Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

1 серпня 2019 року позивач звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він, є власником 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,2500 гектарів, розташованої в Київській області, Кагарлицькому районі, на території Півецької сільської ради, кадастровий номер 3222286400:04:009:0018, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 квітня 2008 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-831. Друга частина цієї земельної ділянки належить його брату [PERSON] . На сьогоднішній день позивач має намір виділити належну йому частку земельної ділянки в натурі з метою її подальшого обробітку. Проте ще задовго до цього, він втратив будь - які контактні зв`язки з братом, що унеможливлює вирішення питання щодо розподілу між ними зазначеної вище земельної ділянки у позасудовому порядку. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про захист своїх майнових прав у судовому порядку. Виготовлений ПП "Єдиний Центр" план розподілу земельної ділянки від 31 липня 2019 року на думку позивача є цілком справедливим. Позивач просив провести розподіл земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,2500 гектарів, розташованої в Київській області, Кагарлицькому районі, на території Півецької сільської ради, кадастровий номер 3222286400:04:009:0018, та передати її в користування відповідно до плану розподілу цієї земельної ділянки, виготовленого ПП «Єдиний Центр» від 31.07.2019, а саме: [PERSON] - 1/2 частини цієї земельної ділянки площею 1,6250 га, визначеної за № 1 даного плану розподілу; [PERSON] , [INFO] , - 1/2 частини цієї земельної ділянки площею 1,6250 га, визначеної за № 2 даного плану розподілу. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подавши заяву, в якій позовні вимоги підтримував, просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи в силу ст. 128, 131 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 квітня 2008 року спадкоємцем 1/2 частки майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] Спадкове майно, на яке в указаній частці видано свідоцтво складається з земельної ділянки загальною площею 3,2500 гектарів, розташованої в Київській області, Кагарлицькому районі, на території Півецької сільської ради, кадастровий номер 3222286400:04:009:0018 (а.с. 6). Після отримання Свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності (а.с. 7) позивач вирішив поділити земельну ділянку для чого звернувся до ПП «Єдиний центр» з метою розробки технічної документації щодо поділу земельної ділянки. На замовлення позивача ПП «Єдиний центр» розробило технічну документацію згідно якої земельну ділянку площею 3,2500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в Київській області, Кагарлицькому районі, на території Півецької сільської ради, кадастровий номер 3222286400:04:009:0018, було поділено на дві земельні ділянки (а.с. 9). Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Норми ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 4 статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України , є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 367 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Оскільки для реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, необхідно провести її розподіл, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved