Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

26 лютого 2015 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], Дніпропетровської міської ради, треті особи Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційне підприємство № 25», Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання ордеру недійсним, визнання права на користування житловим приміщенням, визнання осіб таких, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити дії (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 травня 1979 року виконкомом Ленінської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська було видано ордер №966 на ім'я [PERSON], відповідно до якого останній надано у користування квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із її смертю, [INFO] особовий рахунок переоформлено на батька позивачки [PERSON]. Батько помер [INFO]. Позивачка є спадкоємицею померлого, починаючи із лютого 2013 року та й по нині проживає у вищевказаній квартирі, сплачує кошти за її утримання та комунальні послуги. Але на початку 2015 року дізналась про те, що на зайняте нею жиле приміщення 06.11.2014 року виконкомом Дніпропетровської міської ради відповідачам [PERSON] та [PERSON] видано ордер. Враховуючи вищевикладене та уточнивши свої позовні вимоги позивачка просила суд визнати цей ордер недійсним; визнати співвідповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття їх із реєстраційного обліку; визнати за нею право користування спірним житловим приміщенням; зобов'язати Дніпропетровську міську раду видати їй ордер на житлове приміщення, а КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» укласти із договір найму житлового приміщення (а.с.60-63). У травні 2015 року співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до [PERSON] із зустрічним позовом про усунення перешкод у реалізації права користування житловим приміщенням (а.с.78-80). В обґрунтування своїх вимог зазначили, що у листопаді 2014 року у встановленому порядку на підставі ордеру вселились у жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], уклали із балансоутримувачем будинку КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» договір найму квартири та зареєструвались у ній. Зі своєї сторони [PERSON] чинить їм перешкоди у користуванні квартирою, систематично змінюючи замки у вхідних дверях та самовільно проникаючи до житла, у зв'язку із чим вимушені були звертатися до міліції із відповідними заявами. Просили суд зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкоди у доступі та користуванні квартирою [ADDRESS]. Будучи присутньою у судовому засіданні 19 травня 2015 року [PERSON] невизнаючи викладених [PERSON] в обґрунтування зустрічних вимог фактів, суду пояснила, що не впускає [PERSON] до квартири, у зв'язку із тим, що вважає наданий їм ордер незаконним. Суд зауважує на недобросовісність виконання позивачем [PERSON] процесуальних обов'язків, яка з метою затягування судового вирішення спору, сама не з'явилася у судове засідання 02.04.2015 року, але в день його проведення до канцелярії суду подала клопотання про відкладення, у зв'язку хворобою свого адвоката (а.с.31). А в подальшому, будучи повідомлена про місце та час судового розгляду 29.05.2015 року під розписку, про причини своєї неявки суд взагалі не повідомила і знову не з'явилася. Її представник, діючий за договором адвокат Левицький Р.П. у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічних вимог заперечував. Відповідачка за первісним позовом та співпозивачка за зустрічним - [PERSON] та її представник за договором адвокат Рижкова В.Г. в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала. Зустрічні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити. Відповідач за первісним позовом та співпозивач за зустрічним - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника до суду не надсилав. Співвідповідач за первісним позовом - Дніпропетровська міська рада в особі свого представника за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, проти їх задоволення заперечувала з підстав необґрунтованості та незаконності. Третя особа - КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №25», в судове засідання явку свого представника не забезпечили. Щодо обставин позовної заяви [PERSON] до суду надіслали письмові пояснення, у яких з підстав неналежності оформлення просили вважати недійсними видані [PERSON] від імені КПЖЕП акти (а.с.34). Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника третя особа суд не повідомила. Вступна те резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст рішення складений 03 червня 2015 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Дніпропетровської міської ради, треті особи Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційне підприємство № 25», Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання ордеру недійсним, визнання права на користування житловим приміщенням, визнання осіб таких, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити дії такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є учасниками спірних житлових правовідносин. Спірна квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади м.Дніпропетровська, перебуває на балансі Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційне підприємство № 25» (а.с.12). Згідно ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного житлового фонду здійснюється у відповідності із договором найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією та наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно картки квартиронаймача №930033, у ній із 29.02.1980 року мешкав та був зареєстрований батько позивачки [PERSON] [PERSON], померлий [INFO] (а.с.6, 11, 14). За змістом ст.64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, до яких належать дружина наймача, їх діти і батьки, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, якщо проживають разом з ним. У відповідності до ст. 65 Житлового кодексу УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 Житлового кодексу повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Позивач по справі [PERSON] в період із 30.08.2004 року по 09.04.2014 року зареєстрована за адресою : [ADDRESS], у належному їй на праві власності будинку (а.с.15, 86-87). У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця їх проживання чи місця перебування або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, тому при з'ясуванні обставин постійного проживання позивача [PERSON] із [PERSON] у спірній квартирі суд виходить із наступного. Як свідчить із матеріалів кримінального провадження № 12014040690000588, внесеними до ЄРДР 14.02.2014 року Ленінським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, труп [PERSON] [INFO] було виявлено внаслідок взлому дверей квартири, дружиною брата померлого [PERSON] матір'ю позивачки [PERSON] [PERSON] та слюсарем ЖЕКу. Із пояснень допитаних в ході кримінального провадження свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживав один. 11.02.2014 року востаннє з ним спілкувався [PERSON], який 13.02.2014 року і зателефонував [PERSON], будучи стурбований тим, що сусід не відчиняє дверей та із ним відсутній мобільний зв'язок (а.к.п.7-10). В тому числі, допитана 14.02.2014 року по суті даного кримінального провадження у якості свідка, [PERSON] зазначила своїм місцем проживання саме адресу власного домоволодіння та реєстрації : [ADDRESS], та вказала, «що вона проживає за вищевказаною адресою тривалий час», а «померлий жив один» (а.к.п. 6). Аналогічно, будучи допитаною по суті кримінального провадження № 12014040690000983 внесеного до ЄРДР 20.03.2014 року за фактом викрадення приватизаційних документів на квартиру, [PERSON] за своєю ж заявою у якості потерпілої підтвердила як обставини одинокого проживання батька у квартирі так і своє мешкання у м.Новомосковську (а.к.п. 8). Суд відхиляє надані позивачкою довідку № 4303 від 08.04.2014 року (а.с.9) та акт від 10.04.2014 року (а.с.10), оскільки їх належність та допустимість спростовується третьою особою по справі та виконавцем документів КП «ЖЕП № 25» (лист до суду від 30.05.2015 року за вих.№ 324 (а.с.34). Порядок користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду встановлюється главою 2 розділу III Житлового кодексу УРСР. Так, ст. 61 Житлового кодексу передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу УРСР ордер є єдиною підставою для вселення. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 591 від 15.10.2014 родині співвідповідачки [PERSON] ордером №0000000117 від 06.11.2014 на склад сім'ї із двох осіб, в тому числі син [PERSON], надано право на вселення та проживання у спірній квартирі (а.с.48). 19 листопада 2014 року між КП «ЖЕП №25» та [PERSON] укладено договір №41-930033 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.81-82). Співвідповідачі є зареєстрованими за адресою місця проживання (а.с.46). Відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Визнання ордера недійсним з мотивів, що він виданий на зайняте приміщення, може мати місце в тому разі, коли останнє було зайнято правомірно. Судом достовірно встановлено, що в квартирі [ADDRESS] колишній основний квартиронаймач [PERSON] проживав один. Викладені у позові та своїх поясненнях у судовому засіданні в обґрунтування вимог, твердження позивачки з приводу фактичного проживання у спірній квартирі разом із [PERSON] з листопада 2013 року повністю спростовані письмовими свідченнями допитаних по суті кримінальних проваджень свідків [PERSON], [PERSON] (№ 12014040690000588, внесеними до ЄРДР 14.02.2014 року) та як потерпілої самої [PERSON] (№ 12014040690000983 внесеного до ЄРДР 20.03.2014 року). Інших, будь - яких для оцінки доказів у підтвердження факту, періоду вселення до спірної квартири зі згоди основного наймача, ведення спільного господарства як то участі в утриманні чи то оплаті житлово-комунальних послуг [PERSON] суду не надала. Тим самим оспорюючи дійсність ордеру, не довела суду ні законних підстав для вселення у квартиру та проживання у встановленому законом порядку, ні вимог, пов'язаних із набуттям на правах члена сім'ї [PERSON] права користування житловим приміщенням та обов'язків, що випливають із договору найму. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що мають право на підставі ордеру №0000000117 від 06.11.2014 на користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], але [PERSON] змінює вхідні замки, перешкоджає їм у доступі до квартири, добровільно не бажає її звільнити. Дані обставини підтверджуються поясненнями самої [PERSON] у судовому засіданні, та складеним 31.03.2015 року за фактом звернення [PERSON] висновком Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо неправомірних дій [PERSON] (а.с.13-14). Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції розглянувши спір в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання права користування, ордеру недійсним, визнання співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов'язання Дніпропетровської міської ради видати ордер та КП «ЖЕП № 25» укласти договір найму незаконними. Співпозивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] у повному обсязі довели доводи, на які вони посилалися як на підставу своїх зустрічних позовних вимог щодо порушення обсягу житлових прав, тому їх вимоги визнаються судом обґрунтованими, законними. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позивачка [PERSON] не звільнена від сплати судового збору її позовні вимоги не належать до задоволення, тому документально підтверджений та сплачений [PERSON] судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] З урахуванням наведеного,

Outcome: approved