Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

18.02.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дитини до її повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що будучи з відповідачем у шлюбі зареєстрованому 09.03.2018 року, народила сина [PERSON] [INFO] . В даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач на її утримання та на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, хоча працевлаштований та в змозі утримувати її та сина. У зв`язку з цим просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку до його повноліття та на своє утримання\~ у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання сторони не з`явились, перед початком судового засідання надали письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів на своє утримання та просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини заробітку, до досягнення дитиною трьох років. Відповідач зазначив, що визнає уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.03.2008 року (а.с. 3). Мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 12.08.2019 року, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 4). Позивач зазначає в позові, що дитини проживає з нею та перебуває на її утриманні.Відповідач не оспорює дану обставину. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати по утриманню сина та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний\~ розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50\~ відсотків\~ прожиткового\~ мінімуму\~ для\~ дитини відповідного\~ віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього\~ Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183\~ Сімейного Кодексу України, частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~ Сторонами визнано, що їх неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків\~ прожиткового\~ мінімуму для\~ дитини відповідного віку, починаючи з 10.02.2020 року і до його повноліття. Також позивач просить про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідно потребує матеріальної допомоги від батька дитини, на своє утримання. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач перебуває у працездатному віці, працюючи в ДУ «Арбузинська ВК №83», має сталий дохід, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. На підставі ч.1 ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно п.1) ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи, що судом задоволено дві позовні вимоги, судовий збір складатиме (840.80 +840.80) = 1 681. 60 грн.. Однак, з огляду на те, що позивач визнав позовні вимоги у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, у відповідності до приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у розмірі 840.80 грн., решту віднести на користь держави.

Outcome: approved