Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

23.05.2018 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, згідно якої просив встановити юридичний факт загибелі [PERSON] , [INFO] ,\~\~при виконанні обов`язку військової служби 07.08.2014 року біля кургану «Савур-Могила», Шахтарський район, Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Ухвалою від 29.05.2018 року відкрито провадження у даній справі. Заявник обґрунтував свою заяву тим, що його син, [PERSON] , 11.04.2014 року підписав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України. Він проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України, а саме в навчальному центрі Державної прикордонної служби, який знаходиться в с. Оршанець, Соснівського району, Черкаської області. [PERSON] , 09.06.2014 року, як курсант першої навчальної групи третього відділу підготовки молодших спеціалістів, був відправлений у відрядження для посилення охорони кордону з 09.06.2014 року до підрозділів ОДК в складі ММГ. В період з 09.06.2014 року по 07.08.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей, у складі в/ч [NUMBER] . Протягом 07.08.2014 року проросійськими найманцями здійснювались постійні обстріли з артилерії, мінометів та РСЗВ БМ-21 «Град» по колоні прикордонників, у складі якої перебував [PERSON] , яка здійснювала марш до нового місця дислокації біля кургану «Савур-Могила». У ході обстрілу, [PERSON] , отримав поранення несумісні з життям. В той же час, як свідчать засоби масової інформації, зокрема стаття «Битва за Савур- Могилу. Хроніка подій» опублікована 14.12.2015 року в Інтернет-виданні «Тиждень.uа» отримавши завдання перерізати дорогу Донецьк-Луганськ, українські війська почали готуватися до штурму Савур-Могили. Першими висоту з наскоку спробували взяти десантники 79 ОАЕМБр, але, не маючи достатньо часу на підготовку штурму, оминули її та пішли далі. Через деякий час у проросійських бойовиків з`явилися гаубиці і вони почали обстрілювати позиції Збройних Сил України. Пізніше до проросійських бойовиків приєдналися російські війська. Спочатку вони стріляли з так званого нульового кілометра (буферна зона між кордоном України та Росії), а потім вже, не ховаючись з території Російської Федерації. 12 серпня артилерія бойовиків, що била з околиць міста Сніжне Донецької області та російська артилерія нанесла ураганний удар по селу Степанівка Шахтарського району Донецької області. Крім того, з території Російської Федерації зайшли російські танки Т-90, які значно краще за Т-64, які стоять на озброєнні Збройних сил України. Бойовики намагалися вибити з села підрозділ 30 омбр, адже до цього часу всі їх спроби були марними. Застосувавши не тільки гаубичну артилерію а й реактивні системи залпового вогню «Град», вони стерли з лиця землі все село (http.7/tyzhden.ua/Society/l 53 886). Згідно оперативної інформації Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ за 12 серпня + мапа, сотні мешканців села Степанівка Шахтарського району Донецької області залишилися без даху над головою внаслідок масованих обстрілів 10 та 11 серпня з території Росії із застосуванням ракетних систем залпового вогню «Град». Лише за останній тиждень українські прикордонні підрозділи обстрілювалися з території Російської Федерації понад 13 разів, було зафіксовано 9 випадків порушення повітряного простору України російськими вертольотами. Під вогневим прикриттям артилерії РФ продовжуються спроби незаконного проникнення на територію України російських найманців і військової техніки (http://www.mbo.gov.Ua/news/l 77 5.html). На сторінках Інтернет-поргалу «112.ua» розміщена стаття «Річниця трагедії у Степанівці» від 13.08.2015 року, в якій вказано, що село Степанівка, Шахтарського району Донецької області після багатогодинного ураганного обстрілу піддалося удару російських військ. Село перебувало під інтенсивним обстрілом російської артилерії протягом 11-13 серпня. Після обстрілу, село було атаковано російською бронетехнікою і загонами російських найманців ( [INFO] ). Дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет- видань, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації біля кургану «Савур-Могила», Шахтарський район, Донецької області, і саме цим військам протистояли військові Державної прикордонної служби України, що відносились до складу в/ч [NUMBER] . Згідно з Лікарським свідоцтвом про смерть № 2877 від 08.08.2017 року, довідкою про причину смерті (до форми №106/о № 2877) від 08.08.2014 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2014 року, Витягом з Наказу № 240 від 14.10.2014 року, Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця (протокол № 47 від 16.09.2014 року) отримана під час виконання службових обов`язків поранення [PERSON] послужила причиною його смерті [INFO] . Указом Президента України № 651/2014 від 14.08.2014 року «За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», [PERSON] посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (посмертно). Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, [PERSON] , загинув біля кургану «Савур-Могила», Шахтарський район, Донецької області, 07.08.2014 року. Заявник вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя його сина, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Його звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту поранення та загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 07.08.2014 року у складі військової частини [NUMBER] біля кургану «Савур-Могила», Шахтарський район, Донецької області, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено, тим, що він маю на меті визначення статусу [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Заявник, повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, наполягаючи на задоволенні заяви. Заінтересовані особи, повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, про поважність причини неявки суд не сповістили, з заявою про відкладення судового розгляду не зверталися. Міністерство соціальної політики України надало заяву про розгляд справи у його відсутність. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини. Заявник є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). 11.04.2014 року [PERSON] уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України, а саме: в навчальному центрі Державної прикордонної служби, який знаходиться в м. Оршанець Черкаської області. (а.с.16-17, 19-26). 09.06.2014 року, як курсант першої навчальної групи третього відділу підготовки молодших спеціалістів, [PERSON] був відправлений у відрядження для посилення охорони кордону з 9 червня 2014 року до підрозділів охорони державного кордону (ОДК) в складі мотоманевреної групи (ММГ). В період з 09.06.2014 року по 07.08.2014 року безпосередньо брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей, у складі в/ч 9930 (а.с.27,18). Згідно з Лікарським свідоцтвом про смерть № 2877 від 08.08.2017 року, довідкою про причину смерті (до форми №106/о № 2877) від 08.08.2014 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2014 року, Витягом з Наказу № 240 від 14.10.2014 року, Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця (протокол № 47 від 16.09.2014 року) отримане під час виконання службових обов`язків поранення [PERSON] послужило причиною його смерті [INFO] , місце смерті Україна, Донецька область, Шахтарський район (а.с.88-93). Указом Президента України № 651/2014 від 14.08.2014 року «За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», [PERSON] посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (а.с.94). Як вбачається\~з постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви убачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово - Морських Сил України. У подальшому лідер партії «Русское единство» Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". 17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена\~постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року №891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації «Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів». 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя». Згідно зі\~ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VІІ, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши Республіку Крим Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися таким чином. Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, батальйон «Восток», а також були задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме «Луганська Народна Республіка» та «Донецька Народна Республіка» не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою. На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил». Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації. Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації. Статтею першою Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ\~збройна агресія визначається як застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: - вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; - напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято\~постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року за №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до\~Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»\~запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до абз.2\~постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ\~з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Крім того,\~постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІІ\~законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим. [PERSON] у період з 09.06.2014 року по 07.08.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей, у складі в/ч 9930 (а.с.27,18). Викладені вище обставини справи встановлюють причинний зв`язок між пораненнями, які [PERSON] отримав під час проходження військової служби на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою, та збройною агресією Російської Федерації проти України. Враховуючи, що [PERSON] загинув [INFO] , виконуючи обов`язки військової служби, в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, а також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право на життя і здоров`я, передбачене\~ст.27 Конституції України,\~ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою. Крім того, заявник довів, що від встановлення цього юридично значимого для нього факту залежить виникнення прав та обов`язків, у тому числі щодо отримання ним відповідної допомоги. Так, звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу [PERSON] , як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій (Міжнародного Комітету Червоного Хреста, Міжнародної Федерації товариств Червоного Хреста і Червоного півмісяця, Товариства Червоного Хреста України).\~\~ При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved