Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

27 березня 2018 року позивач звернуся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 26 червня 2017 року позичив відповідачу кошти в сумі 5 200 євро, які він зобов'язувався повернути до 12 жовтня 2017 року, а 5 січня 2018 року позичив кошти в сумі 6 500 євро, які позичальник зобов'язувався повернути до 31 січня 2018 року. Однак взятих на себе зобов'язань [PERSON] не виконав. Вимоги про повернення коштів відповідач ігнорує, у зв'язку із чим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами, 3 відсотка річних та інфляційні втрати. Крім цього, позивач зазначає, що неповерненням коштів йому завдано моральну шкоду, які оцінив у розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні позивач вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Із згоди позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно довимогст.280, 281 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази, вважає що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. 26 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] та було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 5 200 євро із кінцевим строком повернення строком 12 жовтня 2017 року. 5 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] та було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 6 500 євро із кінцевим строком повернення строком 31 січня 2018 року. Відповідні обставини підтверджуються відповідними розписками про отримання коштів, що містяться у матеріалах справи. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, у визначені договорами строки кошти не повернув. Згідно ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, оскільки позивач позику надавав в іноземній валюті, то стягненню з позичальника підлягає сума позики 11 700 євро. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, не погоджується із розрахунком, який здійснив позивач, оскільки 3 відсотка річних за прострочення виконання зобов'язань слід було здійснити наступним чином. Строк повернення позики за договором від 26 червня 2017 року сплинув 12 жовтня 2017 року, відповідно нарахування 3 відсотків річних здійснюється із наступного дня після спливу строку, тобто 13 жовтня 2017 року. За період з 13 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року 3 відсотка річних становить 34,19 євро = 5 200 х 3%/100%/365 днів х 80 днів прострочення. За період з 1 січня 2018 року по 23 березня 2018 року включно 3 відсотка річних становить 35,05 євро = 5200 х 3%/100%/365 х 82 дні прострочення. Оскільки 3 відсотка річних відповідно до ст.625 ЦК України є особливою формою цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення взятих на себе зобов'язань, то відповідна сума підлягає стягненню у національній валюті та становить 2 162 грн = 35,05 євро х 31,224794 грн. Строк повернення заборгованості за договором від 5 січня 2018 року сплинув 30 січня 2018 року. 3 відсотка річних за цей період становить 27,78 євро, = 6500 євро х 3%/100%/365 днів х 52 дні прострочення. Відповідна сума підлягає стягненню у національній валюті та становить 867 грн 42 коп.= 27,78 євро х 31,224794 грн. Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що відповідно до Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Що стосується стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, а тому суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач моральну шкоду обґрунтовує тим, що розчарований поведінкою боржника, зазначені кошти йому необхідні для лікування, щоденні переживання призводять до загострення хвороби - цукрового діабету. Однак суд вважає за необхідне зазначити наступне. Чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням позикових зобов'язань, не передбаченого цього і умовами договорів позики, з огляду на що, суд не знаходить підстав для задоволення цієї вимоги. Судові витрати по справі становлять 4 410 грн 12 коп., що становить 1 відсоток від ціни позову 441 011 грн 97 коп. Враховуючи, що позов задоволено частково, на суму 368 359 грн 50 коп., що становить 83,53% від ціни позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 683 грн 77 коп.

Outcome: approved