Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що її донька [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.10.2016 року, однак сімейне життя у відповідачів не склалося та дочка проживає в м.Києві та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. [INFO] у шлюбі народилась [PERSON] Більше року дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача та її чоловіка. Позивач зазначає, що [PERSON] дочкою не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] , з народження дитини жодного батьківського обов`язку не виконував. Ухвалою суду від 17.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 27.03.2019 року закрито підготовче провадження, призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду 21.05.2019 року провадження у справі закрито в частині позовних вимог про стягнення з з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на тому, щоб позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини. Представник позивача підтримала вимоги довірительки, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву у встановлений законом строк не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву у встановлений законом строк не подала. Позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, пояснення свідків, враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.4 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 26.06.1996 року Відділомреєстрації актів громадянського стану м.Рівне, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 02.02.2017 року, Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Згідно з витягу з державного Реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.11.2018 року (а.с.18), дошлюбне прізвище [PERSON]. [PERSON] . Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-629 від 15.04.2019 р. доцільно позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] [INFO] . Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради батько дитини відбуває міру покарання в Катеринівській виправній колонії Рівненської області (№46), кінець строку покарання 21.02.2021 року. В письмовому поясненні просив не позбавляти його батьківських прав стосовно доньки. Мати дитини надала до служби у справах дітей письмове пояснення, заперечує проти позбавлення її батьківських прав, зазначила, що має бажання розлучитися з [PERSON] та забрати дитину до співмешканця в м.Гайсин, Вінницької області, зобов`язалась до 01.03.2019 року забрати дитину, однак нічого не зробила та на телефонні дзвінки не відповідає. Згідно Характеристики на [PERSON] від 05.04.2019 року з Катеринівської виправної колонії №46, та доданих до характеристики документів, вбачається, що засуджений раніше не працював, раніше судимий 02.07.2008 року Рівненським міським судом за ст..185 ч.3, ст..75 КК України, 14.02.2011 року Рівненським міським судом за ст..122 ч.1, 186 ч.2, 296 ч.2 ст.70 КК України, 13.12.2011 року Рівненським міським судом за ст..185 ч.3 71 КК України. На даний час відбуває покарання за вироком Рівненського міського суду за ст..187, 186, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Кінець терміну відбування покарання 21.02.2021 року. Згідно характеристики порушував тричі встановлений порядок відбування покарання (вилучено мобільний телефон, алкогольне сп`яніння, виготовлення спиртних напоїв) за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Також в характеристиці зазначено, що [PERSON] не робить належних висновків щодо зміни своєї поведінки. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Позивачем доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідачів [PERSON] та [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки, уваги дитині не приділяють протягом з народження дитини. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідачі не вчинили, активна дієва позиція у відповідачів відсутня. Суд дійшов висновку про те, що з 2017 року відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо дочки: не цікавляться її життям, навчанням, розвитком та здоров`ям, не надають матеріального утримання. Дитина з цього часу виховується бабусею та дідусем самостійно, які піклуються про її здоров`я. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтують ними, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Також факт ухилення батьками від виконання батьківських обов`язків щодо дочки знайшов своє підтвердження у показаннях свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зокрема допитаний в якості свідка [PERSON] , суду пояснив, що є батьком [PERSON] , яка в свою чергу дочкою не цікавиться, гроші використовує лише на власні потреби. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, дитину бачив два рази, коли донька відвозила в колонію. Під час подружнього життя [PERSON] неодноразово бив [PERSON] , також [PERSON] вчиняв фізичне насильство щодо самого [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що малолітньою [PERSON] займається [PERSON] та [PERSON] Після народження дочки, [PERSON] деякий час була в Рівному, потім поїхала до м.Києва. Батько [PERSON] відбуває покарання у місцях позбавлення волі, дитину бачив лише один раз. Свідок [PERSON] надала суду пояснення, що давно дружить з [PERSON] та [PERSON] Зазначила в своїх поясненнях, що батько та мати не піклуються про малолітню [PERSON] , дитина перебуває на утриманні бабусі та дідуся. Свідок [PERSON] суду пояснила, що малолітня [PERSON] перебуває на утриманні [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи дослiдженi по справi докази в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] вiдповiдно до вимог ст.164 Сiмейного кодексу України, повиненні бути позбавлені батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, оскільки судом встановлено, що [PERSON] , маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання, проживає фактично окремо від дитини в іншому місті, а відповідач [PERSON] відбуває покарання у місцях позбавлення волі. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно їх дочки призведе до позитивного результату у її долі, забезпечить захист її прав та інтересів. Також слід звернути увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. За змістом ч.4 ст.169 СК України поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Суд зобов`язаний з`ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Отже, за наявності підстав у майбутньому, відповідачі мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст.141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у рівних частках - судовий збір в сумі 704,80 грн., тобто по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: approved