Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

3 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №8. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року. На протязі 2 місяців з чоловіком не проживає, контактів не підтримує. Діти знаходяться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуту. Старший син часто хворіє, багато коштів іде на його лікування. Позивач не має змоги утримувати дітей і тому змушена ставити питання про стягнення аліментів. Просила стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року в розмірі 1/3 частин із усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до їх повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Звертала увагу суду, що в даний час вони перебувають у шлюбі, та коли відповідач возив її із дитиною до лікаря та говорив їй, що кошти витрачені ним на дорогу позивач повинна відрахувати від аліментів. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та суду пояснив, що заперечує лише щодо обставин, на які посилається позивач щодо того, що він не допомагає, не цікавиться та не контактує із дітьми, оскільки це не відповідає дійсності. Неправдою також є також те, що син хворіє, так як син в даний час вже здоровий. Просить постановити рішення про задоволення позовних вимог. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦКП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що з 21 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, який укладений Стоянівською сільською рададою Радехівського району Львівської області, актовий запис №8. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4,5). Сторони проживають окремо. Діти проживають разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області за №322 від 15.02.2015 року (а.с.7). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що діти потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними, офіційно працює та може таку надати. Відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 3 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів, відповідно до Закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"; обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд робить висновки про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved