Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

16 червня 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. У її власності знаходиться зазначена квартира, в якому вона проживає разом зі своєю сім'єю: донькою [PERSON], [INFO], сином [PERSON], [INFO], сином [PERSON], [INFO]. Крім того, в будинку також зареєстрований, хоча і не проживає з січня 2013 року [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках. У січні 2013 року відповідач добровільно змінив своє місце проживання, але відмовляється знятися з реєстрації. Дана обставина заважає позивачці в повній мірі користуватися та розпоряджатися власною квартирою, також їй доводиться самостійно сплачувати по рахункам по оплаті комунальних платежів. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не проживає в належній їй на праві власності квартирі, не несе витрат на її утримання, тому на підставі ст.405 ЦК України просила позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням даного будинку. В судове засідання позивачка та третя особа по справі - [PERSON] не з`явились, надіслали на адресу суду заяви, в яких просили позов задовольнити, та справу розглянути без їх участі. [PERSON] в своїй заяві вказала, що з відповідачем вона родинних зв'язків не має, а змінила своє прізвище за своїм власним бажанням. Відповідач до суду не з'явився, про о час та місце слухання справи судом був повідомлений належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності. В той же час, в квартирі зареєстрований, але не проживає з січня 2013 року [PERSON], колишній чоловік позивачки, з яким вона перебувала у фактично шлюбних відносинах. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачки як власника квартири належним чином нею володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.. Проте відповідач в будинку добровільно не мешкає більше року і не є членом сім'ї власниці, тому позовні вимоги останньої законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. З відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати, понесені нею при поданні позову до суду в сумі 243 грн. 60 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved