Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

30.03.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. В кінці 2015 року він почав проживати однією сімєю з [PERSON] в с.Кочкувате Татарбунарського району Одеської області. Від сумісного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними не був зареєстрований, так як [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Однак, 02.02.2017 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано, так як вони не проживають сумісно з 2014 року. В звязку з тим, що на момент народження та реєстрації дитини, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], в свідоцтві про народження доньки позивач не записаний як її батько, незважаючи на те, що він є її біологічним батьком і дитина народилася від сумісного проживання з [PERSON] За таких обставин [PERSON] вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки бажає, щоб дитина носила його прізвище та по батькові. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судові засідання двічі не з'явився. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином. [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних у даній справі доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з позовними вимогами повністю погодилася. Дослідивши матеріали справи, даючи оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сімєю з грудня 2015 року, відповідно до довідки №115, виданої Кочкуватською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 01.06.2017 року (а.с.29), та пояснювальних записів [PERSON] і [PERSON] (а.с.31,32), в той же час [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] та 02 лютого 2017 року заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області їх шлюб було розірвано (а.с.4-5). 24 лютого 2017 року у [PERSON] народилася донька [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ЖД №503467 (а.с.3). Дитина зареєстрована відповідно до ст.133 СК України, якою передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Оскільки, на момент реєстрації дитини, її мати перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а рішення суду про розірвання їх шлюбу набрало чинності лише 23.02.2017 року тобто після народження дитини, отже вважається, що дитина зачата і народжена у шлюбу, тому її батьком було вказано [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Причому судово-генетична експертиза має важливе значення в процесі доказування батьківства позивача та спростування батьківства чоловіка, який записаний батьком дитини. Проте, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до відділу РАЦС з проханням внести зміни до актового запису народження дитини, однак позивачу було відмовлено з посиланням на вимоги ст.129 СК України та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.7). Частиною 2 ст.3, ст.ст.7,8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991 року №789-12, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці зобовязуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, імя та сімейні звязки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Суд вважає, що по справі зібрані докази, які підтверджують батьківство [PERSON] відносно [PERSON], а тому робить висновок про необхідність задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст.ст.128, 129, 133 CК України,

Outcome: approved