Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

\~\~\~ \~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовано тим, що 10.11.2010 року померла його мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається з: житлового будиноку А-1, прибудови а, прибудови а1, сарая Б-1, сарая В-1, гаража Г-1, літньої кухні Д-1, прибудови д, сарая Е-1, погреба П-1 та колодязя К, що знаходиться за адресою: 45664, Волинська область, Луцький р-н, с.Романівка, вул.Лісова 55. Після смерті матері, інших спадкоємців першої черги, окрім позивача немає. Враховуючи вказане [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу\~[PERSON] М.В.\~від 13.09.2018\~року йому\~було відмовлено\~у вичинені\~нотаріальної дії\~з підстав\~відсутності правовстановлюючих\~документів на\~спадкове майно.\~З огляду\~на наведене,\~позивач просить\~визнати за\~ним право\~власності на\~житловий будинок А-1, прибудову а, прибудову а1, сарай Б-1, сарай В-1, гараж Г-1, літню кухню Д-1, прибудову д, сарай Е-1, погреб П-1 та колодязь К, що знаходиться за адресою: 45664, Волинська область, Луцький р-н, с.Романівка, вул.Лісова 55. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не зявився. Представником позивача до суду було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, на адресу суду подав заяву про розгляд прави без його участі, позов підтримує. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. За правилами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2010 року помела [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 103047 (а.с.8). З витягів з погосподарської книги №4 за 2017 та 2018 роки [PERSON] сільської ради Луцького району Волинської області вбачається, що будинок з надвірними будівлями та спорудами рахується за [PERSON] і знаходиться в селі Романівка Луцького району Волинської області по вулиці Лісова, будинок №55. Рік забудови 1967 (а.с.9,10). З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №55, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький р-н, с.Романівка, вул.Лісова 55 вбачається, що дане будинковолодіння складається з житлового будиноку А-1, прибудови а, прибудови а1, сарая Б-1, сарая В-1, гаража Г-1, літньої кухні Д-1, прибудови д, сарая Е-1, погреба П-1 та колодязя К (а.с.15-18). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Крім того, відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №55 по вул.Лісова в с.Романівка Луцького району Волинської області належав покійній [PERSON] Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: 45664, Волинська область, Луцький р-н, с.Романівка, вул.Лісова 55. Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до з\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила, а тому, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив,та батьки. В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON]\~після смерті\~[PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем підтверджується вищевказаною копією свідоцтва про народження позивача (а.с.6). Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу № 130/2011, з копії якої вбачається, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті матері, подав нотаріусу у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини та відповідно вважається таким, що прийняв спадщину. В матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу [PERSON] № 530/02-31 від 13.09.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON], а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №55 по вул.Лісова в с.Романівка Луцького району Волинської області в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру (а.с.13-14). Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який претендує на спадщину за заповітом є позивач. Оскільки в [PERSON] відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, він обєктивно позбавлений можливості оформити в установленому законом порядку свої спадкові права. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №55 по вул.Лісова в с.Романівка Луцького району Волинської області, після смерті [PERSON]

Outcome: approved