Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

17.06.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право на приватизацію та одержання державного акта права власності на земельну ділянку № 39, площею 604 кв.м, яка знаходиться в садівничому кооперативі імені Симиренка у м. Червонограді Львівської області в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], який помер 06.03.2003 року. На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що 28.11.1996 року рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради її покійному батьку було передано у приватну власність зазначену земельну ділянку. З цього часу вказана земельна ділянка використовувалась їхньою сімєю за цільовим призначенням. За життя батько не здійснив державної реєстрації права власності на вказану землю, у звязку з чим вона, як спадкоємець, не може реалізувати своє право на спадкування цього майна. У 2014 році вона звернулась у Держземагенство у м.Червонограді для узаконення права власності на вище згадану земельну ділянку, проте їй було відмовлено у видачі державного акта права власності на цю земельну ділянку. Тому вона змушена була звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник Червоноградської міської Ради Львівської області у судове засідання не зявилась, подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 28.11.1996 року № 465 [PERSON] передано у приватну власність для ведення садівництва, як члену садівничого кооперативу ім..Симиренка земельну ділянку № 39, площею 604 кв.м. Це рішення прийняте, зокрема, відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». 06.03.2003 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І СГ, № 282631 від 07.03.2003 року. За життя державного акта на вищезазначену земельну ділянку [PERSON] не отримав. Як видно з матеріалів справи позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], оскільки інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Процедура приватизації спірної земельної ділянки не завершена в звязку зі смертю батька позивачки. Згідно ст.1216 Цивільного Кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.118 Земельного Кодексу України початком процедури приватизації земельної ділянки є звернення громадянина з заявою (клопотанням) до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень ст.182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного Кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. За наведених обставин судом встановлено, що померлому [PERSON] за життя належала земельна ділянка площею 604 м.кв., розташована на території садівничого кооперативу імені Симиренка у м.Червонограді Львівської області, тому позивач має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки і воно підлягає спадкуванню нею, як єдиним спадкоємцем. Отже, суд дійшов висновку про захист права позивача у спосіб визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на спірну земельну ділянку, у звязку з чим позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved