Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,65 га, що розташована не території Давидівської сільської ради. Позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу Запорожець О.О. з метою отримання спадщини, проте отримав відмову, оскільки ним пропущений термін для прийняття спадщини. Зазначає, що строк ним пропущений у зв`язку з тим, що він весь час проживав у Російській Федерації. На час смерті батька [PERSON] . [PERSON] приїздив в Україну та здійснив поховання батька, проте з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, оскільки на той момент ці дії суперечили б моральним принципам, засадам суспільства та особистим переконанням позивача. [PERSON] повторно перетнув кордон України лише у 2015 році. Вважає, що строк ним пропущений з поважних причин, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача Ткаченко Н.М. вимоги викладені у позові підтримала, просила задовольнити позов, оскільки сторони не заперечують щодо надання її довірителю строку для прийняття спадщини. Додатково зазначила, що [PERSON] перетинав кордон України на час поховання батька та після того ще декілька разів, приїжджаючи на могили батька та матері. На час смерті батька проживав закордоном у Російській Федерації. Представник зазначила, що можливо у нього не було коштів, а можливо часу для того щоб подати заяву, більш детально сказати не може. Спадщина на сьогоднішній день так і залишається не витребуваною. Співвідповідач [PERSON] , якого залучив суд, відповідно до заведеної спадкової справи, він так і не вирішив питання щодо спадщини і не вирішить, оскільки родичем не являється, спадщина залишиться ніким не прийнята. На сьогоднішній день сільські ради закликають спадкоємців оформити ті спадкові права які на цей день залишаються неоформленими у зв`язку з тим, що вступив в дію той закон відповідно до якого в подальшому це майно буде відчужуватися. [PERSON] є сином і знав, що на нього батько склав заповіт то Закон повинен іти на зустріч спадкоємців. Чому раніше [PERSON] не надав доручення на ведення його спадкової справи, представник вказує про те, що він не міг знайти гарного юриста. Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, до суду надіслав листа про розгляд справи у його відсутність при розгляді справи посилається на розсуд суду. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надіслав листа у якому просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 21). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 3,65 га, що розташована на території Давидівської сільської ради, та належала [PERSON] на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ПЛ № 120032, відповідно до запису в № 736 від 24.12.1996 у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай) по КСМП «ім. Кірова» виданого на основі розпорядження Пирятинської районної адміністрації від 04.12.1996 № 351 (а.с. 4). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У матеріалах справи наявна копія заповіту посвідченого секретарем Давидівської сільської ради 04 квітня 1990 року відповідно до якого [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалося заповів своєму синові [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки Давидівської сільської ради № 1294 від 19.10.2017 [PERSON] , [INFO] , дійсно на час його смерті, [INFO] був зареєстрований за адресою: с. Кроти Пирятинського району Полтавської області. Разом з ним та шість місяців потому за цією адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с. 6). [PERSON] є спадкоємицем його майна за заповітом [PERSON] (а.с. 5). Представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу Запорожець О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] , проте отримав відмову, оскільки він пропустив встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 41). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз`яснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У судовому засіданні представник позивача вказувала на те, не змогла навести підстави поважності пропуску строків її довірителем для прийняття спадщини, вказувала що її довіритель знав про смерть батька, був на його похоронах, декілька разів після того приїздив до України, але лише на кладовище відвідати покійних батька та матір. Пояснення представника базуються на припущеннях: «можливо не мав коштів, а можливо був зайнятий десь по роботі». Підставами пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори, представник позивача вказує на те, що у період з 22.10.1982 по 02.11.2015 він проживав у Російській Федерації за адресою: [ADDRESS] , де і проживав увесь цей час, що підтверджується довідкою № 13852 виданою 04.12.2017 МУП «Розрахунково-аналітичним центром ППП №2 (а.с. 6). Де після 02.10.2015 року [PERSON] проживав, його місце реєстрації, представник не надав, проте стверджував, що позивач продовжує проживати в Росії. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки судом було встановлено, що представник втретє подала до суду позов з тих самих підстав, що піддало сумніву щодо добросовісності здійснення учасниками справи процесуальних прав - було витребувано з архіву суду матеріали цивільних справ № № 544/1279/17, пров. 2/544/101/2018 за позовом [PERSON] до Давидівської сільської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та справу № 544/1380/20, пров. 2/544/457/2020 за позовом [PERSON] до Давидівської сільської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Так судом установлено, що [PERSON] ще у грудні 2017 року було надано доручення (складене у Російській Федерації) адвокату Ткаченко Н.М. (а.с. 3) на ведення справи з оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті [INFO] батька [PERSON] . Після чого, у грудні 2017 року представник позивача звернулася до Пирятинського районного суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (справа № 544/1279/17, пров. 2/544/101/2018). 13.04.2018 року за заявою представника позивача Ткаченко Н.М. ухвалою суду позовну заяву залишено без розгляду (підстав не зазначено). У березні 2018 представник позивача Ткаченко Н.М. звернулася до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , про що отримала відмову. 28.10.2020 представник позивача вдруге звернулася до Пирятинського районного суду з позовом, з тими ж самими вимогами, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (справа № 544/1380/20, пров. 2/544/457/2020). 26.11.2020 судом було залишено позов без руху та запропоновано позивачу у 10-ти денний термін усунути недоліки. Представник позивача [PERSON] адвокат Ткаченко Н.М. отримавши ухвалу суду, останню не виконала, так 28.12.2020 позов було залишено без розгляду. 04.03.2021 представник позивача втретє звернулася до Пирятинського районного суду з позовом, з тими ж самими вимогами, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Досліджуючи матеріали справи № 544/1279/17 (пров. 2/544/101/2018) встановлено, що відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 28.02.2018 вих. № 544/1279/17666/2018 [PERSON] перетинав державний кордон України у період часу з 06.03.2013 по лютий 2018, а саме: 11.05.2013 по 15.05.2013 (4 дні), 14.12.2015 по 26.12.2015 (12 днів) (а.с. 29 вказаної справи). Інформація щодо перетину кордону зберігається п`ять років. З викладеної інформації встановлено, що [PERSON] неодноразово і тривалий період часу перебував на території України. Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі N 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1486цс15. Суд встановив, що позивач постійно проживає на території Російської Федерації і з дня відкриття спадщини до закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, з пояснень представника позивача [PERSON] адвоката Ткаченко Н.М., в`їжджав на територію України. Спадщина відкрилася [INFO] , позивач здійснив поховання батька, проте з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, оскільки на той момент ці дії суперечили б його моральним принципам, засадам суспільства та особистим переконанням позивача, в`їхав на територію України у 2013 році, тобто після закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, проте з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся. Суд вважає, що вказані обставини не свідчать про існування поважних причин у розумінні статті 1272 ЦК України. Факт проживання позивача в Російській Федерації сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини та не може бути визнане поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини не передбачає обов`язкової умови присутності у нотаріуса. Перешкоди самостійно в довільній формі написати заяву про прийняття спадщини та відправити її листом заявником справи не зазначаються. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 17 квітня 2019 року у справі N 161/9998/17 та від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17-ц. Крім того, як зазначає сам позивач він приїздив в Україну, тому мав можливість звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою. На підставі викладеного, вищевказана позивачем причина - перебування спадкоємця тривалий час за межами України, на думку суду, не пов`язана з об`єктивними та істотними труднощами для позивача на вчинення дій для подання заяви про прийняття спадщини та не може бути визнана судом поважною для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки, з моменту відкриття спадщини 01.08.2004 до 04.03.2021 минуло 16 років і 7 місяців, що є достатнім для звернення до нотаріальної контори. За результатами аналізу практики ВС наведено приблизний перелік поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини: тривала хвороба спадкоємця; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо. При цьому, не визнаються поважними причинами пропуску строку: юридична необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини; необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця та наявність спадкового майна; похилий вік та непрацездатність спадкоємця; перебування спадкоємця за кордоном; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови тощо. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що причини пропуску позивачем шестимісячного терміну подачі заяви про прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними та істотними труднощами на вчинення дій для подання заяви про прийняття спадщини, у суду немає підстав визнати їх поважними, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Як вбачається із позовної заяви позивач просив встановити додатковий строку для прийняття спадщини, тобто позивачем було заявлено вимогу немайнового характеру, яка мала оплачуватися судовим збором в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", на день подачі позову, проте позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів звільнення від сплати судового збору, відповідно до норм ЗУ «Про судовий збір» позивачем [PERSON] не надано. Отже, відповідно ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України з позивача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. Порядок стягнення з позивача [PERSON] , як громадянина Російської Федерації, судового збору буде вирішуватися відповідно до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Мінюсту, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54.

Outcome: approved