Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

20 лютого 220 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 1-3). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперчує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 23). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Краснолиманського міського суду Донецької області, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положеньстатті 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 13 ЦПК Українивстановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 24 березня 1998 року на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради № 64 від 19 березня 1998 року, зареєстрованого в Слов"янському бюро технічної інвентаризації 24 березня 1998 року за реєстровим № 7674, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки № 700 від 11 лютого 2020 року, виданої Відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради, у будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також відповідач [PERSON] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] за вказаною адресою з 2011 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 11 лютого 2020 року складено відповідний акт (а.с.9). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 24 березня 1998 року у позивача виникло право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 24 березня 1998 року на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради № 64 від 19 березня 1998 року, та зареєстрованого в Слов"янському бюро технічної інвентаризації 24 березня 1998 року за реєстровим № 7674, що є чинними і сторонами не оспорюється. Відповідач вже більше 9 років відсутній за адресою реєстрації. Власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved