Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

15.07.2015 року представник позивача, яка діє на підставі довіреності [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати в порядку спадкування після смерті [PERSON] за нею, [PERSON], [INFO] право власності на 1/5 квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. У процесі розгляду справи позивачем [PERSON] подано уточнення до позовної заяви, згідно яких, просить визначити частку [PERSON], який помер [INFO], у квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] у розмірі 1/5; визнати в порядку спадкування після смерті [PERSON] за нею, [PERSON], [INFO], право власності на 1/5 частку квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. У ході розгляду справи судом залучено в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Шевченківську районну адміністрації Львівської міської ради виключено з числа відповідачів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], що постійно проживав по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/5 частки у квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. 15.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. було заведено і зареєстрованого спадкову справу №56426616 та внесено реєстраційний запис до спадкового реєстру за №38141448 після смерті [PERSON]. 15 серпня 2014 року нотаріус надалі відповідь позивачу, у якій відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину на її ім'я, оскільки до нотаріальної контори не надано відповідних правовстановлюючих документів. Виявилось, що Свідоцтво про право власності на квартиру на зареєстроване в БТІ. Успадковане нею майно належало на праві спільної сумісної власності окрім її чоловіка, [PERSON], ще й [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які зареєстровані в тій самій квартирі. Зазначає, що таким чином, вона, [PERSON], [INFO], прийняла спадщину, оскільки вона подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є 1/5 квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Враховуючи викладене просить уточнений позов задовольнити. З огляду на такі факти та з урахуванням уточнень до позовної заяви від 22.02.2016 року позивач просить ухвалити рішення яким визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на частку спадкового майна, а саме: 13/20 частини житлового будинку [ADDRESS], після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась довіривши представлення своїх інтересів адвокату Жолнович І.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльності №047, копія якої міститься в матеріалах справи. Представник позивача - Жолнович І.В. в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 22.02.2016 року. Просить позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.02.2016 року задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 24.02.2016 року не з'явились, однак представили суду заяву, в якій просили справу розглядати без їх участі. Заявлений позов визнають, щодо його задоволення не заперечують. Представник відповідач Львівської міської ради - Партика Н.С., яка діє на підставі довіреності, звернулась до суду із заявою про розгляд спрви у її відсутності, покладається на рішення суду. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. не з'явилась, однак представила суду лист, в якому зазначила, що просить суд слухати справу у її відсутності. Також на адресу суду було подано належним чином завірену копію спадкової справи №09/2014. Представник позивача висловив думку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача Львівської міської ради та третьої особи. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за такої явки сторін відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON], що постійно проживав по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/5 частки у квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру серія [NUMBER] виданого 11 грудня 2003 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. з проханням видати на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке вона прийняла на підставі ст. 1268 ЦК України, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири у зв'язку з відсутності державної реєстрації права власності на квартиру. Спадкоємцями за законом майна [PERSON] окрім позивача є [PERSON],[PERSON] та [PERSON], проте вони подали суду заяви про те, що позовні вимоги [PERSON] визнають та не заперечують проти успадкування нею спадщини після смерті [PERSON] Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Стаття 370 ЦК України передбачає, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав ", розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Таким чином, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності самі визначають частку кожного. Якщо така частка не була визначена ними чи судом - то частка усіх за замовчуванням є рівною. Співвласники спільного сумісного майна можуть виділити з нього частку за бажанням, а також під час відкриття спадщини. Усі співвласники квартири [ADDRESS], підтримують позовні вимоги [PERSON], стверджують, що їхні частки є рівними, визнають, що померлий співвласник [PERSON] володів 1/5 частки квартири і не заперечують, щоб цю частку успадкувала [PERSON] Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved