Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

18.11.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , позначене на плані літ. «Н-1», загальною площею 19,45 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1297120846106, в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 13 серпня 2020 року, на користь [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижче звичайної ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Віонікс» в сумі - 807 830,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 9 634, 31 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13 серпня 2020 року між ним, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, за яким позичальники отримали від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникам грошові кошти в сумі 963 431 (дев`ятсот шістдесят три тисячі чотириста тридцять одну) гривню 00 копійок, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання договору було еквівалентом 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів. Передачу коштів здійснено після підписання Договору позики тринадцятого серпня 2020 року. Окрім того, з метою забезпечення вимог позивача, що випливає з Договору позики, 13 серпня 2020 року між ними також було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого, при невиконанні Іпотекодавцями своїх зобов`язань за Договором позики, Іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку. Предметом іпотеки є нежитлове приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS] позначене на плані літ «Н-1», загальною площею 19,4 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1297120846106, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 січня 2019 року за номером запису про право власності - 29770729. Відповідно до п. 4 Договору позики, Позичальники зобов`язуються повністю повернути позикодавцеві зазначену вище суму, а саме грошові кошти в гривнях в сумі, що на момент повернення за офіційним курсом Національного банку України на день укладання договору було еквівалентом 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів в повному обсязі не пізніше 01.09.2020. Наголошує на тому, що станом на день подачі позову Позичальниками не повернуто Позивачу суму позики, що підтверджується в тому числі і тим, що примірник Договору позики знаходиться у Позикодавця, а також Позикодавцем не було надано Позичальникам заяви про отримання коштів, що в свою чергу свідчить про прострочення виконання Позичальником свого зобов`язання за Договором позики. Звертає увагу суду на те, що оскільки станом на 02 вересня 2020 року відповідачі не виконали своїх зобов`язань за Договором позики, не повернули йому суму позики, з метою захисту своїх законних інтересів 02 вересня 2020 року звернувся до Відповідачів із вимогою-повідомленням про усунення порушень за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначена вимога-повідомлення ґрунтувалася на умовах Договору позики та Іпотечного договору, укладених між Сторонами 13 серпня 2020 року, а також відповідала нормам ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», якими передбачено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених Іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Проте, незважаючи на отримання вимоги - повідомленням про усунення порушень за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки від 02 вересня 2020 року, відповідачі не виконали своїх зобов`язань за Договором позики та Іпотечним договором та не повернули Позикодавцеві грошові кошті за договором позики в сумі що на момент повернення за офіційним курсом Національного банку України становитиме еквівалент 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів, а тому просить позов задоволити. 19.11.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 30.11.2020. Ухвалою судді від 19.11.2020 провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання на 03.12.2020. В підготовче судове засідання [PERSON] не з`явився, подав суду клопотання в якому просить суд проводити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак подали суду заяви в яких вказали, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять суд проводи розгляд справи у їхній відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження, у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, 13 серпня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, за яким позичальники отримали від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникам грошові кошти в сумі 963 431 (дев`ятсот шістдесят три тисячі чотириста тридцять одну) гривню 00 копійок, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання договору було еквівалентом 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів. Передачу коштів здійснено після підписання Договору позики тринадцятого серпня 2020 року, а.с. 5. Пунктом 4 Договору позики визначено, що позичальники зобов`язуються повністю повернути позикодавцеві зазначену вище суму, а саме грошові кошти в гривнях в сумі, що на момент повернення за офіційним курсом Національного банку України на день укладання договору було еквівалентом 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів в повному обсязі не пізніше 01.09.2020. Наголошує на тому, що станом на день подачі позову Позичальниками не повернуто Позивачу суму позики, що підтверджується в тому числі і тим, що примірник Договору позики знаходиться у Позикодавця, а також Позикодавцем не було надано Позичальникам заяви про отримання коштів, що в свою чергу свідчить про прострочення виконання Позичальником свого зобов`язання за Договором позики, а.с. 5. Відповідно до положень п. 9 Договору позики, у разі невиконання Позичальниками свого зобов`язання по поверненню суми позики в термін, вказаний в п. 4 цього договору, Позикодавець вправі пред`явити цей договір для стягнення в примусовому порядку. Документом, що підтверджує безспірність заборгованості Позичальників та встановлює прострочення виконання цього зобовязання, за домовленістю сторін буде вважатись примірник цього договору, виданий Позикодавцеві, а.с. 5- зворот. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корж» другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, наддай послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Окрім того, з метою забезпечення вимог позивача [PERSON] , що випливає з Договору позики, 13 серпня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було також укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого, при невиконанні Іпотекодавцями своїх зобов`язань за Договором позики, Іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку. Предметом іпотеки є нежитлове приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS] позначене на плані літ «Н-1», загальною площею 19,4 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1297120846106, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 січня 2019 року за номером запису про право власності - 29770729, а.с. 6-12. Пунктом 5.1. Іпотечного договору передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж п`ятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями п. 5.2. Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у наступному випадку: якщо у момент настання року виконання зобов`язання за Договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Договором позики строк уми позики. Відповідно до п. 5.3 Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Договором позики, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майнозареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його /її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». Суд приймає до уваги твердження позивача про порушення відповідачами умов договору, а також те, що ним надсилалась вимога - повідомлення для відповідачів про усунення порушень за договором позики та про звернення стягнення на предмет іпотеки та така ними отримана 02.09.2020, оскільки такі знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а.с. 14. В той же час, судом встановлено, що свої зобов`язання за договором позики відповідачі станом на день розгляду справи не виконали. Поряд з цим, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачами судом не встановлено, оскільки порядок звернення стягнення на предмет іпотеки визначений нормами укладеного між сторонами договору та не суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку», що має істотне значення, внаслідок чого позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Разом з тим, ст. 142 ЦПК України врегульовано питання розподілу витрат у разі, зокрема визнання позову відповідачем. Так, ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наявність заяви відповідачів про визнання позову, яка подана до початку розгляду справи по суті, а тому згідно вимог ст. 142 ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 4817,15 грн. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved