Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] 11.12.2019 року звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та просить визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 10.10.2005 року. В належному йому будинку зареєстрований його колишній зять - [PERSON] , [INFO] , хоча з лютого 2017 року та по теперішній час в зазначеному будинку він не проживає. Ухвалою суду від 16.12.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків (а.с.23). Ухвалою суду від 27.12.2019 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 04.02.2020 року (а.с.37-38). Ухвалою суду від 04.02.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2020 року (а.с.46). Позивач в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що [PERSON] є його колишнім зятем. Так, його дочка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний рішенням суду від 12.11.2018 року. [PERSON] не проживає та ніколи не проживав в будинку [ADDRESS] . Під час спільного проживання з дочкою вони винаймали квартиру в м.Полтаві. Будь-якого майна чи речей відповідача в його будинку немає, його теперішнє місце знаходження йому не відоме. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. При прийнятті рішення покладались на розсуд суду (а.с.57). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси. Так, судом направлялись судові повістки за адресою місця проживання [PERSON] , що зареєстрований у встановленому порядку (а.с.55-56) та, який не повідомив суд іншої адреси. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором дарування від 10.10.2002 року (а.с.50) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №199824212 від 11.02.2020 року (а.с.51), позивач [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону N475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такий захист прав може бути здійснено способами передбаченими ст.16 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є колишнім зятем позивача [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.29), свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.28), рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.11.2018 року (а.с.8-9). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи від 05.12.2019 року (а.с.13), складеного комісією у складі депутата селищної ради та свідків [PERSON] , [INFO] , з лютого 2017 року у будинку [ADDRESS] , постійно не проживає. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не проживає та ніколи не проживав в будинку [ADDRESS] . Підстави вважати, що позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні житловим приміщенням, чи існують інші поважні причини не проживання відповідача у спірному будинку відсутні. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 317, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України та

Outcome: approved