Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, 3-і особи: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та зняття арешту з майна. Позовні вимоги вмотивовані тим, що у 1979 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого народився [PERSON], [INFO]. 29.05.1998 року [PERSON] її колишній чоловік [PERSON] та її син [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] в рівних долях. Рішенням Господарського суду м. Києва її колишнього чоловіка [PERSON] було визнано боржником та стягнуто борг в сумі 20945,14 грн. на користь АТЗТ «Київавторемтранс» в зв'язку з чим було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 09.02.2006 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та скасовано постанову ДВС № 322/27 від 26.01.2006 року про арешт майна боржника. Вказала, що [INFO] помер її син [PERSON], після якого залишилась спадщина, яку вона у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняла. Проте звернувшись в 2015 році із заявою до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно дізналась, що на спірну квартиру накладено арешт в зв'язку з чим змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмові пояснення, в яких просить розглядати справу за відсутності представника КМР, та відмовити в задоволенні позову, оскільки позов пред'явлено передчасно. Представник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в судове за сідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши позивача, [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 1979 року зареєстрували шлюб , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 19 вересня 1979 року (а.с. 13). Від вищевказаного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Згідно свідоцтва про право власності виданого 11 лютого 1998 року Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/3 частині квартири [ADDRESS] (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 12 жовтня 2009 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.4). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2015 року за № 38159474, 21.05.2005 року за № 1622416 реєстратором Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою накладено арешт на спірну квартиру згідно постанови № 1075/27 від 21.01.2005 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с. 9). Відповідно до Постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 лютого 2006 року державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Шемберко О.П., скасовано постанову державного виконавця про арешт майна боржника, яке зареєстроване за [PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Померлий [PERSON] заповіту не залишив, а тому спадкування має здійснюватися за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, позивач, як спадкоємець майна [PERSON], який помер [INFO] і був співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS], не має можливості отримати правовстановлюючі документи на спадкодве майно, у зв'язку із перебувати спадкового майна під арештом, чим порушуються її права згідно ст. 1297 ЦК України щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та законного набуття права власності на нерухоме майно і його наступної державної реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині скасування арешту з квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після померлого [PERSON] ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та

Outcome: approved