Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Агрофірма Мурафська» в розмірі 4,3 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0219529. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 грудня 1998 року після смерті своєї бабусі [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія ААН № 516285, видане Краснокутською державною нотаріальною конторою, реєстр №21912. \~ \~ \~ \~Восени 2018 року дізнався, що [PERSON], за життя набула право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Агрофірма Мурафська» в розмірі 4,3 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0219529 від 4 липня 1997 року, який знайшов в документах померлої. При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04 червня 1991 року Качалівською сільською радою Краснокутського району Харківської області, в якому вона все майно, яке на день смерті буде їй належати заповідала позивачу. \~ \~ \~ \~На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті [PERSON] в звязку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає: поновити йому строк звернення до суду з позовом та визнати за ним право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ХР № 0219529 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не зявився, однак надав заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача Качалівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак надав заяву про слухання справи у відсутність представника та проти позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак її представник надала заяву про слухання справи у їх відсутність та проти позову не заперечувала. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 29 квітня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №083472, виданого 06 травня 1998 року Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. \~ \~ \~ \~ Після\~смерті [PERSON]\~відкрилася спадщина\~на її\~майно,\~що складається\~з права\~на земельну\~частку (пай),\~яка перебувала\~у колективній\~власності КСП\~«Агрофірма Мурафська»\~в розмірі\~4,3\~умовних кадастрових\~гектарів,\~що знаходиться\~на території\~Качалівської сільської\~ради Краснокутського\~району Харківської\~області,\~на підставі\~Сертифікату на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~серії ХР\~№0219529\~від 4\~липня 1997\~року,\~що підтверджується\~відповіддю відділу\~Держеокадастру у\~Краснокутському районі\~Харківської області\~від 08.11.2017\~року №\~198/145-17. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що спадщина відкрилася в 1998 року, до набрання чинності Цивільним кодексом України (2004 року), то слід застосувати чинне на той час законодавство. \~ \~ \~ \~У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР у редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, коло спадкоємців за законом, відмова від спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно ч. 1ст. 524 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. \~ \~ \~ \~Частина 1 ст. 534 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) зазначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. \~ \~ \~ \~При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04 червня 1991 року Качалівською сільською радою Краснокутського району Харківської області, в якому вона все майно, яке на день смерті буде їй належати заповідала позивачу. \~ \~ \~ \~За ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. \~ \~ \~ \~Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до Указу Президента України від 10.11.1994 року за № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20.07.2007 року за № 650/2007 (крім ст. 3), право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. \~ \~ \~ \~В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. 19 грудня 1998 року після смерті своєї бабусі [PERSON], позивач прийняв спадщину за заповітом, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія ААН № 516285, видане Краснокутською державною нотаріальною конторою, реєстр №21912. Восени 2018 року позивачу стало відомо, що [PERSON], за життя набула право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Агрофірма Мурафська» в розмірі 4,3 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0219529 від 4 липня 1997 року. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку в спадщині, немає, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відповідь Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 12.12.2018 року №1396/01-16. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті його бабусі [PERSON], до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай). У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що [PERSON] як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON], має законне право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved