Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

31 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] баби [PERSON] , посилаючись на те, що після її смерті залишилась спадщина, а саме земельна ділянка, загальною площею 5,5562 га з кадастровим номером 6320484000:04:000:0012, яка розташована на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. При зверненні до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, нотаріусом їй було повідомлено, що нею пропущений строк для подання такої заяви. Позивачка, посилаючись на те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання представник позивачки не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Як передбачено ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області (а.с.6). Після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру №59451395 від 17.02.2020 року наданою приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області. Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , і саме з цього часу починається строк для прийняття спадщини спадкоємцями. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З наданої фотокопії заповіту від 28 жовтня 2014 року, посвідченого директором комунальної установи Зміївського геріатричного пансіонату Макеєвою Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №261, вбачається, що [PERSON] належну їй земельну ділянку на підставі державному акту на право власність на земельну ділянку серії ХР №128513, кадастровий номер 6320484000:04:000:0012, заповіла [PERSON] (а.с.7). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивачки стосовно того, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте приватний нотаріус Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Захарова Н.В., повідомила позивачу, що вона пропустив строк, необхідний для оформлення спадщини після померлої [PERSON] , що вбачається з наданої постанови (а.с.16). У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що суди відкривають провадження по справам у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Це положення також закріплено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Також, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Згідно зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачка в своїй позовній заяві стверджує, що вона пропустила шестимісячний строк з поважних причин, так як вона була необізнана про існування заповіту, складеного [PERSON] на її ім`я, про його наявність дізналася у 2019 році від працівника ТОВ «Агрофірма Лан». Обставини, на які посилається позивачка як на підстави пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , а саме: необізнаність про існування заповіту, заслуговують на увагу та на думку суду є поважними причинами. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини суду не надано. Аналогічна правова позиція виккладена у постанові Верховного Суду України від 26 червня 2019 року, справа №565/1145/17. Представником відповідача позов визнано, заперечень він не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] пропущений з поважних причин, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved