Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свій позов мотивує тим, що відповідач в лютому місяці 2018 року запропонувала позивачу здійснити поповнення належного їй банківського рахунку № 5168745600348830 в КБ «Приватбанк» на зальну суму 27185,93 грн. з метою в наступному надати [PERSON] талони на отримання пального. 13.02.2018 позивачем було здійснено поповнення карткового рахунку на вищевказану суму, що підтверджується дублікатом квитанції КБ «Приватбанк». Неодноразові звернення позивача до відповідача за телефоном залишилися без задоволення. Грошові кошти відповідач в добровільному порядку не повертає. 18.06.2018 позивач по справі звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів рекомендованим листом з описом та повідомленням. Лист повернувся як неотриманий "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ст. 536 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок три проценти річних за період з 13.02.2018 по 13.09.2018 становить 474 грн. Розрахунок втрат від інфляції за період з 13.02.2018 по 13.09.2018 становить 768,24 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь: грошові кошти у розмірі 27185,93 грн.; три проценти річних за період з 13.02.2018 по 13.09.2018 у розмірі 474 грн.; інфляційні втрати за період з 13.02.2018 по 13.09.2018 у розмірі 768,24 грн.; судові витрати. Ухвалою суду від 21.08.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 01.08.2018 накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № 5168745600348830, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на імя [PERSON] в сумі 28428,17 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, відзиву на позов, у встановлений судом строк не подала. Про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена рекомендованими листами, які повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~ \~Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2018 позивачем [PERSON] було здійснено поповнення карткового рахунку, який відкритий на імя відповідача [PERSON] на суму 27185,93 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № BASS [NUMBER] від 13.02.2018 код квитанції 1139495391610796. Як вказує в позовній заяві позивач, він перерахував вищевказані грошові кошти на картковий рахунок з метою отримання від [PERSON] талонів на отримання пального. Відповідно до електронного витягу з Єдиного Державного реєстру, [PERSON] 28.12.2015 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до вимоги про повернення коштів від 15.06.2018 адресованій [PERSON], [PERSON], у звязку з неотриманням талонів на бензин, вимагав повернення грошових коштів в сумі 27185,93 грн. Як вбачається з повідомлення «Укрпошти», вищевказаний лист не був вручений адресату та повернутий за зворотною адресою з причин «закінчення встановленого терміну зберігання». За заявою [PERSON] 18.07.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння [PERSON] грошовими коштами в сумі 27183,93 грн., які належать [PERSON], що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.07.2018. У відповідності до вимог ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч.1 ст.\~509\~ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконала зобовязання, не надала талони на отримання пального, не повертає грошові кошти. За змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року № 5). Поняття «інфляція» є загальновідомим і означає знецінення національної валюти (зменшення її купівельної спроможності) внаслідок об'єктивних економічних процесів. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 01 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс14 про стягнення суми інфляційних втрат та три проценти річних за несвоєчасне виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2009 року в частині задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди. При розгляді даної справи було зроблено наступний правовий висновок, який є обовязковим для судів загальної юрисдикції. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 509 ЦК України,\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Задоволення\~позову про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України,\~у разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висловлена\~Верховним Судом України в постанові від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд вважає такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно\~наведеного позивачем розрахунку, який не оспорювався відповідачем, з відповідача підлягає стягненню 474 грн. три відсотки річних за період з 13.02.2018 по 13.09.2018 та 768,24 грн. інфляційні втрати за період з 13.02.2018 по 13.09.2018. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, та у звязку із невиконанням [PERSON] взятого на себе зобовязання, з неї на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 27185,93 грн., інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 768,24 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 474 грн. за період з 13.02.2018 року по 13.09.2018. Крім того, враховуючи приписи\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 704,80 грн. \~\~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст.ст.\~509,\~526,\~610-611,\~625 ЦК України\~та

Outcome: approved