Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

27.01.2021 позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11.02.2014\~ та\~стягувати \~з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення від 11.02.2014 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на сина у розмірі 500 грн. щомісячно. Зазначає, що цієї суми на утримання сина не вистачає. Син навчається у 3 класі, йому потрібно купувати одяг, взуття, шкільне приладдя, інколи на лікування коли хворіє. Відповідач є працездатним, неофіційно працює, має дохід. 08.02.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. 29.03.2021 позивачка подала заяву про проведення судового засідання у її відсутності. 29.03.2021 розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою відповідача для його повторного виклику. 22.04.2021 позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Однак останній у судові засідання 29.03.2021 та 22.04.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подала. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши заяву позивача, оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 28.12.2011 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, 28.12.2011 року зареєстровано шлюб між сторонами. Згідно із свідоцтвом про народження, від перебування в шлюбі у сторін народилась дитина- [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду від 22.08.2014. Як вбачається з копії рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11.02.2014 було з відповідача стягнуто аліменти на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.01.2014 до повноліття. Дитина сторін досягла 9 років, навчається у 3 класі, і відповідно потребує коштів на їжу, одяг, шкільне приладдя, та інші потреби. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) до усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.\~8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина . Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~із ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 143 цс 13\~\~з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Беручи до уваги вище наведене, враховуючи, що аліменти, які сплачуються з відповідача є недостатніми для утримання та нормального розвитку неповнолітньої дитини сторін, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, оскільки таке право позивачу гарантовано ч.3\~ст.181 СК України. Таким чином,\~слід змінити\~розмір аліментів,\~визначених рішенням\~суду від 11.02.2014\~та стягувати\~з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дитиною повноліття. Також слід\~припинити нарахування\~і стягнення\~аліментів за\~виконавчим листом,\~виданим \~на підставі\~ рішення\~суду від\~11.02.2014\~та відкликати\~такий після\~ набрання\~чинності \~цим рішенням. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька, буде сприяти гармонійному розвитку, зможе забезпечити право на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved