Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Чорнобаївської селищної ради Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 2016 року померла його баба по лінії матері [PERSON]. Заповітом від 24 лютого 1993 року [PERSON] заповіла позивачу будинок з надвірними спорудами. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та дві земельні ділянки. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не зміг оформити свої спадкові права, оскільки дізнався, що [PERSON] 30 квітня 2010 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно Територіальному центру соціального обслуговування Чорнобаївського району на утриманні якого знаходилась. Однак рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року встановлено нікчемність заповіту та в позові Територіальному центру соціального обслуговування Чорнобаївського району про визнання права власності на спадкове майно [PERSON] відмовлено. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, та за законом на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства і для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі (а.с. 37). Відповідач в судове засідання не з'явився. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій проти позовних вимог не заперечував, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 38). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 29 листопада 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30 листопада 2016 року серії І-СР № 294411 (а.с. 9). При житті [PERSON], а саме 24 лютого 1993 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON] 24 лютого 1993 року та зареєстрований у реєстрі за № 430, відповідно до якого належний їй будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Леніна, 27, смт. Чорнобай, Черкаська область, заповіла позивачу (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно з копіями державних актів на право приватної власності на землю серії ЧР від 27 березня 2001 року, та на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 135455 від 22 липня 2004 року, [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.46 га, і для ведення особистиого підсобного господарства площею 0,1466 га (а.с. 19, 20). Крім того, [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок № 1763 від 5 березня 1974 року, належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Леніна, 27, смт. Чорнобай, Черкаська область (а.с. 15). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 грудня 2017 року (а.с. 36), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 32), після смерті [PERSON], були подані заяви про прийняття спадщини від імені Територіального центру соціального обслуговування населення (надання соціальних послуг) Чорнобаївського району та позивача. Судом встановлено, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 13 листопада 2017 року, встановлено нікчемність заповіту [PERSON] від 30 квітня 2010 року, посвідченого секретарем Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району [PERSON]\~30 квітня 2010 року і зареєстрованого в реєстрі за № 55, та у задоволенні позову Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовлено. Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Центральна (Леніна), 27, смт. Чорнобай, Черкаська область, та за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,46 га, і для ведення особистиого підсобного господарства площею 0,1466 га, оскільки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ще один спадкоємець, що претендує на спадщину померлої [PERSON] на підставі заповіту, який в подальшому вказаним вище рішенням було визнано нікчемним. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 29 листопада 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого належний їй будинок з надвірними спорудами, заповіла позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, та на земельні ділянки за законом, оскільки із заявою про прийняття спадщини звернувся ще один спадкоємець за заповітом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки наявність іншого спадкоємця, який звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори унеможливлює оформлення спадкових прав у позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність у позивача дійсного заповіту на житловий будинок з надвірними спорудами, визнання позову відповідачем, відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved