Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

15 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області, про встановлення факту прийняття спадщини. В заяві вказав, що [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на належний батькові житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Батько за життя заповіту не склав. Оскільки спадщину він прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тому у встановленому законом порядку він до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Інших дітей у батька не було, так само як і дружини, його батьки померли ще до його смерті, тому він являється єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті. В листопаді 2018 року він звернувся до нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті батька. Веселинівською державною нотаріальною конторою 08.11.2018 року за його заявою зареєстровано спадкову справу після смерті його батька. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на житловий будинок, що йому належав, державним нотаріусом йому було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2019 року. Відмова мотивована тим, що ним не надано документу, що підтверджує факт прийняття спадщини після смерті батька. Тому він звернувся до суду та просить встановити факт прийняття спадщини. В судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] заяву підтримали в тому ж обсязі і з тих же підстав, просили суд задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти заяви не заперечують. Заслухавши вступне слово заявника [PERSON] та представника заявника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області помер батько заявника - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на належний йому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за життя заповіту не склав. Спадщину заявник [PERSON] (далі - заявник) прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тому у встановленому законом порядку він до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Інших дітей у батька не було, так само як і дружини, його батьки померли ще до його смерті, тому заявник являється єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. В листопаді 2018 року заявник звернувся до нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті батька. Веселинівською державною нотаріальною конторою 08.11.2018 року за його заявою зареєстровано спадкову справу після смерті його батька. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на житловий будинок, що йому належав, державним нотаріусом йому було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2019 року (а.с. 14). Відмова мотивована тим, що ним не надано документу, що підтверджує факт прийняття спадщини після смерті батька. Таким чином, в позасудовому порядку встановити факт прийняття заявником спадщини після смерті батька не вдається, а тому він звернувся до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до ст.ст. 529-530 ЦК Української РСР. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 28.04.2002 року, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Батько заявника - [PERSON] заповіту не склав. Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями є, в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК Української РСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадщину заявник [PERSON] (далі - заявник) після смерті батька [PERSON] прийняв за законом як спадкоємець першої черги шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Факт рідства заявника [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] (а.с. 20). Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які суду показали, що станом на 2002 рік [PERSON] проживав один, одружений не був, його син [PERSON] допомогав йому у господарюванні до часу його смерті. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] провів обряд його поховання, після чого разом з дружиною та дітьми переселився проживати у батьківський будинок за адресою: [ADDRESS] , почав обробляти город, робив ремонти, та проживає в даному будинку до сих пір. Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , є доведеним. Враховуючи вищевикладене, заява [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved