Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

18.03.2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі позивач, Товариство, ТОВ «ФК Вектор плюс») звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: пров.Райдужний 1, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до цього майна; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком та земельною ділянкою, які знаходяться за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 07.03.2008 року [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі - Банк) кредитний договір №0315/0308/71-028 (далі - Кредитний договір). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (далі - Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки № 0315/0308/71-028-2-1 від 07.03.2008 року (далі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води пров. Райдужний буд.1 (далі - Предмет іпотеки). 28.11.2012 року Банк відступив Товариству відповідно до Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобовязаннями по Кредитним договорам та Іпотечному договору відповідно. У звязку з грубим порушенням позичальником умов кредитного договору позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки , що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку», а саме 09.10.2015 року позивач набув в порядку ст.37 вказаного Закону право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: пров.Райдужний 1, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, що підтверджено відповідною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23.11.2016 року позивачем була здійснена законна спроба потрапити у власне майно, однак виявлено, що в ньому проживає відповідач, доступ до будинку, його споруд, лічильників не надано. На підставі ст. 328, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.1 ст. 405 ЦК України просив позов задовольнити. Позивач свого представника у судове засідання не направив. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання не зявляється,заяви про розгляд справи за його відсутності не подає, заперечень щодо позову не надає. Поштові конверти, направлені на адресу відповідача з повідомленням про день, час та місце судового засідання, повертаються з відміткою "За закінченням терміну зберігання". Згідно ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, судовий виклик вважається їм врученим належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення без участі відповідачана підставі письмових доказів, які є у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.03.2008 року [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір №0315/0308/71-028. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 0315/0308/71-028-2-1 від 07.03.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води пров. Райдужний буд.1 (а.с.16-20). 28.11.2012 року Банк відступив позивачу відповідно до Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобовязаннями по Кредитним договорам та Іпотечному договору відповідно (а.с.5-15). Пункт 12.2 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. зокрема, зазначено, що Іпотекодержатель може обрати один і передбачених у ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» спосіб задоволення своїх вимог. Одним із таких є спосіб шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У зв'язку з грубим порушенням Позичальником умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 09.10.2015 року Позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону Україні «Про іпотеку», право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходятьсі за адресою: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води пров. Райдужний буд.1 (далі - майно) що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстава виникнення права власності договір іпотеки №753 від 07.03.2008 року, Підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25184680 від 09.10.2015 року - приватний нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м.Київ (21-22). Таким чином, позивач на даний час є дійсним власником спірного домоволодіння, розташованого за адресою: пров.Райдужний 1, м. Жовті Води, Дніпропетровської області. Крім того, 23.11.2016 року Позивачем, як законним власником,була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає Відповідач. Відповідно до акту обстеження майна від 23.11.2016 року майно знаходиться житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеженні, майна від 30.11.2016 року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступ де лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та використання відповідно до норм (а.с.23, 24). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Ст. 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства, серед яких утверджена неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (п.2 ч.1). Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння,І користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Проте, внаслідок незаконних дій Відповідача Позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. Необхідно звернути увагу суду, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов'язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23.12. 2015, справа №6-30278ск15). Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З урахуванням того, що Відповідач вже не є власником майна, то і використовувати його для проживання він не має права. Зазначене підтверджується і Постановою пленуму ВССУ і судовою практикою. Відповідно до абз.2 п. 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02. 2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК)» Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача призвели до порушення прав позивача, який з моменту набуття права власності на спірне нерухоме майно позбавлений можливості реалізувати своє право власності, а саме: володіти, користуватись та розпоряджатись майном за адресою: пров.Райдужний 1, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, на власний розсуд, оскільки відповідач чинить перешкоди, не впускаючи позивача до спірного будинку та не виселяється з нього у добровільному порядку. За таких обставин, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати по справі в сумі 3200 грн. (а.с.2). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved