Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

20.09.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову вказує, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 14.11.2014 Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 375. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказує, що фактично шлюбні відносини припинені з травня 2016 року, вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. З цього ж часу відповідач перестав надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини. На даний момент шлюб існує формально, примирення з моменту припинення шлюбних відносин не сталося, спору майнового характеру немає. У зв`язку з тим, що подальше існування формального шлюбу суперечитиме їх інтересам, просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину - сина [PERSON] , [INFO] , розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду до досягнення нею повноліття. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.08.2019 за вказаною цивільною справою було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 жовтня 2019 року. Ухвалою суду від 25.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Сілантьєв Д.А. в судове засідання не з`явилися, разом з тим, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Інформація про виклик до суду сторін які проживають на не підконтрольній Україні території» Артемівського міськрайонного суду Донецької області за адресою (http://arm.dn.court.gov.ua). Про причини своєї неявки він суд не сповістив, від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (арк.с.6), 14 листопада 2014 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, про що 14.11.2014 складено відповідний актовий запис № 375. У судовому засіданні встановлено, що сімейне життя між подружжям не склалося, сторони подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства разом не ведуть. Позивач зазначила, що примирення між сторонами та збереження сім`ї неможливе та є таким, що суперечить її інтересам. Згідно з ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. У відповідності з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, що мають істотне значення. Отже, враховуючи наявність стійкого волевиявлення позивача, яке спрямоване на припинення сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Крім того, від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк.с.6), батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач, являючись батьком дитини, зобов`язаний згідно ст. 180 СК України утримувати її до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання не надає. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Разом з тим, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, позивач виховує і утримує дитину самостійно. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, проте має можливість утримувати дитину, так як працездатний, аліменти на утримання інших дітей не виплачує, інших обставин, які могли би вплинути на визначення аліментів в іншій частці від заробітку (доходу), аніж просить в своєму позові позивач. А тому позивач довела своє право на стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати за вимогу про розірвання шлюбу необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в сумі 768,40 грн., яка була сплачена при подачі позову до суду згідно квитанції № 28283629-1 (а.с.1). Судові витрати за вимогу пов`язану зі стягненням аліментів стягнути з відповідача на користь держави в сумі 768,40 грн., оскільки позивачі за цією категорією справ звільнені від сплати судового збору. Згідно статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved