Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

14 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], КЗ "Веселинівський РЦПМСД", [PERSON], [PERSON], третьої особи: приватного нотаріуса Веселинівського нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф., про встановлення нікчемності правочину (заповіту). В позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] року померла [PERSON], з якою він на протязі останніх двадцяти років проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За життя, 09 жовтня 2008 року, [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження про те, що все своє майно вона заповідає йому. Після смерті [PERSON], 27 липня 2017 року позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О. Ф., якою було заведено спадкову справу за № 142. Пізніше, 24 січня 2018 року, нотаріус повідомила позивачу, що до неї з заявою про прийняття спадщини звернувся інший спадкоємець за заповітом [PERSON], посвідченим 10 липня 2017 року сімейним лікарем Комунального закладу «Веселинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON], та пояснила йому, що згідно з чинним законодавством заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Позивач вважає, що оспорювальний заповіт є нікчемним правочином, оскільки сімейний лікар не мав права посвідчувати заповіти, внутрішня воля заповідача не відповідала його волевиявленнютому, що [PERSON] на лікуванні в КЗ «Веселинівський РЦПМСД» 10 липня 2017 року, тобто, на дату, якою датовано та посвідчено заповіт, не перебувала, а отже заповіт не складала і не підписувала. Крім того, вважає, що заповіт містить ряд інших невідповідностей вимогам Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419. За таких обставин, вважає, що є підстави для встановлення нікчемності заповіту [PERSON], посвідченим 10 липня 2017 року сімейним лікарем Комунального закладу «Веселинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON]. Позов просив задовольнити, визнати зазначений заповіт нікчемним та стягнути з відповідачів судові витрати. В подальшому збільшив свої позовні вимоги та просив скасувати зроблений 23 серпня 2017 року Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області запис № 61127758 про реєстрацію в Спадковому реєстрі оспорюваного заповіту та зобов`язати Державний нотаріальний архів Миколаївської області внести відповідну інформацію до Спадкового реєстру. Від стягнення з відповідачів на його користь судових витрат [PERSON] відмовився. Крім того, для підтвердження зазначених в позовній заяві обставин, позивач разом з позовною заявою надав до суду клопотання про витребування від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О. Ф. спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. витребувано копію спадкової справи № 142/2017, заведеної після смерті [PERSON] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] не з'явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю, відзивів на позовну заяву не надали. Представник відповідача КЗ «Веселинівський РЦПМСД» в підготовче судове засідання не з'явився. Від головного лікаря КЗ «Веселинівський РЦПМСД» [PERSON] та від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю. Крім того, представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що згідно вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21.03.2018 року сімейного лікаря визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України, а саме: в тому, що [PERSON] перевищуючи свої повноваження вніс в спірний заповіт свій підпис, гербову печатку КЗ «Веселинівський РЦПМСД» та особисту печатку лікаря. За таких обставин вважає, що КЗ «Веселинівський РЦПМСД» не є належним відповідачем та не може відповідати за злочинні дії свого працівника. Представник відповідача Державного нотаріального архіву Миколаївської області в підготовче судове засідання не з'явився. Від державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області, в.о. завідувача Державного нотаріального архіву Миколаївської області [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Державного нотаріального архіву Миколаївської області, позовні вимоги визнають, відзиву на позовну заяву не надали. Третя особа приватний нотаріус Веселинівського нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук\~О.Ф. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв'язку з тим, що відповідачі позов визнають, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] року в с. Кременівка Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], смерть якої була зареєстрована 21 липня 2017 року за актовим записом № 145, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] За життя, 09 жовтня 2008 року, громадянка [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження про те, що все своє майно вона заповідає [PERSON], тобто позивачу. Вказаний заповіт був посвідчений 09 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 1918. Крім того, в матеріалах справи містить заповіт складений [PERSON] 10 липня 2017 року, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження про те, що все своє майно вона заповідає [PERSON], тобто відповідачці. Вказаний заповіт посвідчений 10 липня 2017 року сімейним лікарем КЗ «Веселинівський РЦПМСД» [PERSON] Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48894471 від 29.08.2017 заповіт зареєстрований 23.08.2017 року Вітовською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 61127758 та знаходиться на зберіганні у Державному нотаріальному архіві Миколаївської області. У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. звернулися позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON], у зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу за № 142/2017 після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в заяві про прийняття спадщини від 27 липня 2017 року зазначив, що приймає спадщину після смерті [PERSON] згідно заповіту, посвідченого 09 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. Відповідачка [PERSON] в заяві про прийняття спадщини від 29 липня 2017 року зазначила, що приймає спадщину після смерті [PERSON] згідно заповіту посвідченого сімейним лікарем [PERSON] Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 передбачає, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, зокрема: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів. Аналогічний перелік посадових осіб, які мають право посвідчувати заповіти, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, зазначено в п. 1 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419. Судом встановлено, що в супереч зазначеним вимогам законодавства заповіт, складений від імені [PERSON], посвідчений 10 липня 2017 року сімейним лікарем КЗ «Веселинівський РЦПМСД» [PERSON], який на вказану дату не виконував обов'язки головного лікаря, його заступника з медичної частини та не здійснював чергування у стаціонарному медичному закладі. Зазначена обставина не заперечується сторонами, а також встановлена вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2018 року (справа № 472/259/18), який набрав законної сили 23.04.2018 року, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: підроблення офіційного документу, який посвідчується підприємством чи іншою особою, яка має право посвідчувати такі документи і який надає права з метою використання його іншою особою. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, судом встановлено, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Так, підпис посадової особи в спірному заповіті скріплено особистою печаткою сімейного лікаря [PERSON], що суперечить п. 8 Порядок посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (далі - Порядок), згідно з яким, на заповітах і довіреностях заборонено проставляти печатку для рецептів, листків непрацездатності, довідок тощо. Відповідно до п. 18 Порядку свідком при посвідченні заповітів не може бути спадкоємець за заповітом. Відповідно до п. 23 Порядку один примірник заповіту видається заповідачу. Разом з тим, в порушення зазначених вимог законодавства, згідно з реєстром для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюється до нотаріально посвідчених на 2017 рік по КЗ «Веселинівський РЦ ПМСД», заповіт було видано [PERSON], тобто спадкоємцю за спірним заповітом. Судом також встановлено, що в тексті заповіту та посвідчувальному написі наявні розбіжності в часі підписання заповіту, а саме: в абз. 6 заповіту зазначено, що заповіт складено та підписано в двох примірниках в 10 годин 40 хвилин», в той час, як в абз. 3 посвідчувального напису зазначено, що заповіт уголос прочитаний заповідачем до його підписання в присутності запрошених нею свідків та власноручно підписаний нею о 11 год. 00 хв. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 17 ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним та відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України не потребує визнання його недійсним. У відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Як вбачається з п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. З урахуванням сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку, що недотримання порядку посвідчення заповіту сімейним лікарем [PERSON], а саме вчинення нотаріальних дій особою, яка не мала права посвідчувати заповіт, а також з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, у відповідності до ч. 1 ст. 1257 ЦК України свідчить про його нікчемність. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved