Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] 15.07.2015 року звернувся до суду з позовом до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування вимог зазначає, що 15.07.2013 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6645 га, розташовану на території Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Вказує, що являється єдиним спадкоємцем за заповітом, оскільки [PERSON] за життя склав заповіт на його користь на все майно. Звернувшись до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримав відмову, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку, який підтверджує право власності на неї спадкодавця [PERSON] Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав, оскільки догляд за померлим спадкодавцем здійснював [PERSON] Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 90/2013 р. до майна померлого 15.07.2013 року [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). З матеріалів спадкової справи, копії витягу зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) від 10.08.2013 року, копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.04.2015 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 17.06.2015 р. вбачається, що 24.01.2012 р. [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку, площею 5,66 га, розташовану на території Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, а 03.07.2013 р. [PERSON] склав інший заповіт, посвідчений державним нотаріусом, яким заповів усе своє майно [PERSON], на час розгляду справи судом останній заповіт є чинним (а.с.5-10, 11-12). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.08.2013 р. вбачається, що свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Як вбачається з заповіту від 03.07.2013 року, який не змінено та не скасовано, [PERSON] зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] (а.с. 13). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.12.2013 р. спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 013637 від 24.01.2002 р. належала на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,6645 га, розташована та території Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, з кадастровим номером 3522883000:02:000:0197 (а.с. 16-20). Проіндексована грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2015 р. складає 151335 грн., що підтверджується розрахунком нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.32). Після смерті [PERSON] [PERSON] 27.09.2013 р. звернувся до приватного нотаріуса Компаніївського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а в подальшому про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину приватного нотаріуса Компаніївського районного округу [PERSON] від 20.01.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку спадкодавця (а.с. 4). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ст. 1254 ЦК України). Таким чином, враховуючи наведені положення заповіт, складений [PERSON] 03.07.2013 р. скасував попередній заповіт, складений ним 24.01.2012 р., отже спадкоємцем майна померлого за останнім заповітом є позивач [PERSON] Відповідно до ст.126 ЗК України документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт. П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (ст.16 ЦК України). Відповідно до п. «а» ч.3 ст.152 ЗК України способом захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання прав, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Згідно вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує це право, та його державною реєстрацією, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державних актів на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру. Якщо спадкоємець не може надати такі документи, то нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину і єдиним способом захисту прав такого спадкоємця є суд. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, однак не може оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки втрачено оригінал правовстановлюючого документа - Державного акта на право приватної власності на землю, в зв'язку з чим порушується його право на спадщину, та окрім як в судовому порядку визнати за позивачем право власності не можливо. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати слід віднести на рахунок позивача, оскільки спір виник не з вини відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved