Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

15 липня 2019 року позивач - Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що шлюб між відповідачем та матір`ю дітей - [PERSON] розірвано. Колишня дружина не має постійної роботи, зловживає алкогольними напоями, в липні 2019 року була разом з дітьми виселена з найманого жилого будинку. Відповідач, знаючи про критичну ситуацію у сім`ї, не виявив бажання забрати дітей до себе, хоча їм ніде жити. В зв`язку з тим, що мати дітей неналежно виконує батьківські обов`язки в липні 2019 року діти були вилучені у матері та влаштовані до КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей Миколаївської міської ради». Відповідач дітей не відвідує, не цікавиться їх життям, не надає матеріальної допомоги. Позивач - Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, в підготовче судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності свого представника. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення, надав відповідну заяву про визнання позову, яка прийнята судом. Представник третьої особи - органу опіки і піклування в особі служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації Миколаївської області в судовому засіданні підтримала вимоги позивача, суду пояснила, що Вітовською райдержадміністрацією Миколаївської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ., що відповідає інтересам дітей. Вказала, що відповідач вихованням дітей не займається, матеріально їх не утримує, від виконання батьківських обов`язків ухиляється. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх батьком є відповідач [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.4-6). На підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 09 липня 2019 року № 91 та висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року №3294/01-29/27-19 відповідач не виконує батьківських обов`язків відносно своїх дітей, а тому підлягає позбавленню батьківських прав в судовому порядку, що відповідає інтересам дітей (а.с.7, 60-61). У відповідності до приписів частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Суд також приймає до уваги добровільну згоду відповідача [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей та ухиляється від обов`язку по їх вихованню, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. Таким чином, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, в даному випадку є необхідним та відповідає інтересам дітей. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено статтею 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений статтею 180 СК України та вимоги статті 182 СК України щодо врахування матеріального становища дитини, стану здоров`я і матеріального становища відповідача, та встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд дійшов до висновку, що відповідач, як особа працездатного віку, спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим позов про стягнення аліментів на утримання дітей на користь установи або особи, де будуть утримуватися діти, підлягає задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 15 липня 2019 року. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статті 169 СК України щодо права батька, позбавленого батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни його поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved