Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою у справі, який було розірвано відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2014 року . Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO] . З кінця 2013 року вони не мешкають з дружиною, як одна родина. Донька мешкає весь час з ним. Дружина з 2014 року пішла з родини та не мешкає з ним та їхньою донькою. Відповідач після розірвання шлюбу, припинила всіляке спілкування з ним та з дитиною. Відповідачка - є громадянкою Росії, та не виключено, що взагалі виїхала з країни. Позивач зазначає, що неодноразово намагався її знайти, що вона хоча б деякий час проводила з донькою, проте вона жодного разу не з'явилась до дитини. Таким чином він всіляко намагався в досудовому порядку врегулювати вказаний спір, проте на разі це не можливо зробити. Спільне життя з відповідачкою у них не склалося через те, що мають різні характери, різні погляди на життя, між ними відсутнє взаємопорозуміння. Через такі відносини в сім'ї виникали постійні негаразди, чвари. Посилаючись на ці обставини його колишня дружина (відповідач) жодного разу не з'явилась до дитини, не надала жодного разу матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участь у вихованні дитини. Взагалі зникла з їхнього життя. Відповідачка жодного разу не відвідала дитячий садок, який відвідує їх донька. Не підтримує зв'язків з позивачем та з його батьками на предмет виховання та догляду за дитиною. Крім того, позивач зазначає, що сама [PERSON], яка була з самого маличка позбавлення материнської любові та турботи не знає своєї матері, і мамою називаю бабусю. Він не чинить і не чинив жодних перешкод в спілкуванні матері з дитиною, проте вона самостійно обрала свій шлях і не спілкується з дитиною. Тому позивач вважає, що дії відповідачки є незаконними, так як позбавляють їхню дитину гармонійного розвитку, належного виховання. На разі дитина мешкає з ним та його батьками, окутана опікою та турботою. Відвідує приватний дитячий садочок, багато художніх та спортивних гуртків, має свій власний простір в будинку його батьків, має друзів та подруг, має достойний рівень забезпечення для належного розвитку. Позивач має постійне місце роботи. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну характеристику з місця роботи, забезпечує родину в повному обсязі, турбується та піклується про доньку. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав доводи викладені у позовні заяві та просив слухати справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Оскільки наслідки ст. 280 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась вчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за відсутності представника та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01 липня 2014 року [PERSON] народилась [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6) Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2014 року шлюб між [PERSON], та [PERSON], розірвано (7-8). Як зазначено в висновку служби у справах дітей , [PERSON] не приймає участі у вихованні [PERSON], не цікавиться її розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Спору між батьками щодо визначення місця проживання дочки не було. [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження житлово- побутових умов від 22.03.2018, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров'ям дочки, її утриманням займається батько [PERSON] Згідно з довідкою, наданою адміністрацією ФОП «[PERSON].» від 27.03.2018, [PERSON] відвідує дитячий садок «[INFO]» з 06.03.2017 по теперішній час. приводять та забирають дитину з садка батько [PERSON] або бабуся [PERSON] Оплату за освітні послуги здійснює батько. Матір дитини, [PERSON], за час перебування дитини у закладі ніколи не бачили. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 4» від 1.04.2018, де [PERSON] перебуває на обліку з 09.09.2014 по теперішній час, до закладу дитина зверталася декілька разів разом з бабусею. Також у висновку зазначено про те, що [PERSON] з приводу встановлення їй порядку участі у вихованні дочки, [PERSON], [INFO], та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку батька дитини, [PERSON], до Департаменту служб у справах дітей не зверталася та ніяких доказів щодо виконання нею батьківських обов'язків не надала. Крім того, питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради . З'ясувати ставлення [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав не вбачається можливим. Вона була запрошена на засідання Комісії, але не з'явилася та ніяких доказів щодо виконання нею батьківських обов'язків не надала. Тому Департамент служб у справах дітей, в інтересах дитини як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки. Звертаючись з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав позивачем вказано, що відповідач, будучи матір'ю дитини, утриманням та вихованням малолітньої дитини не займається, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, моральним, духовним розвитком, не піклується про неї, не враховує її інтереси, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню до дитини, матеріально її не забезпечує, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] матір'ю дитини є відповідач [PERSON] (а.с. 6 ) Виходячи з цього, відповідач, як мати, зобов'язана брати участь у виховані та утримані своєї дітини наряду з позивачем. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що прожиткового мінімуму для дітей згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" становить з 1 січня 2018 року - 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн., суд, з врахуванням матеріального становища позивача та відповідача, вважає, що аліменти у розмірі 2 000 грн. буде достатнім для задоволення розумних та матеріальних потреб дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з [PERSON], необхідно стягнути судовий збір на користь [PERSON], у розмірі 704.80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved