Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

29.07.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом.В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.05.2019 придбав автомобіль TOYOTA RAF4, державний номер [NUMBER] , 2002 року випуску, сірого кольору, двигун № [NUMBER] , кузов [NUMBER] , що підтверджується актом № 57974073 приватного виконавця про проведення електронних торгів. Зазначеним актом також підтверджується надходження грошових коштів на рахунок обліку стягнення сум приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. Вказаний автомобіль реалізовано в рамках виконавчого провадження при виконанні виконавчого листа по справі № 643/4834/18, виданого 13.12.2018 Московським районним судом м. Харкова на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . При зверненні до Регіонального центру МВС в Харківській області для оформлення права власності на автомобіль [PERSON] стало відомо, що на все рухоме майно колишнього власника [PERSON] накладене обтяження у вигляді податкової застави. Вказане обтяження перешкоджає законному праву власника на реєстрацію в державних органах права власності на своє нерухоме майно - транспортний засіб TOYOTA RAF4, державний номер [NUMBER] , 2002 року випуску, сірого кольору, двигун № [NUMBER] , кузов [NUMBER] , а також володінню та розпорядженню власним майном. 08.12.2020 відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено, що станом на 01.12.2020 відповідно до даних ІКП в ІТС «Податковий блок» обліковується податковий в сумі 12,0 млн. грн. у [PERSON] . Відповідно до пп. 89.1.1, 89.1.2 п 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені ПКУ, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем ясного строку, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Згідно п. 89.3 ст. 89 ПКУ майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом . Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою затвердженої Наказом Мінфіну від 16.06.2017 №586 Про затвердження Порядку застосування податкової застави контролюючими органами (зареєстровано в Міністерстві юстиції и 14 липня 2017 р. за N859/30727). Підпунктом 89.8 ст. 89 передбачено обов`язок контролюючого органу безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі. Згідно позовної заяви автомобіль ТОYОТА реалізовано приватним виконавцем Семендяєвою О.С. через електронні торги, що підтверджується актом №57974073. При цьому в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставу приватним виконавцем Семендяєвою О.С. на рухоме не зареєстровано. З урахуванням зазначеного в ДРОРМ зареєстровано 3 обтяження ГУ ДПС (ДФС) у Харківській з них: 21. 12.2018 № 17227625 (обтяжувач Головне управління ДФС у Харківській області); 26.03.2019 №17367174 (обтяжувач Головне управління ДФС у Харківській області); 06.11.2019 №27185204 (обтяжувач Головне управління ДПС у Харківській області), також в ДРОРМ зареєстровано інші обтяження: 01.10.2018 №17098676 (обтяжувач Київський відділ ДВС Міністерства юстиції у Харківській, 02.12.2020 №28344508 (обтяжувач Московський відділ ДВС у м.Харкові Відповідно до ст. 18 ЗУ Про заставу наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, інше не передбачено законом і попередніми договорами застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов`язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу. Вимоги заставодержателя, у якого право застави виникло пізніше, задовольняються з вартості предмета застави після повного забезпечення вимог попередніх заставодержателів. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями сіав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволені вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін. Крім того, заставодавець зобов`язаний повідомити кожного із заставодержателів про всі попередні лави, а також про характер та розмір забезпечених цими заставами зобов`язань. Заставодавець дов`язаний відшкодувати збитки, що виникли у будь-якого з його заставодержателів внаслідок невиконання ним цього зобов`язання. Враховуючи викладене, відповідно до п. 93.1 ст. 93 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в мовленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження. Відповідно до п. 93.2 ст. 93 ПКУ підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 п. 93.1 ст. 93 ПКУ. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив представника [PERSON] представляти його інтереси. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, окрім того зазначила, що автомобіль реалізовано в рамках виконавчого провадження при виконанні виконавчого листа по справі № 643/4834/18, виданого 13.12.2018 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . Також зазначила, що Головним управлінням ДПС у Харківській області надана відповідь про наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 3 обтяжень, а саме: від 21.12.2018 № 17227625 (обтяжував ГУ ДФС у Харківській області), від 26.03.2019 № 17367174 (обтяжував ГУ ДФС у Харківській області), від 06.11.2019 № 27185204 (обтяжував ГУ ДФС у Харківській області). Тобто, вказані обтяження накладені Головним управлінням ДПС у Харківській області вже після набрання законної сили рішенням суду, на виконання якого вказаний автомобіль в подальшому був реалізований. Представник відповідача Головного управління ДПС у Харківській області у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не сповістив. Головним управлінням ДПС у Харківській області суду наданий відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] 14.05.2019 придбав автомобіль TOYOTA RAF4, державний номер [NUMBER] , 2002 року випуску, сірого кольору, двигун № [NUMBER] , кузов [NUMBER] , що підтверджується Актом № 57974073 приватного виконавця про проведення електронних торгів. Зазначеним Актом також підтверджується надходження грошових коштів на рахунок обліку стягнення сум приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. Вказаний автомобіль реалізовано в рамках виконавчого провадження при виконанні виконавчого листа по справі № 643/4834/18, виданого 13.12.2018 Московським районним судом м. Харкова на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . При зверненні до Регіонального центру МВС в Харківській області для оформлення права власності на автомобіль [PERSON] стало відомо, що на все рухоме майно колишнього власника [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) накладене обтяження у вигляді податкової застави. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з -під арешту. Відповідно до положень ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках неможливості скасування арешту органами ДВС, арешт може бути знято за рішенням суду. В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна. Відповідно до частини 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України "Про дорожній рух" та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Відповідно до статті 34 ЗУ «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що існуючий арешт майна позивача порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами його право приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved