Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.06.2016 р. року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» був укладений договір фінансового лізингу №004618, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування міні-трактор «Mahindra fs244», а він зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору. Того ж дня він оплатив 20200 грн., вартість транспортного засобу. Проте предмет лізингу так і не був йому доставлений. Вважає, що спірний договір не відповідає діючому законодавству, підписаний під впливом обману, є несправедливим, а також під час його оформлення недодержано вимог про нотаріальне посвідчення, а на вимогу розірвати договір та повернути сплачені грошові кошти отримав відмову від відповідача в частині повернення коштів, у зв'язку із чим просить суд визнати договір недійсним та стягнути кошти. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак до суду подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному об'ємі. Справу просить розглянути у його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явилвся, однак направив до суду письмове заперечення на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав : 23.06.2016 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лізиногова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу №004618 з додатками, згідно п.1.1 якого відповідач - лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п.3.1 договору, а позивач лізингоодержувач, зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі, згідно з умовами цього договору, що підтверджується копією договору фінансового лізингу №004618 від 23.06.2016 року (а.с.7-13). Предметом договору згідно п.3.1 є трактор марки «Mahindra fs244». Відповідно до додатку №1 до договору, вартість предмета лізингу становить 2000000 грн., авансовий платіж - 100000 грн., щомісячний платіж 8333,33 грн., комісія за організацію (10%) 20000 грн., комісія за передачу (3%) 6000 грн., що підтверджується копією Додатку №1 до договору фінансового лізингу №004618 від 23.06.2016 року (а.с.15). 23.06.2016 року позивач здійснив платіж на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 20000 грн., що підтверджується копією квитанції №8232310006 від 23.06.2016 року (а.с.19). Також 23.06.2016 року позивач здійснив комісійний платіж на розрахунковий рахунок ПАТ "Діамантбанк" за прийняті платежі в сумі 200 грн., що підтверджується копією квитанції № [NUMBER] від 23.06.2016 року (а.с.19). 15.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Лізиногова компанія «Еталон» із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, що підтверджується копією заяви-претензії(а.с.20). Копією листа від 03.08.2016 року підтверджено, що ТОВ «Лізиногова компанія «Еталон» повідомило позивачку про те, що договір вважається розірваним із 21.07.2016 року, одноразова сплата за організацію та оформлення договору під час його укладення в розмірі 20000 грн поверненню не підлягає згідно з пунктом 12.12 ст.12 договору, яким передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу комісія за організацію цього договору лізингоодержувачу не повертається (а.с.22). Відповідно до вимог ч.2 ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності із ст.2 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ч.2 ст.806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим Законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Водночас, відповідно до п.п.3; 17; 19; 22 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію ЗУ «Про захист прав споживачів». Предявляючи даний позов, [PERSON] стверджував, що спірний договір не відповідає законодавству про фінансовий лізинг, нормам ЦК України та до нього включено положення, які порушують права споживача, що є підставою його недійсності. При цьому позивач послався на те, що відповідно до ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст.806 ЦК України за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). До істотних умов договору ч.2 ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносить, зокрема, умову про предмет лізингу. В свою чергу, ч. 1 ст. 3 цього закону та ч. 1 ст. 807 ЦК України визначають, що предметом договору лізингу (далі предмет лізингу) може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч.1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками є незамінними. Однак, всупереч зазначеним вимогам і у договорі фінансового лізингу укладеного між сторонами, і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у специфікації, що є додатком до договору, предметом лізингу визначено: міні-трактор - «Mahindra», модель - fs244. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі, що відрізняє її з-поміж інших однорідних речей, як-то встановлено законом. Посилаючись на ч.1 ст.628 ЦК України, згідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, позивач вказує, що правовідносини між сторонами такого договору, як укладений між ним та відповідачем, регулюються спеціальним законом, у звязку з чим договірні умови мають чітко та вичерпно відповідати вимогам цього закону. Проте у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що не відповідає вимогам закону, а саме ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Наведені доводи позивача, на думку судe, являються цілком обґрунтованими і заслуговують на увагу. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. За ч.2 цієї ж статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності з нормами, викладеними у ст.203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суперечить ЗУ «Про фінансовий лізинг» та є підставою недійсності укладеного договору, як вказує позивач, включення до змісту договірних умов платежів, не передбачених Законом, яким являється адміністративний платіж (комісія за організацію) як підстава передачі предмета лізингу. Хоча до викладеного у ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» переліку «лізингових платежів» такий не відноситься. Згідно ж п.9.7 ст.9 Договору фінансового лізингу кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу. Таким чином, за договірними умовами адміністративний платіж прямо пов'язаний із наданням предмету лізингу у користування та відповідно прав та обовязків, відповідальності сторін, повязаних із таким користуванням, умов поставки, передачі, страхування, тощо. Водночас за договором без сплати адміністративного платежу предмет лізингу не надається. Тому недійсність договірних умов, повязаних із сплатою адміністративного платежу обумовлює недійсність договору в цілому. Виходячи з наведеного, і перш за все, за умов невизначеності у змісті договору предмету лізингу у встановлених законом обсягах (договір суперечить ч.1 ст.3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст.807 ЦК України), що унеможливлює виконання повязаних із ним усіх інших договірних умов придбання, передача, оплата лізингових платежів, набуття лізингоодержувачем у власність тощо, договір підлягає визнанню недійсним в цілому. Крім того, як вказувалось вище, відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, виходячи із аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Наведені правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, є відповідно до ст.360-7 ЦПК України обов'язковими для судів України. Встановлено, що у даній справі спірний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, одною з яких є фізична особа, нотаріально посвідчений не був. Зазначені обставини є беззаперечними обставинами для констатації договору фінансового лізингу від 23.06.2016 року № 004618 недійсним. Згідно ч.1; 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У відповідності з розясненнями в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним, як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що договір фінансового лізингу №004618 укладений 23.06.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] є нікчемним. Одночасно необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору фінансового лізингу №004618 укладеного 23.06.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] та стягнути з відповідача отримані від позивача за нікчемним договором 20000 грн. в якості адміністративного платежу (комісії за організацію). На підставі ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про захист прав споживачів» ст.ст.110, 203, 215, 509, 806-809 ЦК України та

Outcome: approved