Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] 23.02.2021 року звернулася до суду з позовною заявою в якій просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22.03.2021 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі на підставі ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України). Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Відповідача повідомлено, що не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті, він має право подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення учасникам справи копії відзиву та доданих до нього документів. У передбачений законодавством строк відповідач відзиву на позовну заяву до суду не скерував. Розгляд справи відбувся 15.04.2021 року без учасників справи. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР № 166891 від 30.09.2005 року їй належить квартира [ADDRESS] . Зазначає, що за даною адресою, окрім неї зареєстрований брат, відповідач по справі - [PERSON] , який з грудня 2001 року у спірній квартирі не проживає. Позивачці відомо, що відповідач на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . Також позивачка зазначає, що спільного господарства із відповідачем не веде, спільним побутом не пов`язана, спільних витрат на утримання житла не несе. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі перешкоджає позивачці вільно розпоряджатись власним майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Знятись з реєстраційного обліку у добровільному порядку відповідач відмовляється. Будь-яких домовленостей щодо проживання чи причин не проживання відповідача у спірній квартирі між сторонами встановлено не було. Внаслідок зазначених обставин позивачка просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному позовному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішити спір на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР № 166891 виданого Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 30 вересня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12129571, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов, підписаного комісією 18.02.2021 року, у складі депутата Сколівської міської ради Лесько Г.Я. та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в присутності [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за місцем реєстрації з грудня 2001 року. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України (далі- ЖК України) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у вказаній вище квартирі не проживає та спільного господарства з позивачкою не веде, тобто відсутні спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування. Так, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У тексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції зазначено, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає понад дев`ятнадцять років, а саме: з грудня 2001 року, витрат по її утриманню не несе, а відтак втратив право на користування даною квартирою.

Outcome: approved