Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

16.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків його недійсності. Позовні вимоги мотивув тим, що 22.03.2014 року між ним та відповідчкою був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за умовами якого у строк до 22.04.2014 року [PERSON] зобов'язалась продати, а [PERSON] купити зазначену квартиру, укласти договір купівлі-продажу, на умовах, визначених попереднім договором. Вказаний договір посвідчений нотаріально не був. Згідно п.1.3, п.2.4 попереднього договору, позивач в рахунок оплати за квартири передав відповідачу грошові кошти у сумі 7 700,00 гривень, що було еквівалентно 700,00 доларам США, вартість якої сторонами була визначена у 220 000,00 гривень, що було еквівалентно 20 000,00 доларам США. Станом на 09.02.2015 року курс гривні до доллара США становив 24,95 грн., а тому 700 доларів США складає - 17 465,00 гривеень. Посилаючись на вимоги ст.ст. 220, 216, 635, 657 ЦК України, [PERSON] просив суд встановити нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами 22.03.2014 року. Стягнути з [PERSON] на його користь 17 465,00 гривень, а також витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору. Під час розгляду судом справи, в судовому засіданні 30.03.2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги, зменшив їх, та просив встановити нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами 22.03.2014 року. Стягнути з [PERSON] на його користь 7 700,00 гривень, а також витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги від 30.03.2015 року підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] з позовними вимогами не погодились, подали до суду письмові заперечення, просили суд в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2014 року в місті Запоріжжі між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір. Відповідно до п.1.1 цього договору, продавець зобов'язується продати, а покупець купити до 22.04.2014 року квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.1.2 договору, вартість нерухомого майна 220 000 гривень, що на момент укладення даного договору еквівалентно сумі 20 000 доларів США. Згідно п.1.3 договору, покупець передає продавцю грошову суму в розмірі 7 700 гривень, що еквівалентно 700 доларів США в якості передоплати за вищезазначене майно. Відповідно до 2.1 договору, кожна із сторін зобов'язується належним чином виконувати обов'язки, передбачені цим договором. Відповідно до п.2.2 договору, кожна із сторін, що відмовляється від укладання договору купівлі-продажу на умовах даного договору, повинна сплатити іншій стороні неустойку. Якщо від укладання договору купівлі-продажу ухиляється покупець, то передплата залишається у продавця. Відповідно до п.2.3 договору, якщо у строк до 22.04.2014 року сторони за взаємною згодою відмовляються від укладання договору купівлі-продажу, то продавець повертає вказану суму, за умовами якого у строк до 22.04.2014 року [PERSON] зобов'язалась продати, а [PERSON] купити зазначену квартиру, укласти договір купівлі-продажу, на умовах, визначених попереднім договором. Як вбачається із пункту 2.4 договору, продавець свідчить, що сума предоплати, яка зазначена у пункту 1.3 повністю отримана від покупця в момент підписання цього договору. Згідно п.3.4 договору, попередній договір діє з моменту його підписання та до 22 квітня 2014 року. Факт отримання [PERSON] від [PERSON] суми у розмірі 7 700,00 гривень сторонами не спростований та не заперечується, що в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доведенню. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти. Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації. Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У зв'язку з наведеним посилання відповідача у запереченнях та в судовому засіданні на те, що позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності є незаконними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню у повному обсязі, на думку суду є невірним. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки факт отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 7 700 гривень сторонами не заперечується, а договір є нікчемним, тому суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку реституцію, тобто повернути все одержане за договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок ії визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, за таких обставин, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог та необхідність задоволення у позові у повному обсязі. Враховуючи вимоги статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і судовий збір у розмірі 243,60 гривень, який він сплатив при зверненні до суду.

Outcome: approved