Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням до [PERSON], посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON] деякий час проживала у вказаному будинку, її місце проживання було зареєстровано у встановленому законом порядку. Проте в 2014 році відповідачка добровільно залишила житло, і з того часу на вказаній жилій площі не з'являється, в ній не проживає, витрати не несе, чим суттєво порушує права позивача. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи призначався на 21.09.2017, 23.11.2017, та 23.01.2018. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась судом за останнім відомим місцем реєстрації. За згодою позивача та його представника проведено заочний розгляд справи. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, допитавши позивача як свідка , а також дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Позивач на підставі договору дарування будинку від 27.12.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори є власником будинку [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Довідки про реєстрацію місця проживання особи, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS], приватний будинок . Відповідно до матеріалів, наявних в справі, а саме з актів від 30.12.2014, 15.04.2015, 19.02.2015, які підписані сусідами позивача , та працівниками КП "Печерська брама" про те , що відповідач [PERSON] дійсно не проживає за адресою : [ADDRESS]. Будучі допитаним в судовому засідання як свідок -позивач [PERSON] повідомив, що дійсно з 2014 року відповідач [PERSON] у будинку, що йому належить не проживає, її речей за вказаною адресою не має, перешкод у проживанні позивачем не вчинялось, відповідач самостійно залишила місце проживання виїхавши за межі України. Відповідач вказаних обставин не спростував. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.. 150,155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистих потреб проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користуватися квартирою. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставни якими позивач обгрунтовує свої вимоги знайшли своє підтвердження у досліджених доказах, а тому вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщеннім підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved