Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

15 квітня 2021 року, позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , зокрема, за [PERSON] на 1/3 частину в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині, як за членами колишнього колгоспного двору, мотивуючи вимоги тим, що будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», головою колгоспного двору значиться [PERSON] , яка, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, є власником будинку. Членами колгоспного двору були позивачі [PERSON] та [PERSON] . Хоча свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане померлій [PERSON] , як голові колгоспного двору, проте [PERSON] та [PERSON] мали право на відповідну частку житлового будинку, як члени колгоспного двору. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцем якої є позивач [PERSON] , проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на майно, в якому була б визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. В судове засідання позивачі не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідач Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в засідання, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора не забезпечили явку свого представника в засідання, надали заяву про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого була [PERSON] , що володіла будинком на підставі свідоцтва про право власності від 14.07.1990 року (а.с.24). Членами колгоспного двору були : дочка - [PERSON] та онук - [PERSON] , оскільки станом на 01.07.1990 року проживали та були зареєстровані в даному будинку, що підтверджується довідкою виконкому Киселівської сільської ради Чернігівського району та області № 73 від 02.03.2021 року (а.с.25). 19.06.1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 « Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України Про власність 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/3 частині. Згідно довідки «Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області № 65 від 17.02.2021 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою : [ADDRESS] станом на 01.01.2013 та 17.02.2021 зареєстровано за [PERSON] (а.с.27). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] , про що 02.09.2020 року Виконавчим комітетом Терехівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області складено актовий запис № 20 (а.с.28). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] , яку у встановлений законом строк прийняв онук (а.с.16, 20) померлої [PERSON] , звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] надали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини по закону на користь онука спадкодавця [PERSON] . Згідно довідки Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 7 від 18.01.2021 року [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою : [ADDRESS] . Листом Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 19.03.2021 року № 560/02-14 [PERSON] роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] немає можливості, у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на майно, в якому була б визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю (а.с.23). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності.

Outcome: approved