року вона вирішила продати належний їй житловий будинок у звязку з чим звернулася до приватного нотаріуса, проте їй було відмовлено, у звязку з тим, що земельна ділянка, надана для обслуговування вказаного житлового будинку не належить їй на праві власності, її власником згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі Рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області за № 60 від 16.02.1993 року, є [PERSON], який помер в 2000 році. Крім того, державний акт містить величезну кількість помилок. Оскільки внести зміни або виправлення в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, неможливо, позивач просила про часткове скасування оскаржуваного рішення № 60 від 16.02.1993 року, а також визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на землю від 05.03.1993 року № 832. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Курєр» № 245 за 30.12.2015 року. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних них підстав. \~Судом встановлено, що\~\~\~\~позивач [PERSON] є власником житлового будинку №30 по вул. Десантників ( до зміни назв вулиць - Радгоспна) в м. Вознесенську Миколаївської області, відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між нею та [PERSON] 12.09.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] ( а.с. 8). 05.03.1993 року на ім'я попереднього власника будинку [PERSON] виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області на підставі рішення за № 20 від 16.02.1993 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі\~\~\~\~реєстрації державних актів\~\~\~\~на право приватної власності\~\~\~\~на землю за № 832 (а.с. 6, 7). Згідно даного акта [PERSON] набув у власність земельну ділянку, загальною площею 0,1321 га. для обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства. Проте, визначення площі земельних ділянок за різними цільовими призначеннями, їх конфігурацію обумовлений документ не містить.\~\~ Разом з тим,\~\~ за рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради за № 60 від 16.02.1993 року, яким вирішувалося питання щодо передачі в приватну власність громадянам земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, за [PERSON] закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку по вул. Радгоспній, 30, площею 1321 км.м. ( а.с. 7 ). Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва;\~\~дачного і гаражного будівництва. [PERSON] передбачав право на отримання ділянок у власність окремо по кожному виду користування (з окремим визначенням площі кожної з них). Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування"). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств\~\~і\~\~ працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року). Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (ч. 1 ст. 56 ЗК України 1990 року). Зазначені земельні ділянки передаються у власність\~\~\~\~на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації тощо). Судом встановлено, що земельна ділянка передана [PERSON] з порушеннями, а саме в оскаржуваному рішенні зазначено про передачу у власність ділянки одним масивом без розмежування, яка ділянка передається для обслуговування житлового будинку, яка - для ведення особистого підсобного господарства. В той же час в оспорюваному державному акті в суперечність з рішенням визначено, що земельна ділянка передається у власність останнього лише з одним цільовим призначенням (для обслуговування житлового будинку) та з перевищенням встановленої законом площі, до того ж відсутня земельно - кадастрова документація. Отже, орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час\~\~Земельним кодексом України\~\~повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6, 17,19, 22,56 ЗК України 1990 року. Таким чином прийнятий відповідачем акт в цій частині порушує права позивача в сфері земельно-правових відносин. Зі змісту ч. 2\~\~\~\~ст. 144 Конституції України\~\~\~\~та ч.ч. 1, 10\~\~\~\~ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~\~\~\~вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності\~\~ Конституції\~\~\~\~або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності\~\~\~\~Конституції\~\~\~\~чи законам України). Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед\~\~\~\~юридичними\~\~\~\~і\~\~\~\~фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року). Обставини справи, зокрема смерть власника земельної ділянки вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваного рішення органом, що його прийняв.\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому суд прийшов до висновку, що рішення в оскаржуваній частині, як протиправне, підлягає скасуванню в судовому порядку. За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1\~\~\~\~ст. 155 ЗК України\~\~підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Outcome: approved