Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

16.03.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з ними та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, отримувану заробітну плату використовує для придбання спиртних напоїв. Тому, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що оскільки відповідач є батьком їх дітей, то він зобовязаний допомагати їй їх утримувати. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює охоронником у ТОВ «Волочиськ-Агро». Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав повністю, розмір аліментів - 1/2 частини від його заробітку (доходу) сплачувати згідний. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 22 січня 2005 року перебувають у шлюбі (а.с. 4). У шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з батьками за адресою: вул. Доброви, 5, с. Користова Волочиського району Хмельницької області (а.с. 5-7). Сторони хоч і проживають разом, однак відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до частини 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей (син [PERSON] перебуває на диспансерному лікуванні в Хмельницькому психо-неврологічному диспансері по причині затримки психічного розвитку, що визнано сторонами під час розгляду справи), також враховує, що стан здоровя платника аліментів нормальний, він має постійний дохід, але добровільно матеріальну допомогу на утримання сина та дочки не надає. Інших осіб на утриманні відповідача не має. Судом враховано обовязок обох батьків утримувати дитину та їх можливість це робити. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved