Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

31 травня 2019 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд зняти арешт із всього рухомого та нерухомого майна що належить йому, накладений постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській обл. Щербина О.В. про арешт майна боржника від 29.05.2019 р. в межах виконавчого провадження ВП №37058787 щодо примусового виконання судового наказу №2-1521/3323/12, виданого Овідіопольським районним судом Одеської обл. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що намагається проводити дії щодо оформлення документів з приводу підприємницької діяльності та відкриття банківських рахунків для ФОП, регулярно сплачує поточні аліменти, у грудні 2018 р. повністю погасив заборгованість по аліментам, проте, накладений державним виконавцем арешт, буде перешкоджати його роботі, отримання доходів, буде робити неможливим проведення розрахунків із замовниками через банківську систему та інше. Все це буде негативно впливати на виплату поточних аліментів та його особисте матеріальне становище, він не зможе розпоряджатися своїм власним майном - своїми грошовими коштами. Далі позивач зазначив, що Овідіопольський районний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській обл. відмовив йому у заяві про скасування арешту з тих причин, що він офіційно не працевлаштований. Однак, саме арешт, накладений ДВС, перешкоджає йому працевлаштуватися - зайнятися підприємницькою діяльністю. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник за довіреністю [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи за відсутністю будь-кого із учасників процесу не заперечувала. Представник відповідача Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській обл. у судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутністю ДВС та винести рішення на підставі норм чинного законодавства за наявними у справі матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, чи доказів, які б спростували доводи позивача до суду не надала. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що на виконанні старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській обл. Щербина О.В. знаходиться виконавче провадження ВП №37058787 щодо примусового виконання судового наказу №2-1521/3323/12, виданого Овідіопольським районним судом Одеської обл. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 29.05.2018 р. постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській обл. Щербина О.В. був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] у зв`язку з виникненням заборгованості по аліментам. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 30.05.2019 року № 168591503, дійсно за №26359286 зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] , підстави виникнення обтяження - Постанова, серія та номер: ВП №37058787, видавник: Старший державний виконавець Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській обл. Щербина О.В. На підставі постанови старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській обл. Щербина О.В. ВП №37058787 від 04.04.2019 р. , [PERSON] виключений з Державного реєстру боржників. Як вбачається із довідки №340-10815, виданої 24.05.2019 р. Овідіопольським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській обл., заборгованість по аліментам у [PERSON] перед [PERSON] відсутня. Відповідно до листа №40-10813 від 24.05.2019 р., виданого Овідіопольським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській обл. на ім`я [PERSON] , йому було відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту, з посиланням на п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», так як він офіційно не працевлаштований. У том же листі йому було роз`яснено ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статтею15,16 ЦПК України, розглядається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині 6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013 в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Так, в п. п. 5, 8, 9 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено наступні поняття: обтяження це - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору; реєстраційна дія це - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав; реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Суд вважає, що наявні наступні підстави для зняття арешту, накладеного постановою ДВС: - наявність вказаного арешту перешкоджає позивачу у реалізації права на оформлення документів для зайняття підприємницькою діяльністю, відкриття банківського рахунку, проведення розрахунків із замовниками через банківську систему, оплату податків та отримання доходу ; - позивачем у грудні 2018 р. повністю погашена заборгованість по аліментам та регулярно сплачуються поточні платежі. Досліджені судом докази по справі у їх сукупності та норми діючого законодавства дають підстави суду зробити висновок про обгрунтованість та доведеність позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved