Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Луценко В.С., приватний нотаріус ХМНО Малахова Г.І., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить витребувати будинок [ADDRESS] з володіння громадянина [PERSON] , за яким зареєстровано право власності на цей будинок, а також зареєструвати право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.02.2008 року, згідно договору купівлі-продажу він набув право власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано в установленому законом порядку. Зазначає, що продавець, громадянин [PERSON] , попросив укласти з його матір`ю [PERSON] договір позики грошових коштів та договір іпотеки. Того ж дня, в забезпечення фіктивного зобов`язання, було укладено іпотечний договір, об`єктом якого був спірний будинок, який було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В. Але, як зазначає позивач, жодних грошових коштів від громадянки [PERSON] він не отримував, та жодних договорів з останньою не укладав. З моменту набуття права власності, [PERSON] разом зі своєю родиною постійно проживали у вказаному будинку. 04 січня 2017 року, в період відсутності позивача, будинок, з усіма речами які в ньому знаходились, було захвачено громадянином Литви [PERSON] , та іншими невідомими особами, які не попередили ні позивача, ні його родину про те, що вони зареєстрували право власності на будинок та мають намір вселитись у нього. Після звернення до правоохоронних органів, було з`ясовано, що громадянка [PERSON] на підставі іпотечного договору від 05.02.2008 року, провела стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок [ADDRESS] , та 29.03.2016 року зареєструвала право власності на будинок, про що ні позивачу, ні його родині не було повідомлено. Право власності на житловий будинок за [PERSON] було зареєстровано державним реєстратором Харківського районного управління юстиції Михайловою Я.О. на підставі дубліката свідоцтва №992, виданого 30.07.2015 року ПН ХМНО [PERSON] , дубліката іпотечного договору, серія і номер 102 від 23.03.2016 року. Після цього, 21.11.2016 року право власності [PERSON] на спірний будинок припинено приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С., у зв`язку з виникненням права власності на нього у [PERSON] на підставі договору дарування. Того ж дня, на підставі договору дарування, [PERSON] передала у власність вказаний будинок [PERSON] , яка в свою чергу в той же день на підставі договору дарування передала право власності на будинок [PERSON] . Вказані договори були посвідчені ПН ХМНО Луценко В.С. Позивач зазначає, що [PERSON] , після звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання, оформивши право власності на будинок [ADDRESS] за собою, з письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового будинку не зверталась. 20.02.2017 року, [PERSON] було подано позовну заяву до Дзержинського районного суду м.Харкова про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок. Під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] звернулась до ПН ХМНО Малахової Г.І. з заявою про порушення [PERSON] умов договору позики. При цьому, лист з вказаною заявою був надісланий у 2015 році на адресу у м. Київ, де [PERSON] не проживає та знят з реєстрації з 2012 року, але приватний нотаріус, не отримавши повідомлення про те, що останній повідомлений про існування боргу та заяви з вимогою, видала [PERSON] свідоцтво для реєстрації права власності на будинок. Після отримання свідоцтва, остання зверталась два рази до державної реєстраціїної служби з заявами про проведення державної реєстрації права вдасності на житловий будинок [ADDRESS] , і два рази отримувала відмову. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року скасовано рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов`язано Харківське управління юстиції розглянути заяву [PERSON] та здійснити державну реєстрацію на житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи наявність данного рішення суду, 14.02.2018 року рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року визнанно нечинною постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року та провадження по справі закрито у зв`язку з відмовою [PERSON] від адміністративного позову. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.02.2018 року та ухвалено нове рішення, яким було визнано недійсними дублікат свідоцтва, договори дарування та скасовано записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також, було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та поновлено його порушене право на користування вказаним будинком. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року було скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 14.02.2019 року та залишено без змін рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.02.2018 року та роз`яснено про невірно обраний спосіб захисту [PERSON] , а саме про те, що необхідно було звернутись до суду із віндикаційним позовом, а не про визнання договорів недійсними. У зв`язку з тим, що майно вибуло з володіння позивача не з його волі, останній вбачає достатньо підстав для витребування майна в порядку статті 388 ЦК України та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представником відповідача\~ адвокатом\~Літкевич О.В.\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначає наступне.\~05.02.2008\~року згідно\~договору купівлі-продажу\~ [PERSON] \~набув право\~власності на\~житловий будинок\~літ.\~«Ж-2»\~з надвірними\~будівлями,\~розташований за\~адресою [ADDRESS] .\~Того ж\~дня,\~між [PERSON] \~та позивачем\~було укладено\~в простій\~письмовій формі\~договір позики\~грошових коштів,\~відповідно до\~якого [PERSON] \~передала у\~власність [PERSON] \~грошові кошти\~у сумі\~4\~166\~250,00\~грн.,\~що на\~день укладання\~договору становило\~825\~000,00\~доларів США,\~а останній\~зобов`язався\~повернути вказані\~грошові кошти\~у такій\~саме сумі\~у строк\~до 01.10.2008\~року.\~З метою\~забезпечення виконання\~умов зазначеного\~вище договору\~позики грошових\~коштів,\~05.02.2008\~року між\~ [PERSON] \~та позивачем\~було укладено\~іпотечний договір,\~предметом якого\~став житловий\~будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, іпотекодавець позивач, зобов`язується нікого не реєструвати за вищевказаною адресою. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов іпотечного договору, [PERSON] зареєструвала право власності на спірний житловий будинок в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. 21.11.2016 року були укладені три договори дарування вказаного будинку: [PERSON] подарувала [PERSON] , [PERSON] подарувала [PERSON] , [PERSON] подарувала [PERSON] , відповідачу по справі, спірний житловий будинок. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.01.2020 року, саме [PERSON] є власником житлового спірного будинку, а не позивач. Законність набуття права власності [PERSON] підтверджена Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року (справа №638/2648/17-ц). Зазначає, що позивачем не доведено, що набуття права власності [PERSON] на спірний будинок відбулось з порушенням норм законодавства, усі правочини є чинними, договори розірвано не було. Право відповідача на спірний будинок підтверджується наявним договором дарування, посвідченим у визначеному законом порядку з внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже посилання позивача на ст.ст. 387, 388 ЦК України є безпідставними. З огляду на вищенаведене, просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Крім того, від представника відповідача адвоката Туруті З.О. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає наступне. В позовній заяві позивач посилається на направлення в 2015 році заяви про порушення умов договору позики від 05.02.2008 року на адресу в м.Києві, де він, з його слів, з 2012 року не проживав. Але, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем той факт, що [PERSON] направляла вимогу про усунення порушень на адресу місця проживання [PERSON] , зазначену саме в договорі іпотеки. Жодної іншої адреси для листування з приводу виконання договору іпотеки позивач [PERSON] не повідомляв, жожних доказів до суду з приводу повідомлення про зміну такої адреси для листування не надав. З огляду на зазначене, вважає, що [PERSON] було в повному обсязі дотримано порядку належного надіслання [PERSON] вимоги про усунення порушення за договором позики від 05.02.2008 року. Крім того, представник відповідача зазначає, що постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року по справі №638/2648/17-ц було встановлено, що з пояснень наданих відповідачами, і не спростованими позивачем, вбачається, що [PERSON] свого зобов`язання у строк, визначений у договорі позики та іпотеки, не виконав. Крім того, порушив умови договору іпотеки щодо свого зобов`язання не прописувати будь-яких осіб у спірному будинку, про що позивач сам зазначає у своїй позовній заяві. Разом з додатковими поясненнями, представником відповідача надано до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій зазначає, що оскільки позивач був стороною правочинів, які він вважає фіктивними, та як слідує зі змісту позовної заяви, про їх «фіктивність» останньому було відомо в момент їх укладення, вважає у даному випадку має місце сплив строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу понад десяти років з моменту їх укладення. Також позивачу було відомо про факт звернення стягнення на предмет іпотеки 25.03.2016 року, так як така інформація була оприлюднена у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі зазначеного, просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Позивачем надані до суду заперечення на додаткові пояснення та на заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в яких зазначає, що представником відповідача не врахованотой факт, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року було прийнято відмову [PERSON] від адміністративного позову, визнано нечинною постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року та провадження по справі закрито. Таким чином, саме з вищенаведеної підстави факт реєстрації права власності житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] було проведено з порушенням вимог відповідного правочину та у зв`язку з цим є всі підстави для визнання недійсними наступних правочинів з відчуження спірного нерухомого майна. Крім того, зазначає, що ним подано позов саме про витребування майна з незаконного володіння відповідача і вимог про скасування реєстрації права власності, або визнання недійсними правочинів ним заявлено не було. Щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності, вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Саме про перехід права власності на будинок та державну реєстрацію права власності за [PERSON] та іншими особами, позивачу стало відомо після подій, які відбулись 04.01.2017 року, коли невідомі особи за участю відповідача заволоділи будинком та всіма речами, які належали позивачу та його родині та знаходились у будинку. До цих подій ніхто з сторонніх осіб не пред`являв будь-яких претензій та не присилав попереджень або повідомлень про звільнення будинку у зв`язку з переходом права власності до інших осіб або з інших підстав. Таким чином, саме з 04.01.2017 року починається перебіг позовної давності. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 08.11.2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви, заборонено відчуження в будь-який спосіб житлового будинку літ. «Ж-2» з надвірними будівлямі за адресою: [ADDRESS] . Заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб вищезазначене майно. Заборонено [PERSON] проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також вчинення інших дій щодо користування, володіння чи розпорядження даним житловим будинком, в тому числі укладання договорів оренди тощо з третіми особами. Ухвалою судді від 26.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 28.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 31.08.2020 року закрито підготовче провадження по справі, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. засвідчені в установленому законом порядку копії документів, які підтверджують направлення та отримання громадянином [PERSON] рекомендованого листа на адресу: [ADDRESS] , із заявою громадянки [PERSON] , з вимогою сплати боргу за договором іпотеки у тридцятиденний строк. Витребувано у [PERSON] оригінали документів, які підтверджують отримання громадянином [PERSON] повідомлення про вимогу сплатити борг за іпотечним договором у 30 денний строк. Ухвалою судді від 13.10.2020 року повторно витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. засвідчені в установленому законом порядку копії документів, які підтверджують направлення та отримання громадянином [PERSON] рекомендованого листа на адресу: [ADDRESS] , із заявою громадянки [PERSON] , з вимогою сплати боргу за договором іпотеки у тридцятиденний строк. Витребувано у [PERSON] оригінали документів, які підтверджують отримання громадянином [PERSON] повідомлення про вимогу сплатити борг за іпотечним договором у 30 денний строк. Ухвалою судді від 02.02.2021 року задоволено клопотання представника третьої особи [PERSON] адвоката Ульянова Д.В. та призначено справу до розгляду в режимі відеоконференції. Ухвалою судді без видадення до нарадчої кімнати від 20.09.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про направлення судового доручення до компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просив задовольнити. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях. Представник третьої особи Зіньковської А.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Від третьої особи приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. до суду надійшла заява, в якій справу просила розглядати без її участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є дружиною позивача, показала, що у 2008 році вони разом з чоловіком придбали будинок за адресою [ADDRESS] . Продавцем будинку був [PERSON] , який був їх товаришем. При купівлі будинку, задля неперерахування одразу усієї суми, було вирішено укласти договір позики з невідомою свідку [PERSON] . Весь час свідок разом з позивачем та їхніми дітьми проживали у будинку, гарно спілкувались сім`ями із [PERSON] . На початку 2017 року, свідок разом із дітьми поїхала до заміського будинку, наступного дня, а саме 04.01.2017 року їй зателефонували сусіди і повідомили, що у їх дворі коється щось незрозуміле, багато сторонніх людей знаходяться на подвір`ї будинку. Після дзвінка, [PERSON] одразу приїхала додому та побачила купу людей, які вибивали двері будинку. З усіх осіб остання впізнала лише [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] власноручно ввимкнула сигналізацію у будинку, після чого їй повідомили що далі її не пустять та начебто вони з чоловіком винні 1 мільйон доларів США. [PERSON] разом з невідомими свідку особами заволоділи будинком та усіма речами, що в ньому знаходились, дозволили забрати лише автомобіль. Свідок одразу викликала міліцію, але це не було ефективним, у зв`язку з чим, остання зверталась до суду з відповідними скаргами на бездіяльність працівників міліції. Також повідомила, що їй стало відомо про перехід права власності на будинок саме 04.01.2017 року. [PERSON] жодним чином не повідомляла ні позивача ні свідка про намір стягнути кошти за договором позики. Повідомила, що її чоловік зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, про що свідок має розписки, які залишились у будинку разом з іншими речами. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, представників відповідача, пояснення представника третьої особи, допитавши свідка, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 05.02.2008 року, за договором купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., позивач [PERSON] придбав у [PERSON] у власність житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ціна продажу житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін визначається 878705, 00 грн. Також, 05.02.2008 року між між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 4\~166\~250,00 гривень, копія зазначеного договору міститься в матеріалах справи. Цього ж дня, а саме 05.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] на забезпечення договору позики укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1064. Відповідно до п.1 цього договору, боржник позичив у кредитора 4 166 250 грн., що сторони на день укладання цього договору домовились рахувати як еквівалент 825 000 доларів США, які зобов`язується повернути до 01 жовтня 2008 року, згідно з умовами договору позики грошей, укладеному 28.01.2008 року між кредитором та боржником у простій письмовій формі. Сторони передбачили продовження терміну договору шляхом внесення змін та доповнень до договору іпотеки. Згідно п. 2 іпотечного договору, у забезпечення виконання зобов`язання, що викладено у п.1 цього договору, укладається договір іпотеки. Предмет іпотеки складає: житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами літ. «Ж-2» за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №174870765 від 23.07.2019 року. З витягу ЄРДР від 21.01.2017 року, кримінальне провадження №12017220480000314 за ч.3 ст.185 КК України, вбачається, що 20.01.2017 року до СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла ухвала з Дзержинського районного суду м.Харкова, якою зобовязано внести відомості за заявою [PERSON] щодо протиправних дій невстановлених осіб. Також, з витягу ЄРДР від 06.05.2017 року, кримінальне провадження №12017220480002266 за ст.356 КК України, вбачається, що 05.05.2017 року до СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла ухвала з Дзержинського районного суду м.Харкова стосовно внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] за фактом того, що 04.01.2017 року громадянин [PERSON] , який набув право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , незаконно утримує речі, які належать не йому. Позивач у позові зазначає, що після звернення до правоохоронних органів, було з`ясовано, що громадянкою [PERSON] на виконання укладеного між ними іпотечного договору від 05.02.2008 року, задоволено свої кредиторські вимоги за договором позики шляхом оформлення права власності на спірний житловий будинок. Як вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №78272989 від 17.01.2017 року, 25.03.2016 року право власності на житловий будинок було зареєстровано за №13919211 державним реєстратором Харківського районного управління юстиції Михайловою Я.О. за [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва серія та №992, виданого 30.07.2015 року ПН ХМНО Малаховою Г.І., дубліката іпотечного договору, серія та №102, виданого 23.03.2016 року приватним нотаріусом Єніною Л.В. Підстава внесення данного запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28991146 від 29.03.2016 року. 21 листопада 2016 року були укладені три договори дарування спірного будинку: [PERSON] подарувала [PERSON] , реєстровий №4603, [PERSON] подарувала [PERSON] , реєстровий №4607, [PERSON] подарувала [PERSON] , реєстровий №4609. Зазначені копії договорів дарування містяться в матеріалах справи та досліджені судом. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, у 2017 році [PERSON] подав позовну заяву до Дзержинського районного суду м.Харкова про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок. Під час проведення судового розгляду, судом було встановлено, що [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області, Малахової Г.І., із заявою про порушення [PERSON] умов договору позики грошових коштів від 05.02.2008 року в якій була вимога про сплату боргу у тридцятиденний строк. Вказаний лист був надісланий у 2015 році на адресу позивача у м. Київ, після чого ПН ХМНО [PERSON] видала [PERSON] свідоцтво для реєстрації права власності на будинок. Після отримання свідоцтва, [PERSON] двічі зверталась до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявами з приводу реєстрації за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, і два рази отримувала відмову у державній реєстраціїї прав та їх обтяжень. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року адміністративний позов [PERSON] до Харківського міського управління юстиції Харківської області, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії був задоволений. Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусової В.В. Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 20.08.2015 року №23799006 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою реєстраційний номер 12633924 від 03.08.2015 року для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] за [PERSON] . Зобов`язано Харківське міське управління юстиції розглянути заяву [PERSON] та документи, та здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. "Ж-2" загальною площею 352,00 кв.м. та житловою площею 138,00 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, за [PERSON] . Копія вищезазначего рішення міститься в матеріалах справи та досліджена судом. Після ухвалення постанови Харківського адміністративного суду від 27.01.2016 року, 25.03.2016 року право власності на предмет іпотеки, житловий будинок [ADDRESS] , було зареєстровано за №13919211 державним реєстратором Харківського районного управління юстиції Михайловою Я.О. за [PERSON] . Враховуючи наявність постанови Харківського адміністративного суду від 27.01.2016 року, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.02.2018 року у справі №638/2648/17-ц у задоволенні позову [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок було відмовлено. В подальшому, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року було прийнято відмову [PERSON] від адміністративного позову до Харківського міського управління юстиції Харківської області, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнано нечинною постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, провадження у справі закрито. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.02.2018 року, визнано недійсним дублікат свідоцтва від 06.03.2015 року, договори дарування житлового будинку, скасовано записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та поновлено його порушене право на користування зазначеним будинком. В подальшому, [PERSON] було подано касаційну скаргу до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду на постанову Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 року. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 14.02.2019 року та залишено без змін рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.02.2018 року. Згідно вищезазначеної постанови, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, а саме, останній повинен був звертатись до суду із віндикаційним позовом, а не з позовом про визнання договорів недійсними. На виконання ухвали суду про витребування доказів, ПН ХМНО Малаховою Г.І. до суду надані належним чином завірені копії документів, які підтверджують направлення та отримання [PERSON] рекомендованого листа за заявою [PERSON] з вимогою сплати боргу за договором іпотеки у тридцятиденний строк від 26.01.2015 року. Відповідно до наданих документів, судом встановлено, що ПН ХМНО Малаховою Г.І. здійснювалось повідомлення [PERSON] про порушення умов договору позики грошових коштів від 05.02.2008 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії зворотнього повідомлення, наданої ПН ХМНО [PERSON] , [PERSON] заяву [PERSON] не отримав. Відповідно до\~копії паспорта\~ [PERSON] \~серії [NUMBER] ,\~останнього знято\~з реєстрації\~місця проживання\~за адресою: [ADDRESS] з 13.11.2012 року та зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Крім того, умови іпотечного договору від 05.02.2008 року не містять вимоги про те, що [PERSON] повинен повідомити кредитора про зміну місця свого проживання, а отже посилання представника відповідача на те, що [PERSON] жодної іншої адреси для листування з приводу виконання договору іпотеки [PERSON] не повідомляв, суд вважає безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] про порушення умов договору позики від 05.02.2008 року належним чином повідомлений не був, а отже, отримання [PERSON] дубліката свідоцтва про право власності та в подальшому укладання договорів дарування спірного будинку порушують права позивача. Також, суд зазначає, що [PERSON] набув право власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2008 року, реєстраційний №1019, який не оскаржувався, визнанний нечинним не був. Вказаний факт не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Крім того, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року якою право власності на предмет іпотеки, житловий будинок [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] визнанно нечинною. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. У статті 256 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). У рішеннях слідчих суддів, так і у витягах з ЄРДР, які досліджені судом, зазначено дату вчинення кримінальних правопорушень відносно позивача та його майна, а саме 04.01.2017 року. Таким чином, на підставі досліджених доказів, показів свідка, суд приходить до висновку, що саме 04.01.2017 року позивачу стало відомо про перехід права власності на будинок. За таких підстав, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається саме з 04.01.2017 року, а отже клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню. Позивач вказав про те, що він як власник спірного майна, з метою повернення майна з чужого незаконного володіння, звернувся до суду з даним позовом з метою поновлення порушеного права власності. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Цивільним кодексом України передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першоюстатті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першо їстатті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відтак особа, яка вважає, що договором дарування нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Враховуючи викладене,\~а також\~те,\~що власником\~спірного нерухомого\~майна є\~позивач у\~справі,\~житловий будинок\~вибув з\~володіння останнього\~поза його\~волею,\~суд прийшов\~до висновку\~про необхідність застосування ст.387 ЦК України до спірних правовідносин та витребувати з володіння [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Стосовно вимоги позивача про реєстрування права власності на спірний житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Разом із тим, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першоїстатті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~ У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки представники відповідача, на виконання свого процесуального обов`язку не надали належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved