Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком мотивуючи тим, що з 16.09.2015 позивач перебував з відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Дзюба) Т.І. у зареєстрованому шлюбі, але на цей час з 07.02.2015 проживають окремо. У сторін є син [PERSON], [INFO], який тимчасово проживає з відповідачем за адресою вул. Леніна 68 смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області. Позивач проживає в [INFO]. На даний час сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина, позивач не згоден із тим, щоб його син проживав із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання [PERSON] разом з ним, його батьком. Позивач може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В свою чергу відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоровя дитини умов проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позов підтримали просили суд його задовольнити, визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з позивачем , передавши дитину батьку. Вважають, що дитину не можна залишити проживати з матірю, оскільки остання не має постійних доходів, періодично виїжджає на заробітки до РФ, залишає сина з бабусею та дідусем. Син з лютого 2015 року не відвідував школу. Крім того, відповідач перешкоджає позивачу спілкуватись та бачитись з сином. Відповідач [PERSON] позов не визнала, надавши суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що в сторін є син [PERSON], [INFO]. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.04.2015 шлюб розірвано. В січні місяці 2015 року у звязку з воєнними діями на території Донецької області і в звязку з тим, що син боявся обстрілів, відповідач була змушена з сином виїхати до її батьків в смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, так як існувала реальна небезпека для сина. На прохання надати матеріальну допомогу для переїзду та лікування сина від наслідків воєнних дій [PERSON] відмовився. З січня місяця 2015 року [PERSON] жодного разу ніякої допомоги не надав, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Виконує свої батьківські обовязки по вихованню дитини, забезпечує її нормальний розвиток та добрі умови проживання, необхідні для нормального розвитку дитини відповідного віку. [PERSON] в свою чергу участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, його розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. За період з січня місяця лише один раз приїжджав до дитини у вечірній час, погрожував, що забере сина. Просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання матері. Пояснила, що має наміри переїхати з сином до м. Вінниці, з цією метою займається пошуками роботи, житла. Представник третьої особи органу опіки та піклування Могилів-Подільської райдержадміністрації Вінницької області вважає, що кожна з сторін може забезпечити належні умови проживання та виховання дитини. Залишив вирішення даного питання на розсуд суду. Від третьої особи - органу опіки та піклування Волноваської райдержадміністрації Донецької області отримана письмова заява про розгляд справи без їхньої участі. Свідок [PERSON], суду дав показання, згідно яких брат проживає з батьками. У [PERSON] гарні відносини з сином. До переїзду останні багато часу проводили разом. Дитина часто відвідувала бабусю, дідуся, які проживають в [INFO]. Пояснив, що брат намагається спілкуватися з сином, про що просив [PERSON]. [PERSON], суду дав показання, згідно яких позивач його син, проживає разом з ними в с. Кирилівка, Волноваського району, Донецької області, в будинку на 60 кв.м.. Для дитини в будинку є окрема кімната. У свідка та його дружини хороші відносини з онуком, раніше батько часто його привозив на канікули. Пояснив, що населений пункт в якому вони проживають знаходиться далеко від зони АТО. Свідки [PERSON], [PERSON] мати та батько [PERSON], суду дали показання, згідно яких проживають в [INFO] в приватному будинку, який належить їм на праві власності. В січні 2015 до них переїхали проживати, тікаючи від обстрілів з Донецької області, дочка з онуком. Хлопчик забезпечений належними умовами, має свою кімнату, ходить до сільської школи. Малолітній [PERSON], суду пояснив, що проживає з матірю та дідусем і бабусею в смт. Вендичани, Могилів-Подільського району, куди переїхали з Донецької області. Пояснив, що до школи за новим місцем проживання пішов не одразу, оскільки переживав як його там сприймуть. Підтвердив, що бажає проживати з матірю, однак не заперечує намір спілкуватися з батьком під час канікул та побачень. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON], зустрічний позов [PERSON] задовольнити повністю, виходячи з наступного. Встановлено, що з 16.09.1995 до 07.02.2015 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). На даний час [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані та фактично проживають в [INFO], що підтверджується ксерокопією паспорту та довідкою, виданою виконкомом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 251 від 10.03.2015( а.с.83-85). Згідно характеристики , виданої виконкомом Вендичанської селищної ради №504 від 07.05.2015, висновку опікунської ради Вендичанської селищної ради від 08.05.2015, акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.05.2015, [PERSON] свої батьківські обовязки по вихованню сина та забезпеченню його нормального розвитку та умов проживання виконує добре, що підтверджує доцільність проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із своєю матірю (а.с.86, 87). Відповідно до довідки директора Борщівецького навчально-виховного комплексу від 27.03.2015 [PERSON] з 30.03.2015 мав навчатися у 7 класі Борщівецького НВК «ЗНЗ-ДНЗ» Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.89). Згідно висновку опікунської ради Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області від 21.08.2015, акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.04.2015, [PERSON] створено належні умови для проживання та виховання сина (а.с. 17, 126). Згідно з ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом не встановлено зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами сторонами, аморальної поведінки кожного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитини, та наявності в них будь-яких захворювань. З викладеного вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітньої дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. Згідно ч. 2,3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Свій позов [PERSON] обґрунтовує зокрема тим, що [PERSON] не дає йому можливості спілкуватися з сином. Однак дані доводи не можуть бути підставою для визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки батько у разі визначення місця проживання дитини з матірю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Право батька на участь у вихованні дитини захищено ст. 159 СК України, яка передбачає, що даний спір може бути вирішено судом. Право позивача на виховання сина захищене навіть у випадку незаконного вивезення дитини за кордон (Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року). Крім того, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що дитину не може бути передано для проживання з матірю, оскільки вона не має самостійного доходу, а він як батько зможе забезпечити йому кращі умови для проживання та виховання. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Крім того, [PERSON] має періодичні заробітки, що підтверджує в своїй позовній заяві [PERSON], а також займається пошуком постійного місця роботи, однак не змогла на день розгляду справи влаштуватись на роботу, оскільки минуло мало часу з дня їх переїзду з Донецької області. Батько не позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу сину незалежно від стягуваних аліментів. Разом з тим, суд вважає, що між ступенем матеріальної забезпеченості одного і з батьків або, навпаки, незабезпеченістю і якістю виховання немає прямої залежності. Тому цей критерій вирішального значення не має, він оцінюється у сукупності з іншими обставинами. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, суд виходить з інтересів самої дитини, яка бажає проживати з матірю, враховуючи вік дитиниякій, якій виповнилось майже 14 років, з урахуванням положень Декларації про права дитини, а також, недоведеністю виняткових обставин, які б дозволили розлучити дитину з матірю, суд вважає за доцільне задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини, в задоволені первісного позову [PERSON] - відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу адвоката, яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 01.07.2015, позивачем надано квитанцію № 1 від 1 липня 2015 року на суму 3000 грн.. Враховуючи вимоги ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», кількість годин, затрачених адвокатом на надання правової допомоги, згідно журналів судових засідань від 14.07.2015, 27.07.2015 та 31.08.2015, розмір компенсації витрат позивача на правову допомогу адвоката, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2760,80 грн..

Outcome: approved