Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

[PERSON] від імені якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 171707,06 гривень інфляційних втрат та 3% річних нарахованих за несвоєчасне відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність невиконаного грошового зобов`язання визначеного у вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2013 року. Доводячи підставність своїх вимог позивач зазначає, що на підставі вироку суду було присуджено до стягнення з відповідача суму 6318,37 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 80000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди. Позивач вказує на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, вищевказані кошти їй відповідачем не виплачені, тому просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних. Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2013 року (надалі - Вирок, а.с. 12-15), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28.01.2014 (а.с. 16-19) присуджено до стягнення із засудженого [PERSON] на користь [PERSON] суму 6318,37 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 80000,00 грн. - у відшкодування моральної шкоди. У межах судового розгляду даної справи позивач просить стягнути з відповідача суму 171707,06 гривень - інфляційних втрат та 3% річних нарахованих . Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підстави виникнення зобов`язань визначенні статтею 11 Цивільного кодексу України, серед яких в тому числі визначено і завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року, провадження № 14-16цс18 приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло на підставі вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2013 року, який набрав законної сили 28 січня 2014 року, а саме 6318,37 гривень у вигляді матеріальної шкоди та 80 000 гривень - моральна шкода. З огляду на те, що грошове зобов`язання у відповідача виникло саме 28 січня 2014 року (дата набуття вироком суду законної сили) і відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто позивач має право на отримання інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та 3% річних від простроченої суми. При цьому, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.). Інфляційні втрати суд розраховує за формулою: [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] - [Сума боргу], де індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Розрахунок інфляційних втрат: за період з 01.02.2014 по 31.12.2014 - 86318,37х124,62% - 86318,37 = 21251,58 грн; з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 109939.57х143.3% - 109939.57 = 47603.83 грн; з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 160841.59х112,4% - 160841.59 = 19944.36 грн; з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 185611.2х113,7% - 185611.2 = 25428.73 грн; з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 216608.27х109.8% - 216608.27 = 21227.61 грн; з 01.01.2019 по 01.04.2019 - 244334.13х102.32% - 244334.13 = 5668.55 грн. Отже, інфляційні витати за вказані періоди складають 141124,66 гривень. 3% річних суд розраховує за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? 3% / 365 днів ? [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 28.01.201431.12.201433486318.3732369.62 01.01.201531.12.2015365109939.5733298.19 01.01.201631.12.2016365160841.5934825.25 01.01.201731.12.2017365185611.235568.34 01.01.201831.12.2018365216608.2736498.25 01.01.201901.04.201991244334.1331827.49 Таким чином, сума 3 відсотків річних за період з 28.01.2014 року по 01.04.2019 року складає 24387,14 гривень Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача за період з 28.01.2014 по 01.04.2019 підлягає стягненню сума коштів у розмірі 165511.8 гривень (в т.ч.: 141124.66 гривень - інфляційні втрати, 24387.14 гривень - 3% річних). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved