Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

29 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 01 серпня 1989 року сторони по справі уклали шлюб, від якого мають пятеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сини [PERSON] та [PERSON] наразі проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. У звязку з тим, що син [PERSON] не досяг повнолітнього віку і потребує значних матеріальних витрат на його утримання, а відповідач добровільно не надає допомогу на утримання сина, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів. Представник позивачки, адвокат [PERSON], в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.24). Позовні вимоги підтримав. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.23), позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД №089431 від 01 червня 2007 року (а.с.6) видно, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. З копій довідок Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №№470,471 від 16 вересня 2015 року (а.с.а.с.9-10), вбачається що [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, [PERSON], [INFO], та знаходиться на її утриманні. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]. Батько протягом останнього часу не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, син знаходяться на утриманні матері, [PERSON], тому суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі зазначеному у позові, а саме 1/6 всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2015 року. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 487грн. 20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved