Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про припинення трудового договору №232К 3-1 від 26.05.2017 року, поновити [PERSON], на посаді інженера з охорони праці, а також стягнути з державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому позивач посилається на те, що 26 травня 2017 року він був звільнений з посади інженера з охорони праці ДП «Одеський морський торговельний порт» у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я (ст.40 п.2 КЗпП). Підставою для звільнення було застосування до позивача наказу МОЗ України №246 «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», однак посада, яку займав [PERSON], не відноситься до тих категорій, які проходять медичний огляд відповідно до наказу МОЗ України №246, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник відповідача надав до суду заперечення проти позовної заяви та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях, також просив застосувати до заявлених позовних вимог [PERSON] строки позовної давності. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] з 28.12.2006 року працював на посаді інженера з охорони праці ДП «Одеський морський торговельний порт». 26 травня 2017 року [PERSON] звільнений з посади інженера з охорони праці ДП «Одеський морський торговельний порт» у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я (ст.40 п.2 КЗпП). Підстава звільнення медична довідка №55 від 04.40.2017 року, акт від 05.05.2017 року, акт від 26.05.2017 року, виписка із рішення профспілки від 26.05.2017 року. Пункт 2 ст. 40 КЗпП України закріплює, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у таких випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до частини 2 даної статті звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я працівника, зобов'язаного відповідно до законодавства проходити періодичні медичні огляди. В медичній довідці №55 від 04.40.2017 року зазначено, що відповідно до наказу МОЗ України №246 від 21.07.07 року пр.5 п.1 пп.7 пр6 п.17 [PERSON] на посаді інженера охорони праці «Служби охорони праці і промисловості» не годен. Наказ МОЗ України №246 від 21.07.07 року «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов'язковому медичному огляді осіб віком до 21 року. Доводи представника позивача про те, що посада [PERSON] - інженер з охорони праці, потребує професійного добору, а також пов'язана з підйомом на висоту не приймаються судом до уваги оскільки суперечать посадовій інструкції інженера з охорони праці №13/07 від 13.06.2013 року та не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що [PERSON] не є працівником, зайнятим на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а тому наказ МОЗ України №246 від 21.07.07 року у відношенні до [PERSON] не може бути застосований, а відповідно і висновок ЛКК з посиланням на вищезазначений наказ є неправомірним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків , а також навести у рішенні мотиви , чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. [PERSON] звернувся до Київського райсуду м.Одеси з позовом до ДП «Одеський порт» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди своєчасно - 27.06.2017 року, ухвалою судді Київського райсуду м.Одеси Калініченко Л.В. від 07.08.2017 року у задоволені заяви [PERSON] про звільнення та відстрочення від сплати судового збору відмовлено та позовна заява повернута позивачеві. З даним позовом до суду [PERSON] звернувся - 21.08.2017 року, а тому суд доходить до висновку, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі підлягає поновленню, так як пропущений з поважних причин. Як роз'яснено в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 01.11.1992р., при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП: суд може визнати правильним припинення трудового договору лише в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я(стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про припинення трудового договору №232К 3-1 від 26.05.2017 року, поновлення [PERSON], на посаді інженера з охорони праці обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що звільнення позивача з роботи було здійснено з порушенням трудового законодавства, і тому він має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушенного прогулу,при цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). (середн.зар.-412,63 грн. х 11 місяців =90779,59 грн.) При таких обставинах вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню.

Outcome: approved