Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], з позовними вимогами, за якими з врахуванням поданих доповнень та уточнень просить: - встановити факт його спільного проживання зі [PERSON], однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - з 14 лютого 2011 року по грудень 2015 року; - визнати транспортний засіб марки FORD MUSTANG, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 432929, підстава реєстрації довідка - рахунок № ВІА 155208 від 20.11.2013 року, об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON], та [PERSON], як чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу; - визнати за [PERSON],- [INFO], зареєстрованим за адресою: [INFO], паспорт серії СК № 932526, виданий 21.12.1998 року Славутицьким МВ У МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки FORD MUSTANG, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого на ім'я [PERSON], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 432929, підстава реєстрації довідка - рахунок № ВІА 155208 від 20.11.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у вищевказаний період часу зі [PERSON], вони жили однією сім'єю, підтримуючи фактичні шлюбні стосунки, постійно спільно проживали, знімаючи житло у м. Києві, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один за одного. За рахунок грошових коштів, отриманих від продажу транспортних засобів, які раніше належали йому на праві особистої приватної власності, його доходів, отриманого ним кредиту у банку, який був повернутий ним у 2015 році, та за рахунок коштів їх спільного бюджету, вони у листопаді 2013 року придбали у спільну сумісну власність транспортний засіб марки FORD MUSTANG, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що був зареєстрований на ім'я [PERSON] На підставі викладеного позивач вважає придбаний ними транспортний засіб об'єктом права спільної сумісної власності відповідно до вимог ст. ст. 60-61, 71, 74 СК України, внаслідок чого він має право на визнання за ним права власності на 1/2 його частку. В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат [PERSON], уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на їх доведеність наданими суду письмовими доказами, в тому числі довідками про доходи позивача до, під час та після придбання спірного автомобіля, сімейними фотографіями, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; [PERSON], [PERSON]; запереченнями відповідача [PERSON], за якими вона частково визнала позовні вимоги, а саме факт їх проживання однією сім'єю з [PERSON], та підтримання з ним фактичних шлюбних стосунків з жовтня 2010 року по березень 2013 року. Відповідач [PERSON], в суді позовні вимоги [PERSON], не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, так як вважає, що на момент набуття у власність спірного транспортного засобу вони вже не жили як одна сім'я, а тільки періодично зустрічатися, коли позивач приїжджав до неї по вихідним дням з міста його роботи у ТОВ «ДТЕК Східенерго» у м. Курахово Мар,їнського району Донецької області. Як пояснила відповідач з 2010 року і до початку 2016 року вона жила на орендованих позивачем квартирах у [ADDRESS] та по вул. Приречній. Хто утримував ці квартири та за рахунок яких доходів, їй невідомо. Транспортний засіб марки FORD MUSTANG був придбаний за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля [NUMBER] (придбаний на її ім'я за рахунок коштів [PERSON],), та додаткових коштів в сумі 5 000 доларів США, що надавалися її батьками. Підтвердити даний факт відповідними доказами вона не може. За період спільного проживання з [PERSON], вона разів тридцять виїжджала з ним у відрядження, а також разом відпочивали по різним містам України. Під час проживання у м. Києві у вищевказаних квартирах вона підтримувала в них порядок, прибирала, прала їх речі. Вважає, що після переведення позивача на роботу у Донецьку область, коли він став рідше приїжджати до неї у м. Київ, вони вже не жили як сім'я. В той же час, вона не заперечує того факту, що під час його приїзду до неї з 2013 по 2015 рік включно, вони разом виїжджали до м. Славутича до батьків, де жили також і у котеджі разом з [PERSON]; їздили відпочивати, в тому числі і до його друзів у м. Чернігів. Коли позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у м. Чернігові, вона провідувала його, їздила на спірному транспортному засобі до м. Черкаси, звідки забирала позивача від його друзів. Представник відповідача [PERSON], також просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що відносини між [PERSON], та [PERSON], носили характер утримання однією особою іншої, а набуття спірного автомобіля у власність з його реєстрацією на [PERSON], було здійснено позивачем в якості дарунка. В той же час, він не заперечує підтримання між позивачем та відповідачем фактичних шлюбних стосунків з жовтня 2010 року по березень 2013 року, придбання спірного транспортного засобу за рахунок доходів [PERSON], та частини грошових коштів, отриманих від батьків [PERSON], про що зазначила відповідач у своїх письмових запереченнях на позов. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу FORD MUSTANG державний номерний знак [NUMBER] був зареєстрований на ім'я [PERSON], 26.11.2013 року у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Славутич при УДАІ ГУ МВС України в Київській області (а.с.16). Як вбачається з листа Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області за вих.№47 від 04.02.2016 року автомобіль [NUMBER], за рахунок коштів від продажу якого був придбаний спірний транспортний засіб FORD MUSTANG, також був зареєстрований на ім'я [PERSON], 18.10.2011 року (а.с.47). В даний період часу [PERSON], та [PERSON], проживали у фактичних шлюбних відносинах, жили разом на квартирі у м. Києві, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто підтримувати стосунки, які притаманні сімейним, що не заперечується і самою відповідачкою. Відповідно до Договору про надання споживчого кредиту, укладеного 18.11.2013 року з ПАТ «ОТП Банк», [PERSON], було надано кредит на загальну суму 60 000 гривень ( а.с.159). Позивачем суду надано довідки про його доходи за період часу з 2010 по 2015 роки: з КП «Група впровадження проекту з енергозбереження в адміністративних і громадських будівлях м. Києва» про доходи за липень - грудень 2010 року, загальний розмір яких склав 93 200,44 грн.; за січень - грудень 2012 року - 184 498,72 грн.; з ТОВ «ДТЕК - ЕНЕРГО» - за березень - грудень 2013 року - 249858,00 грн.; січень - липень 2014 року -235381,76 грн.; січень - грудень 2015 року-233 285,88 грн (а.с.152-157). Вищенаведені письмові докази, подані суду позивачем, свідчать про джерело грошових коштів (доходів), за рахунок яких був придбаний спірний автомобіль. Згідно довідки ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» від 01.07.2016 року у період роботи на даному підприємстві з 01.03.2013 року по 04.07.2014 року робоче місце [PERSON], було закріплено за адресою: м. Київ вул. Льва Толстого 57, що спростовує твердження [PERSON], з приводу того, що з березня 2013 року [PERSON] став працювати у Донецькій області у м. Курахово, внаслідок чого він не жив з нею у м. Києві на квартирі за вищевказаною адресою (а.с.151). Таким чином, надані позивачем суду письмові докази свідчать про наявність у нього достатніх доходів за вищевказаний період часу, в тому числі і на момент набуття у власність на ім'я відповідача спірного транспортного засобу, які були використані для його придбання. Відповідач [PERSON], не надала доказів на підтвердження іншого джерела (доходів), за рахунок яких було набуто на її ім'я спірне майно - транспортний засіб FORD MUSTANG. З копії договору оренди приміщення від 12.02.2011року, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON], орендував житлове приміщення - двохкімнатну квартиру у м. Києві за адресою: вул. Прирічна буд.№37 кв.№265, спільне проживання в якій у період часу з березня 2011 року по 2013 рік не заперечується обома сторонами (а.с.11). Відповідно до Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.09.2002року за реєстровим №3550, на ім'я [PERSON], було набуто у приватну власність квартиру за №158, що знаходиться у будинку № 53 по вул. Теліги Олени в м. Києві (а.с.158). Факт проживання в даній квартирі з жовтня 2010 року разом з [PERSON], по березень 2011 року, та з 2013 року по січень 2016 року, не заперечується і самою відповідачкою, з посиланням тільки на те, що з березня 2013 року вона жила в ній сама, внаслідок того, що позивач часто був у відрядженнях по роботі у Донецькій області, а у м. Київ приїжджав до неї рідко по вихідних днях. Позивачем та його представником надано суду фотографії з яких видно, що [PERSON], та [PERSON], мали особисті стосунки між собою, характерні для сімейних, постійно знаходилися разом на відпочинку, під час відряджень позивача, відвідування їх рідних, поїздок до друзів (а.с.208-223). З наданої суду переписки з електронної пошти по Інтернету між [PERSON], та [PERSON], вбачається, що шляхом направлення взаємних листів вони вели між собою перемовини з приводу цільового використання коштів їх спільного сімейного бюджету, а також стосовно проведення ремонтних робіт, технічного обслуговування транспортного засобу FORD MUSTANG після його придбання у власність(а.с.224-229). Допитані у суді свідки [PERSON], та [PERSON], пояснили суду, що у 2010 році [PERSON], повідомив їм, що має наміри після розлучення з першою дружиною створити нову сім'ю зі [PERSON], з якою у нього є взаємні почуття любові. З метою їх спільного проживання у м. Києві, де він працював, він ще раніше попросив їх здати йому в найом належну їм на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. Для своєї нової сім'ї, яка складалася з позивача та його цивільної дружини [PERSON], він винаймав їх квартиру з даною метою у 2010 - 2011 роках, та з восени 2013 по січень 2016 року, в якій вони постійно проживали з відповідачкою. За цей період часу [PERSON], та [PERSON], відвідували свою квартиру і бачили в ній особисті речі як позивача, так і відповідача. Оплачував комунальні послуги та за електроенергію [PERSON], [PERSON], інколи за проханням останнього передавала їм квитанції. Всі ці роки їх спільного проживання, [PERSON], разом зі [PERSON], часто виїжджали разом відпочивати, майже кожні вихідні по літо 2015 року, за виключенням часу, коли позивач був у відрядженні, вони приїжджали до м. Славутича Київської області, де жили разом у котеджі в Чернігівському кварталі, де було обладнано відповідне приміщення для них. Цей котедж належав ТОВ «ЕСКО ЦЕНТР», в якому раніше працював [PERSON] Бували позивач та відповідач і у них в гостях. Відносини між ними були як чоловіка та жінки, [PERSON], піклувалася за свого чоловіка, часто дзвонила йому, коли він бував у них вдома, їм відомо, що спірний автомобіль FORD MUSTANG був придбаний за рахунок грошових коштів, отриманих від продажу попередніх транспортних засобів, які мав на праві власності [PERSON], та за рахунок його доходів, заробітку, а також коштів, отриманих ним у кредит. Даний транспортний засіб позивач та відповідач використовували спільно, постійно приїжджали на ньому до м. Славутича, їздили до м. Чернігова, мав місце випадок, коли у 2014 році [PERSON], та [PERSON], зустрічали їх на даному автомобілі у аеропорту «Бориспіль» і всі разом поверталися до м. Славутича. До конфлікту сторін, що мав місце у грудні 2015 року, сторони у справі жили разом у їх квартирі в м. Києві., останній рік - півтора [PERSON], намагався майже кожні вихідні приїжджати з Донецької області до [PERSON], у Київ, звідки вони їхали у [PERSON]. Незважаючи на те, що у обох є батьки у м. Славутичі, під час цих приїздів вони жили разом у котеджі в Чернігівському кварталі, належному ТОВ «ЕСКО ЦЕНТР». [PERSON], відносився до [PERSON], як до своєї дружини, з якою пов'язував своє майбутнє та мав наміри мати спільну з нею дитину. Фактично вони жили як сім'я. Аналогічні покази, які підтверджують факт постійного спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім'єю, ведення спільного господарства та побуту у період часу - з жовтня 2010 року по грудень 2015 року, спільного відпочинку у різних містах України, неодноразовий виїзд [PERSON], разом з позивачем до місць його відряджень, взаємних почуттів, джерело та час набуття власність спірного транспортного засобу, мета його придбання та спільне використання сторонами у справі, надали і допитані у суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Додатково свідки [PERSON]В, та [PERSON], повідомили суду, про те, що у жовтні 2010 по запрошенню [PERSON], вони та дві жінки зі сторони [PERSON], були у кафе в м. Чернігові, де позивач повідомив всім присутнім про наміри жити з відповідачем однією сім'єю та подарував останній золотий перстень. З того періоду часу вони постійно жили як одна сім'я у м. Києві до моменту конфлікту, що відбувся між ними у грудні 2015 року, піклувалися один за одного, вели спільне господарство і побут, разом відпочивали у різних містах України, разом постійно приїжджали як до м. Славутича, так і до м. Чернігова. Неодноразово на спірному транспортному засобі вони їздили разом з [PERSON], та [PERSON], по м. Києву та Чернігову. Свідок [PERSON], додатково пояснив, що під час знаходження їх спільного з [PERSON], щорічного стаціонарного лікування у м. Чернігові, в тому числі і в 2014 році, [PERSON], проявляла щодо свого цивільного чоловіка турботу, щодня відвідувала у лікарні, приносила продукти харчування, разом з нею вони на автомобілі FORD MUSTANG у цей період часу відвідували місця культурного відпочинку у м. Чернігові. Користувалися цим автомобілем як [PERSON], так і [PERSON], яким керував і один і другий Вирішуючи спір по суті суд, з врахуванням встановлених обставин, поданих суду сторонами доказів, виходить з наступного. За змістом ч.ч.1, ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований органом державної реєстрації цивільного стану. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За правилом ч. 2 цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст.71 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Наявність такого письмового договору між сторонами у справі судом не встановлено. За частиною другої даної статті закону на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України. При застосуванні ст.74 СК України треба виходити з того, що дана норма матеріального права поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі та між ними склалися усталенні відносини, що притаманні подружжю. За приписами ч.2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Вирішуючи спір між сторонами, при застосуванні вимог ст.60 СК України, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, сформульовану у постанові від 0З червня 2015 року по справі 6-38цс15, за якою критеріями, які позволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, визначено: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуто (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом [PERSON], та [PERSON], у період часу з 14 лютого 2011 року і по грудень 2015 року підтримували особисті стосунки характерні для сімейних (постійно спільно проживали в одному житловому приміщенні, вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, піклувалися один за одного), не перебуваючи при цьому в іншому шлюбі. Характер усталених взаємовідносин сторін, які притаманні подружжю, у період часу - з 14 лютого 2011 року по грудень 2015 року, досліджені докази, дають суду всі підстави зробити висновок про те, що [PERSON], та [PERSON], у зазначений час проживали як одна сім" я, підтримуючи фактичні шлюбні стосунки, в тому числі і на момент набуття у власність спірного транспортного засобу, який був набутий за рахунок коштів спільного сімейного бюджету, та використовувався в інтересах сім'ї. Це дає підстави надати спірному майну правового режиму спільної сумісної власності подружжя та провести його поділ у відповідності до норм Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заперечення відповідача [PERSON], стосовно невизнання нею позовних вимог з посиланням на те, що з березня 2013 року її стосунки з [PERSON], не носили характер сімейних, суд не сприймає як підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки така позиція відповідача не підтверджена належними та допустимими доказами і повністю спростовується вищенаведеними письмовими доказами, наданими суду стороною позивача, та показами допитаних у суді свідків. Не надано суду будь - яких доказів на підтвердження своєї позиції і представником відповідача, який вважає, що, незважаючи на набуття спірного транспортного засобу за рахунок доходів [PERSON], та частково коштів батьків [PERSON], даний автомобіль був подарований позивачем відповідачу. Як зазначено у ч.4 ст.719 ЦК України договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Враховуючи вартість та особливу цінність спірного транспортного засобу договір дарування даного виду рухомого майна повинен був укладатися у письмовій формі. Позивач [PERSON], заперечує укладання договору дарування на [PERSON], спірного автомобіля, посилаючись на те, що він придбавався для сім"ї і спільного його використання. Згідно правил ст.88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати у вигляді судового збору, від оплати якого позивач звільнений за законом, та покладає обов,язок по його оплаті на відповідача [PERSON]

Outcome: approved