Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

27.04.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про зняття арешту з майна, до відповідача Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2020 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 21.05.2020 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.08.2007 року № 08-07/116, а саме: з будинку за адресою: [ADDRESS] . Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області. Реєстраційний номер обтяження: 5530727, який належить їй на праві власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідачем в рамках невідомого їй виконавчого провадження було винесено постанову № 08-07/116 від 21.08.2007 року про арешт нерухомого майна № обтяження 5530727, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 22.08.2007 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. Згідно вказаної постанови було накладено арешт на нерухоме майно. А саме: будинок за адресою: [ADDRESS] . власником даного майна вказаний [PERSON] . Проте згідно договору купівлі-продажу від 06.10.1990 року будинок за адресою: [ADDRESS] належить їй, [PERSON] . З яких причин дана інформація внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна їй невідомо. 20.03.2020 року вона звернулась із письмовою завою до відповідача про надання інформації щодо відкритого виконавчого провадження, а також про накладений арешт на майно. Згідно листа Верхньодніпровського районного відділу ДВС було повідомлено, що відносно неї жодного відкритого виконавчого провадження про здійснення з неї стягнень немає. Також в повідомленні зазначено, що станом на 20.03.2020 року у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження за якими стороною є [PERSON] . Крім того, у відповіді зазначено, що суб`єктом виконавчого провадження за реєстраційним номером № 5530727 є [PERSON] , [INFO] , який зазначений як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . яке є об`єктом виконавчого провадження. На підставі чого Верхньодніпровським РВ ДВС їй відмовлено у знятті арешту з майна в зв`язку з тим, що на її ім`я немає жодного відкритого виконавчого провадження, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Верхньодніпровським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову № 08-07/116 від 21.08.2007 року про арешт нерухомого майна: № обтяження 5530727, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 22.08.2007 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. Згідно вказаної постанови було накладено арешт на нерухоме майно. А саме: будинок за адресою: [ADDRESS] . Власником даного майна вказаний [PERSON] . Проте, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.10.1990 року будинок за адресою: [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06.10.1990 року та свідоцтвом про реєстрацію права власності на майно. Так, згідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що позивач, [PERSON] , є власником однієї цілої частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що їй невідомо з яких причин дана інформація внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. 20.03.2020 року позивачка звернулась із письмовою завою до відповідача про надання інформації щодо відкритого виконавчого провадження, а також про отримання інформації щодо накладеного арешту на належне їй майно. Згідно довідки Верхньодніпровського районного відділу ДВС від 20.03.2020 року № 839/13-31 зазначено, що відносно [PERSON] , жодного відкритого виконавчого провадження про здійснення з неї стягнень немає. Станом на 20.03.2020 року у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження за якими стороною є [PERSON] , також у вищевказаній довідці зазначено, що суб`єктом виконавчого провадження за реєстраційним номером № 5530727 є [PERSON] , [INFO] , який зазначений як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке є об`єктом виконавчого провадження. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ЗУ «Про виконавче провадження» - Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зверталася до відділу державної виконавчої служби із запитом про наявність відкритих виконавчих проваджень та проханням зняти ареш з належного їй на праві власності майна . Відповідно до довідки Верхньодніпровського районного ВДВС № 839/13-31 від 20 березня 2020 року, судом встановлено, що на даний час відсутні виконавчі провадження з примусового виконання документів про стягнення з позивачки [PERSON] , на користь стягувачів . Виходячи вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги зняття арешту з майна, належного позивачу на праві власності, оскільки на даний час будь-яких стягнень з позивача на користь будь - яких стягувачів не проводиться. Відповідно подальше існування арешту на нерухоме майно позивача обмежує права позивача, як власника цього майна. Особа, відносно якої відкрите виконавче провадження, за яким накладений арешт на зазначене вище майно, [PERSON] , не був та не є власником вищезазначеного нерухомого майна як на час накладення арешту на зазначене майно, так і на час розгляду справи, тому підстав для подальшого існування арешту нерухомого майна, що належить на праві власності позивачці, [PERSON] , суд не вбачає. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved