Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

29 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16.11.2017 року його позов до комунального підприємства «Полтавська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволений: визнано незаконним та скасовано наказ № 67-к від 07.11.2016 року про звільнення [PERSON]; поновлення його на посаді водія та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 27.09.2017 року в розмірі 50724,78 грн. Оскільки, відповідач так і не поновив позивача на роботі, не виплатив належні позивачу суми при звільненні, він вимушений звернутися до суду. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 37630,08 грн.. Ухвалою від 04.02.2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про повернення викликів суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», у судові засідання поспіль не з'явився, без повідомлення причин, відзив на позов не надавав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом ч. 1 ст.\~131\~ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суддя вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суддею встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16.11.2017 року позов [PERSON] до комунального підприємства «Полтавська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволений: визнано незаконним та скасовано наказ № 67-к від 07.11.2016 року про звільнення [PERSON]; поновлено його на посаді водія та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2016 року станом на 27.09.2017року в розмірі 50724 грн. 78 коп. 05 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду від 16.11.2017 року. До теперішнього часу рішення суду не виконано. За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15 за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Оскільки рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16.11.2017 року про поновлення не виконане, наказ про поновлення на роботі [PERSON] не видавався, права остатнього підлягають захисту. Відповідно до п. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, норми якого є обов'язковими для застосування на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності і господарювання. Як зазначено в абзаці 3 п. 2.2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чиним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (п. 6) у випадках, коли заробітна плата або інші доходи стягуються з підприємств, установ і організацій на користь громадян за рішенням судових органів, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян ( податку з доходів фізичних осіб ) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтаві від 16.11.2017 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 228,48 грн. Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі станом на 25.01.2019 складає 296 дні, а саме: з 17.11.2017 по 25.01.2019. Отже, станом на 25.01.2019 стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 67630,08. (228,48 х 296 = 67630,08грн.) Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз наданих позивачем доказів свідчить про порушення прав позивача, які підлягають захисту. З огляду наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судовий збір, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved