Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначають, що вони є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач доводиться племінником позивачу [PERSON] та двоюрідним братом [PERSON] . За їх згоди відповідач 04.09.2012 року був зареєстрований у їх квартирі, однак з часу реєстрації в ній не проживав, оскільки фактично разом із своєю сім`єю проживає у житловому будинку за адресою : [ADDRESS] . При цьому, жодних перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив, та угоди щодо умов користування між сторонами не було укладено. На сьогоднішній день, формальна реєстрація відповідача у їх житлі, є перешкодою для них у повноцінному володінні житлом, як співвласників такого, оскільки вони не можуть оформити пільг на житлово-комунальні послуги на більш сприятливих умовах. Жодних витрат по утриманню квартири відповідач не надає, відповідно, щоб уникнути заборгованості, вони змушені сплачувати за нього квартплату. Добровільно знятися з місця реєстрації відповідач не бажає, тому вони змушені вирішувати дане питання в судовому порядку. В судове засідання позивачі не з`явилися, подали заяви, в якій просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечили проти ухвалення заочного рішення, у випадку неявки відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням, розміщеним на сайті Золочівського районного суду Львівської області, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданим КП ЛОР "Золочівське МБТІ" 22.04.1996 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії будинкової книги вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , окрім позивачів, з 04.09.2012 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . При цьому, із актів обстеження матеріально-побутових умов від 27.01.2020 року, 09.08.2019 року, судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак останній у такій фактично не проживає. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За вимогами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житлового приміщення має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи, що позивачі є співвласниками спірної квартири, відповідач, будучи зареєстрованим у даній квартирі, понад сім років не проживає в ній, хоча жодних перешкод йому не чинилося в цьому, тому право відповідача на користування спірним житлом підлягає припиненню на вимогу співвласників цього майна, а позовні вимоги відповідно слід задовольнити. Крім того, з врахуванням клопотання позивачів про залишення судових витрат за ними, суд приходить до висновку про можливість залишення таких за позивачами.

Outcome: approved