Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

18.06.2020 до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач, уклавши 17.06.2011 з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти в розмірі 300 грн. на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, зокрема, станом на 31.03.2020 відповідач має заборгованість в розмірі 357130 грн. 58 коп, яка складається з: 2931 грн. 44 коп. - тіло кредиту, 351599 грн. 14 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 2600 грн. 00 коп. - нараховано пені. Однак відповідач вимагає від боржника повернення лише частини заборгованості, що становить 132583 грн. 78 коп., яка складається з: 2931 грн. 44 коп. - тіло кредиту, 129652 грн. 34 коп. - нараховані проценти за користування кредитом з 17.06.2011 по 30.12.2018. Ухвалою суду від 06.07.2020 відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач свого представника не направив, у клопотанні, доданому до позовної заяви, просив розглядати справу за відсутності його представника. Відповідач через канцелярію суду надав заяву в якій висловив прохання розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 526 Цивільного кодексу (ЦК) України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049 та 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (банку) надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем (стороною кредитного договору - позичальником) позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягнення з відповідача відмовідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved