Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

29.12.2018р. керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2, який діє в інтересах Маріупольської міської ради Донецької області, звернувся до суду із позовом до державного реєстратора Військово - цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Руслана Вікторовича, та [PERSON] , про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Військово - цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області Лясевича Р.В. від 12.07.2018 року № 42022499, на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, площею 16,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1596729614123. А також, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 16,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1596729614123. В обґрунтування позовних вимог вказав, що Маріупольською місцевою прокуратурою №2 на підставі ст. 131-1 Конституції України та ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 42018051700000069 від 30.07.2018 встановлено порушення інтересів держави, що виразилось в наступному. Так, 12.07.2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Р.В. прийнято рішення №42022499 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю А-1 площею 16,9 квадратних метра, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Об`єкту нерухомості присвоєно реєстраційний номер 1596729614123. Підставою для державної реєстрації права власності на новостворене майно стала заява [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.07.2018, а також документи, подані останнім для державної реєстрації, а саме: Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05.11.2012 № ДЦ 14212310240, копія рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.10.2012 № 346/51-1 «Про надання нової поштової адреси об`єкту нерухомості». Водночас, в ході розслідування кримінального провадження було отримано інформацію з Маріупольської міської ради, відповідно до якої в документах фонду Кальміуської (Іллічівської) районної адміністрації Маріупольської міської ради значиться лише протокол засідання колегії № 15 від 24.10.2012. Відповідно до переліку рішень, прийнятих колегією районної адміністрації, які додаються до цього протоколу, питання щодо надання поштової адреси відносно нерухомого майна, що належить [PERSON] до порядку денного не входило і не вирішувалося. Таким чином, додане [PERSON] до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13.10.2012 № 346/51-1 не приймалось. Також, в ході розслідування було здійснено запит до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області. Згідно наданої інформації в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, дані щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 14212310240 від 05.11.2012 року за адресою: [ADDRESS] відсутні. Крім того, в ході розслідування на запит прокурора отримано інформацію з виконкому Маріупольської міської ради про те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не виділялась та не надавалась у користування. Також, в ході розслідування кримінального провадження 02.10.2018 р. було проведено огляд місцевості, розташованої по [ADDRESS] та встановлено, що за вказаною адресою знаходиться багатоповерховий житловий будинок. При обстеженні території біля житлового будинку [ADDRESS] не виявлено об`єктів, що належать [PERSON] . Водночас, з відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області вбачається, що згідно зданими Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, інформація про реєстрацію декларацій про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 14212310240 від 05.11.2012 будівництво нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] відсутні. В порушення вимог чинного законодавства державним реєстратором була проведена реєстрація декларації про готовність об`єкта - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] до експлуатації ДЦ 14212310240 від 05.11.2012, інформація про яку відсутня у наведеному реєстрі. Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] до експлуатації ДЦ 14212310240 від 05.11.2012 року, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними. Таким чином, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1596729614123, за [PERSON] порушено вимоги п. 2, 3 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, відповідачами по справі порушені і інші вимоги законодавчих актів при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] Встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не виділялась та не надавалась у користування. Враховуючи, що [PERSON] подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, таке майно не могло бути зареєстровано, оскільки вважається самочинним будівництвом. Як встановлено в ході перевірки додане [PERSON] до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13.10.2012 № 346/51-1 про присвоєння адреси не приймалось. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що [PERSON] при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, у останнього не виникло право власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 18.02.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження та призначено розгляд справи. Ухвалою суду від 02.01.2019 року за заявою керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 забезпечено позов шляхом накладення заборони розпоряджатися об`єктом нерухомого майна 1596729614123. Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 2 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник позивача Маріупольської міської ради в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач - державний реєстратор Військово - цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Р.В. у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності за участю його адвоката Ярового А.В., зазначивши, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, оскільки вважає їх безпідставними та не доведеними, а тому вони не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Яровой А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та позов має бути залишений без розгляду з огляду на наступне. По-перше, позовну заяву в інтересах територіальної громади в особі Маріупольської міської ради подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності. Вважає, що відсутність у Реєстрі інформації щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області за № ДЦ 14212310240 05.11.2012 року, не свідчить про недійсність такої декларації, а згідно з п.3, п.4 Порядку ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, повернених декларацій та відмов у видачі таких дозволів і сертифікатів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 92 від 24.06.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.2011 за № 885/19623, ведення єдиного реєстру, функціонування і супроводження програмного забезпечення реєстру, збереження та захист бази даних реєстру, забезпечення доступу до нього територіальних органів Держархбудінспекції України здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Формування даних для внесення до єдиного реєстру покладається на територіальні органи Держархбудінспекції України за місцем розташування об`єкта. Порядок визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджено Постановою Кабінета Міністрів України від 13.04.2011 №461 (Порядок №461). В Порядку №461, у редакції, що діяв на момент проведення реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 14212310240 05.11.2012 року не містить вимог про проведення реєстрації декларацій шляхом внесення даних до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Щодо недоведеності прокурором порушення прав Маріупольської міської ради, щодо не можливості користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , вважає за необхідне звернути увагу суду на наступне. Маріупольською місцевою прокуратурою №2 не надано належних та допустимих доказів наявності майна належного [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , отже не надано доказів порушення права Маріупольської міської ради щодо користування, розпорядження такою земельною ділянкою. На підставі викладеного, просив відмовити в позові Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Маріупольської міської ради до Державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Руслана Вікторовича, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2, який діє в інтересах Маріупольської міської ради Донецької області, надав на адресу суду відповідь на письмовий відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярового А.В., в якій зауважує, по-перше, щодо відсутності цивільної процесуальної дієздатності та недотримання вимог ст. 56 ЦПК, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в частині відсутності законних підстав для представництва. Захист у досудовому та судовому порядку Маріупольська міська рада протягом тривалого часу не здійснювала (12.07.2018 проведено державну реєстрацію права власності, а позовну заяву внесено майже через пів року прокуратурою), у зв`язку з чим, завдавалася шкода державі у виді порушення порядку реєстрації нерухомого майна, розпорядження землею територіальної громади міста. Зверненню до суду передувало досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому прокуратура здійснювала процесуальне керівництво. У зв`язку з чим, були встановлені обставини, які є виключним випадком для представництва місцевою прокуратурою інтересів держави, у зв`язку з чим, із цією позовною заявою звернувся керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області. Маріупольською місцевою прокуратурою № 2 в повній мірі дотримано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України. По - друге, щодо дійсності декларації про готовність об`єкту до експлуатації| ДЦ № 14212310240 від 05.11.2012 та відсутності відомостей про її скасування. Так, в ході перевірки за вказаним фактом встановлено, що зазначена декларація, на підставі якої державний реєстратор здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, не внесена до Єдиного реєстру документів та не зареєстрована в порядку, встановленому та затвердженому Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 92. Відомості щодо декларації про готовність об`єкту, зареєстрованої Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області на об`єкт розташований за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Всупереч вимогам закону, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1596729614123, за [PERSON] порушено вимоги п. 2, 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 10- 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також, виходом за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою взагалі відсутній, що свідчить про невідповідність декларації фактичним обставинам справи. Факт відсутності об`єкта нерухомості також підтверджує представник відповідача у своєму відзиві. А також, звернув увагу суду, що фактично на недійсність декларації вказують і ті факти, що: - земельна ділянка для будівництва за вказаною адресою [PERSON] . Маріупольською міською радою не виділялась; - рішення про надання поштової адреси вищевказаному об`єкту нерухомого майна колегією Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради не приймалося; - фактично декларація до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області не подавалась. По - третє, щодо фактичної відсутності об`єкта нерухомого майна та відсутності спору про право. Маріупольська міська рада є власником земельної ділянки на якій, начебто, розташований об`єкт нерухомості, що є предметом спору. При цьому, внаслідок розпорядження об`єктом нерухомості [PERSON] , як при реєстрації права власності, так і при його відчуженні, фактично відбулася зміна обсягу правомочностей Маріупольської міської ради, зокрема щодо можливості розпорядження належною їй земельною ділянкою під нерухомим майном (площею 16,9 кв.м.). Фактично ж на момент звернення до суду, вказана земельна ділянка була вільна від забудови та ніким не використовувалася, хоча фактично з документів, долучених до матеріалів провадження, об`єкт нерухомості в наявності. Вказане і стало обставиною, що потягла за собою звернення до суду для захисту інтересів держави в особі Маріупольської міської ради. На підставі викладеного, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Частиною 4 ст. 56 ЦПК України, визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В Постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17 та від 10.05.2018р. у справі № 910/18283/17, викладено наступний правовий висновок: «не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави». Згідно положень ч. 1ст. 167 ЦК України, держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (п.п. 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року). Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад, зокрема, коли захисту потребують державні інтереси. Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді цивільного спору. Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Таким чином, суд приходить до висновку, що керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 звернувшись до суду із позовною заявою, діяв в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради для вжиття заходів на відновлення порушеного встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями громади. По суті позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ч. 1ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частинами 1, 2 ст. 331 ЦК України особа може набути право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) нею. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. При цьому, ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. При цьому, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011. Відповідно до п. 3 зазначеної постанови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно з п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, на об`єкт незавершеного будівництва автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів) про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва - про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт. Судом встановлено, що 12.07.2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Русланом Вікторовичем прийнято рішення №42022499 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю А-1 площею 16,9 квадратних метра, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130616188 від 12.07.2018 року, об`єкту нерухомості, розташованому розташовану за адресою: [ADDRESS] , присвоєно реєстраційний номер 1596729614123. Відповідно до заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29039675 від 06.07.2018 р., останній звернувся для державної реєстрації права власності на новостворене майно. До заяви [PERSON] було долучено документи, а саме: - технічний паспорт серія та номер [NUMBER] , видавник: ТОВ «Амор-Альянс» (технік з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ), - копія рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.10.2012 р. № 346/51-1 «Про надання нової поштової адреси об`єкту нерухомості», - Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05.11.2012 р. № ДЦ 14212310240, - Копія рішення органу місцевого самоврядування серія та номер 112/1. Відповідно до інформації начальника відділу комунального господарства та договірної роботи від 16.08.2018 року, в документах фонду Кальміуської (Іллічівської) районної адміністрації Маріупольської міської ради значиться лише протокол засідання колегії № 15 від 24.10.2012 р. Відповідно до переліку рішень, прийнятих колегією районної адміністрації, які додаються до цього протоколу, питання щодо надання поштової адреси відносно нерухомого майна, що належить [PERSON] до порядку денного не входило і не вирішувалося. Згідно повідомлення заступника міського голови - керуючого справами виконкому Маріупольської міської ради від 26.07.2018 року, під час проведення перевірки правомірності розміщення торгівельних та інших нежитлових об`єктів на території м.Маріуполя було виявлено, що за [PERSON] зареєстроване право власності на нерухомі об`єкт, розташовані за адресою: [ADDRESS] , підстава - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 05.11.2012 р. № ДЦ 14212310240, право власності зареєстровано 06.07.2018 р. державним реєстратором Лясевич Р.В., Військово - цивільна адміністрація м.Торецьк. В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та аналювання зазначених документів, відомості щодо декларацій про готовність об`єктів, зареєстрованих Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Донецькій області на вищезазначені об`єкти відсутні. Декларація датована листопадом 2012року, а реєстрація права власності проводилась у 2018 р. Заповнення декларації відрізняється, а саме підпис посадової особи та написання ПІБ посадової особи. В декларації відсутній пункт щодо відомостей про підстави надання земельної ділянки. Декларація не зареєстрована в реєстрі Державної архітектурно - будівельної інспекції. При реєстрації права власності за [PERSON] на зазначений нерухомий об`єкт, до матеріалів було додано рішення колегії Іллічівської райадміністрації від 13.10.2012 р. № 346/51-1, є підробним, тому що зазначене рішення колегією районної адміністрації не приймалось. З повідомлення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 24.10.2018 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , не виділялась та не надавалась у користування. Питання щодо надання поштової адреси об`єкту нерухомості по [ADDRESS] ) райадміністрацією не розглядалось. Засідання колегії Іллічівської районної адміністрації 13.10.2012 року не відбувалось. У зв`язку із тим, що зазначеної адреси не існує, провести обстеження дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом нерухомості не виявляється можливим, про що надано відповідний акт обстеження земельної ділянки. Згідно акту виїзного обстеження від 02.10.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , знаходиться багатоповерховий житловий будинок. Біля будинку не виявлено об`єктів, що належить [PERSON] . Згідно наданої інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 19.10.2018 р., в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, дані щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 14212310240 від 05.11.2012 року за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до технічного паспорту серія та номер 564-18, виданого 03.07.2018 року ТОВ «Амор-Альянс» (технік з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ), на ім`я замовника [PERSON] нежитлова будівля літ. А-1 площею 16,9 квадратних метра, розташована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] до експлуатації ДЦ 14212310240 від 05.11.2012 року, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними. Відповідно до положень Цивільного Кодексу України нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовано або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, особа може набути право власності на нерухоме майно виключно у разі наявності на певному речовому праві земельної ділянки, виділеної для мети будівництва. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Згідно з абз. 2 п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не виділялалсь та не надавалась у користування. Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна в обов`язковому порядку подається документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Як встановлено в ході перевірки додане [PERSON] до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Іллічівської районної адміністрації від 13.10.2012 року № 346/51-1 про присвоєння адреси не приймалось. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, у останнього відсутнє право власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У зв`язку із цим, виникає необхідність у скасуванні запису про проведення державним реєстратором дій щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою [ADDRESS] загальною площею 16,9 кв.м. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved