Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

21 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначала, що з 08 липня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час шлюбу у березні 2018 року за рахунок їх спільних коштів ними було придбано автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, а також причеп легковий марки «Прагматек VO 2512», д/н [NUMBER], 2018 року випуску, які були зареєстровані на імя відповідача. Їй стало відомо, що відповідач останнім часом вживає наркотичні засоби, з житла стали зникати речі, придбані ними у шлюбі. Оскільки\~ будь-які домовленості щодо зазначеного майна між ними відсутні, а право власності зареєстроване за відповідачем, просила визнати дане майно обєктом права їх спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 1/2 його частину. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2018 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, яку за правилами загального позовного провадження призначено до розгляду у підготовче судове засідання. В ході підготовчого провадження у справі позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила визнати автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, а також причеп легковий марки «Прагматек VO 2512», д/н [NUMBER], 2018 року випуску, обєктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, а за відповідачем право власності на причеп легковий марки «Прагматек VO 2512», д/н [NUMBER], 2018 року випуску. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою уточнену редакцію позову підтримала. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою предявлений позов визнав повністю, а також зазначив про згоду на поділ майна за варіантом, наведеним позивачем у позові. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність учасників справи в підготовчому судовому засіданні, що відповідає вказаним положенням процесуального закону. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області від 08 липня 1999 року, актовий запис № 362. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК № 459550 від 28.03.2018, легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель 21213, номер шасі ХТА21213031731432, д/н [NUMBER], на праві власності належить [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК № 417601 від 07.03.2018, причеп ПР-легковий-В марки «ПРАГМАТЕК», модель V0-2512, номер шасі Y9WV02512J0000197, д/н [NUMBER], на праві власності належить [PERSON]. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст. 71 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - постанова Пленуму ВСУ № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлений факт набуття сторонами у шлюбі права власності на транспортні засоби: автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску; причеп легковий марки «Прагматек VO 2512», д/н [NUMBER], 2018 року випуску. При цьому, на думку суду, визнання позову відповідачем свідчить про безспірність факту придбання вказаного майна за рахунок спільних коштів. Заперечень з цього приводу відповідачем надано не було. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд доходить висновку про обґрунтованість предявленого позову та вважає можливим його задовольнити по суті, визнавши за позивачем право власності на автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, а за відповідачем право власності на причеп легковий марки «Прагматек VO 2512», д/н [NUMBER], 2018 року випуску. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених ним та документально підтверджених витрат з оплати судового збору у сумі 352,40 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 352,40 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved