Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

30 січня 2019 року заявник [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області із заявою, яку в подальшому було неодноразово уточнено, в остаточній редакції від 15.04.2019 року (а.с.40-43) про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування поданої заяви заявник [PERSON] зазначає, що він народився [INFO] в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, де тридцять років постійно проживав. В період часу з 1971 року по 1979 рік пропрацював на території в різних організаціях на території Василівського та Кам`янсько-Дніпровського районах Запорізької області. В період часу з 06.03.1986 року до 09.03.1987 року він проживав за адресою: [ADDRESS] , де також працював на різних підприємствах. У 1987 році він повернувся в село Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, де 03.06.1987 року був прийнятий на роботу механізатором у радгосп «Знамя» Василівського району. До міста Сімферополь він більше не повертався. У селі Мала Білозерка він постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає заявник [PERSON] , після зміни місця проживання він не змінив паспорт старого зразку, який був виданий на його ім`я 02.07.1981 року і на теперішній час у нього виникли проблеми із заміною паспорта громадянина України нового зразка. З цього питання він звернувся до Управління державної міграційної служби в Запорізькій області, де йому було рекомендовано звернутися з відповідною заявою до суду про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», що входила під час постійного проживання особи до складу УРСР. Тому він вимушений звернутися до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт постійного безперервного проживання його, [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України - на території України з 03.06.1987 року по теперішній час на території України за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, уточнену в редакції від 15.04.2019 року, підтримав у повному обсязі та просить задовольнити за підставами, викладеними в ній. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] - адвокат Кара Р.Т. підтримала уточнену заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та просить заяву задовольнити у повному обсязі за викладеними у ній підставами та встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України, - на території України в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, з 03 червня 1987 року по теперішній час. В судовому засіданні представник заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Крамаренко Л.М. не заперечує проти заявлених [PERSON] вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, в період з 03 червня 1987 року по теперішній час. 31 січня 2019 року ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А. відкрито провадження у справі. Дана цивільна справа в подальшому перебувала в провадженні вказаного судді Степаненко Ю.А. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, відповідно до Розпорядженням №21 від 26.02.2019 року, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А., - дана цивільна справа №311/337/19 (провадження №2-о/311/17/2019) розподілена судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. Ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. від 04 березня 2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено проведення судового розгляду справи за правилами окремого провадження. Всебічно та повно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши на обґрунтування поданої та в подальшому уточненої заяви пояснення заявника [PERSON] , пояснення представника заявника в особі адвоката Кара Р.Т., пояснення та думку представника заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Крамаренко Л.М., проаналізувавши показання допитаних в судовому засіданні 15.04.2019 року свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи № 311/337/19, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] народився в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина колишнього СРСР, який виданий 02.07.1981 року відділом внутрішніх справ Центрального райвиконкому міста Сімферополь (а.с. 6-7). Згідно відмітки у вказаному паспорті про реєстрацію місця проживання, [PERSON] був зареєстрований з 06.03.1986 року по 01.03.1994 рік за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як вбачається зі спільної письмової заяви [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підписи яких засвідчено секретарем Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області Бедрик В.В. та зареєстровано в реєстрі за №104 та №105 відповідно, заява свідчать про те, що [PERSON] народився [INFO] в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, весь час проживав на території України і є її громадянином (а.с.11). Відповідно до Виписки з погосподарської книги, виданої Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області від 08.01.2019 року за №42, вбачається, що дійсно житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належав [PERSON] , згідно запису в погосподарській книзі №9 особовий рахунок [NUMBER] по-господарського обліку 1991-1995 років (а.с.12). Згідно з Виписки з погосподарської книги, виданої Малобілзерської сільською радою Василівського району Запорізької області від 08.01.2019 року за №43, вбачається, що дійсно житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] , згідно запису в погосподарській книзі №10 особовий рахунок 01-0537-5 по-господарського обліку 2015-2020 років (а.с.13). Разом з тим, суд вважає необхідним виключити з числа неналежних та недопустимих доказів вищевказані документи, видані Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області від 08.01.2019 року за №№42,43, та спільну заяву [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підписи яких засвідчено секретарем Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] з тих підстав, що видані Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області вказані вище Виписки з погосподарської книги стосуються іншої особи - [PERSON] , який не є заявником по даній справі, що розглядається на теперішній час судом в порядку окремого провадження за заявою саме [PERSON] та крім того, під час судового розгляду справи надають суду покази свідки безпосередньо в залі судового засідання, а не у вигляді окремо поданої спільної письмової заяви. Тому, вищевказані документи не є належними та допустимими доказами у розумінні положень ст.ст.76-78 ЦПК України. Проте, відповідно до трудової книжки, оформленої на ім`я [PERSON] ( рос. ), 1956 року народження, заповненої 07.06.1971 року в радгоспі «Знамя» Василівського району Запорізької області, вбачається, що [PERSON] був прийнятий 02.06.1971 року на роботу на посаду скотника другого відділення радгоспу «Знамя» Василівського району Запорізької області, де пропрацював до 1978 року. У період з 19.06.1978 року по 26.02.1979 року працював автослюсарем по ремонту машин II розряду Автоколони №9 Підприємства автотранспорту «Дніпроенерго». З 23.03.1979 року по 11.07.1979 року [PERSON] працював вантажником Оптово-торгової бази Кам`янсько-Дніпровського райспоживнагляду. У період з 17.08.1979 року працював слюсарем по ремонту автомобілів другого розряду Дніпрорудне ВКЕ автопідприємство №07068. З 11.12.1979 року по 17.04.1980 року [PERSON] працював на посаді тракториста-машиніста Ш класу першого відділення радгоспу-заводу «Виноградний» Кримрадгоспвинтресту. У період з 01.08.1980 року по 09.03.1987 року працював на Кримському будівельно-монтажному управлінні по газифікації №3 трасту «Укргазкомунбуд». Як вбачається з вкладишу до трудової книжки (серії [NUMBER] ), в період з 03.06.1987 року по 18.08.1994 року [PERSON] працював в радгоспі «Знамя» Василівського району Запорізької області та копія вказаної трудової книжки міститься в матеріалах даної цивільної справи (а.с.8-10). Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області від 09.11.2018 року за вих..№355, [PERSON] , [INFO] народився в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.03.1994 року по теперішній час, та копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.14). Відповідно до відповіді, наданої на заяву [PERSON] про видачу повторного свідоцтва про народження Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 04.12.2018 року за №52/17.14-06-104 повідомлено, що відповідно до пункту 4 розділу IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 року №3307/5) - повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану здійснюється за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування. Для отримання повторного свідоцтва подається паспорт (паспортний документ) заявника та заповнюється заява на отримання повторного свідоцтва. Особам, яким виповнилося 16 років, свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану може повторно видаватися за наявності паспорта (паспортного документа). Свідоцтва про народження дітей повторно видаються їх батькам і усиновителям незалежно від віку дитини. Виходячи з вищезазначеного, для отримання повторного свідоцтва про народження необхідно надати до відділу реєстрації актів цивільного стану паспорт (паспортний документ) та заповнити заяву (а.с.15) Листом Василівського районного відділу Управління міграційної служби України в Запорізькій області від 14.12.2018 року за №2322/1606, повідомлено, що Василівським РВ УДМС України в Запорізькій області було розглянуто запит адвоката Кара Р.Т. стосовно громадянина [PERSON] , щодо його звернення до територіального підрозділу з питання обміну паспорта. Під час прийому громадянин [PERSON] надав паспорт громадянина колишнього СРСР, який виданий 02.07.1981 року відділом внутрішніх справ Центрального райвиконкому міста Сімферополь. Згідно відмітки про реєстрацію місця проживання, дана особа була зареєстрована з 06.03.1986 року по 01.03.1994 рік за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, у разі відсутності, зокрема документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду, тому під час прийому гр. [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду з метою підтвердження факту проживання на території України до 24.08.1991 року. Додатково інформуємо, що даний громадянин [PERSON] може звернутися для обміну паспорта, з відповідними документами, що зазначені у п.69 Постанови КМУ № 302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» в редакції Постанови КМУ № 745 від 26.10.2016 року (а.с.16). Станом на 24 серпня 1991 року, на момент проголошення незалежності України, заявник [PERSON] постійно проживав на території України, що підтверджується доданими до заяви письмовими доказами, а саме: копією трудової книжки на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що в період з 03.06.1987 року по 18.08.1994 року [PERSON] працював в радгоспі «Знамя» Василівського району Запорізької області, займаючи різні посади (механізатор бригади № 3, водій третього класу в автогаражі, слюсар бригади № 2, механізатор бригади № 2). Встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України необхідне заявнику [PERSON] для вирішення питання обміну паспорта, тобто від встановлення даного факту залежить виникнення особистих прав останнього. Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Відповідно вимог до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Відповідно до ст.6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Вимогами ст.8 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти, реєструються громадянами України. Відповідно до вимог п.1 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Згідно п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 .у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Проаналізувавши викладене, зокрема, приписи п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» та положення п.44 Порядку, суд констатує, що факт постійного проживання на території України на момент проголошення її незалежності може бути підтверджений відповідним рішенням суду, яким його встановлено, що також безперечно свідчить про необхідність встановлення даного факту у судовому порядку задля подальшого набуття онукою заявниці громадянства України на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України» як особою, баба якої постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення заяви. Відповідно де п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Вищевикладене, відповідно до ст.315 ч.2, ст.319 ЦПК України, дає підстави суду для задоволення заяви заявника [PERSON] Дослідивши у повному обсязі матеріали цивільної справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими письмовими доказами, а саме: копією паспорта на ім`я [PERSON] , копією трудової книжки разом із вкладишем до неї на ім`я [PERSON] , відповіддю, наданої на заяву [PERSON] Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 04.12.2018 року за вих..№52/17.14-06-104, копією Листа Василівського районного відділу Управління міграційної служби України в Запорізькій області від 14.12.2018 року за вих.№2322/1606, а також вислухавши в судовому зсідання пояснення заявника [PERSON] , на обґрунтування заявлених ним вимог, представника заявника в особі адвоката Кара Р.Т., пояснення та думку представника заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Крамаренко Л.М., показання допитаних в суді свідків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які безпосередньо в судовому засіданні достовірно підтвердили, що [PERSON] дійсно постійно проживав на території України в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, в період часу з 03 червня 1987 року та мешкає по теперішній час, у зв`язку з чим суд приходить до остаточного висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні певними належними доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, вивчивши надані суду заявником докази, повно та всебічно дослідивши в ході судового розгляду справи документи і матеріали, надані заявником та його представником, ретельно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені [PERSON] вимоги, оцінивши в сукупності докази, які саме мають значення для розгляду справи та вирішення поданої заяви по суті, суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована та суд вважає необхідним заяву задовольнити за вищенаведеними підставами та встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця села Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України, - на території України в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, з 03 червня 1987 року по теперішній час, тобто по день ухвалення даного судового рішення.

Outcome: approved