Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

30.09.2015 [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому зазначила, що 24 липня 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем, під час якого народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних поглядів на сімейне життя. Зазначила, що відповідач не займається вихованням дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб, стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частині всіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання сина у розмірі 1/4 частині всіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю, однак заперечили доводи позивача про ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову, суд, за наявності законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 24 липня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, за актовим записом № 851 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). 08 червня 2005 року у сторін народився син [PERSON] (а.с.9). 03 серпня 2008 року у сторін народилася дочка [PERSON] (а.с.8). Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування сім'ї неможливе, у звязку з чим сторони відмовляються від примирення. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 згаданого Закону). Положення статті 183 СК України передбачають, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач позов визнав, є особою працездатного віку, інших неповнолітніх дітей та аліментних зобовязань не має, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. за вимоги про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved