Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на: земельну ділянку площею 1,9317 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області та земельну ділянку площею 0,6522 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.09.2015 померла мати позивача - [PERSON], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. [PERSON] мала у приватній власності дві земельні ділянки площею 1,9317 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Чернелицької селищної ради, та площею 0,6522 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Чернелицької селищної ради. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме, вищевказані земельні ділянки площею 1,9317 га та 0,6522 га. Однак, [PERSON] успадкувавши вищезазначені земельні ділянки отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, але не виготовила державні акти на земельні ділянки площею 1,9317 га та 0,6522 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які були успадковані і не здійснила їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після смерті [PERSON], позивач звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, згідно із постанови державного нотаріуса від 01.11.2016, позивачу було відмовлено у виданні свідоцтва про право власності на спадщину на підставі відсутності правовстановлюючого документа та відсутність державної реєстрації речового права. Враховуючи відсутність інших родичів першої черги померлої [PERSON], які бажають прийняти спадщину, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем майна, є дочка - [PERSON]. Для визначення ціни позову, отримано відповідь Відділу Держгеокадастру у Городенківському районі Івано-Франківської області від 25.03.2016, в якій зазначено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ІФ № 006035, площею 1,931 га, становить - 71.189,61 грн.; нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 0,652 га, становить - 38.431,77 грн. В судове засідання сторони та їх представники не з'явились. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Чернелицька селищна рада листом не заперечує проти позову і просить справу розглядати без представника селищної ради. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 006035, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 540, та витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2601679392016, № НВ-2601679402016 вбачається, що власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чернелицької селищної ради площею 2,58 га (ділянка № 361 - 1,9317 га, кадастровий номер 2621655700:08:001:0048; ділянка № 1070 - 0,6522 га, кадастровий номер 2621655700:09:002:0108) є [PERSON], який мешкає в с-ще.Чернелиця. Згідно повідомлень Відділу Держгеокадастру у Городенківському районі Івано-Франківської області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 1,931 га станом на 25.03.2016 року становить 71189,61 грн., площею 0,652 га 38431,77 грн. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 347825, виданого 09.08.1980 року стверджено, що з 09.08.1980 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Вінтонишин) [PERSON] перебували в шлюбі. [PERSON] помер 20.05.2009 р. в с-ще Чернелиця, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 094675. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2345, спадкоємцем майна [PERSON], який помер 20.05.2009 року є його дружина [PERSON]; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із двох земельних ділянок, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ № 006035. [PERSON] померла 01.09.2015 р. в с-ще Чернелиця, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 214414. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Померла [PERSON] заповіту не вчиняла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про народження позивача серії ІІ-НМ № 377983, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, свідчить довідка № 696 від 08.11.2016 року, видана виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якій зазначено, що [PERSON] на час смерті матері, проживали разом в одному господарстві і вели спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1592/02-31 від 01.11.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 01.09.2015 року, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9317 га та 0,6522 га, що знаходяться на території Чернелицької селищної ради Городенківського району, оскільки спадкодавець [PERSON] не виготовила державний акт на земельні ділянки, які були успадковані і не здійснила їх державну реєстрацію. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 2 ст. 1296 ЦК України\~\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ Відповідно до ст. 131\~\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з\~\~п. «а» ч. 3 ст. 152\~\~ЗК України\~\~ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом\~\~визнання прав. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на земельні ділянки площею 1,9317 га та 0,6522 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 5, 316, 317, 328, 392, 1216, 1222, 1261 ЦК України,

Outcome: approved