Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що вони із відповідачем є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Син проживає біля неї та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомогу на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років не надає, хоча є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання як дружини з якою проживає дитина в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином - [PERSON] , трирічного віку. У визначений судом строк відповідачем не було надано відзиву. Ухвалою суду від 02.02.2021 було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11.02.2021 відповідачем було пред`явлено зустрічний позов, який 12.02.2021 ухвалою суду було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження, а також суд перейшов до розгляду за правилами загального позовного провадження у справі призначивши підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.06.2021 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до розгляду по суті. 20.12.2021 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої справи №127/5495/21, яка розглядається Вінницьким міським судом Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та відібрання дитини. Вказаною ухвалою було також залишено без розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач не з`явилась, будучи належним чином повідомленої, у заяві, яку направила суду просила про зупинення провадження у справі. Відповідач не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не направив. З огляду на викладене, наявність належних та допустимих доказів про повідомлення сторін про день та час розгляду справи, відсутність заяв про поважність причин їх неявки в судове засідання чи розгляду справи у їх відсутність, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.223 ЦПК України, тому проводить розгляд у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши обставини даної справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який було припинено шляхом розірвання за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.03.2021 (а.с.77). Вказаним рішенням позивачеві [PERSON] було відновлено дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Рішення суду набрало законної сили 02.04.2021. Судом встановлено, що батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження дітей (а.с.5, 6) зазначено [PERSON] та [PERSON] , які є сторонами цього спору. Як слідує із довідки виданої Струтинською сільською радою Липовецького району Вінницької області 30.12.2020 за №498 (а.с.8), [PERSON] дійсно проживає разом із своїм малолітнім сином [PERSON] , 2019 року народження, в [ADDRESS] , без реєстрації та знаходиться з дитиною на самозабезпеченні. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.84 ч.2, 4 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. За встановлених судом обставин та підтверджених належними та допустимими доказами позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаними вимогами. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дитини, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1\~статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із Акту оцінки потреб сім`ї, що складений 15.12.2020 ВМЦСС (а.с.25) слідує, що відповідач [PERSON] проживає з дочкою [PERSON] , 2012 року народження в частині приватного будинку, який має три кімнати та два поверхи, усі зручності, загальна площа 80 кв.м., дитина забезпечена усім необхідним, [PERSON] є фізичною особою підприємцем. Судом встановлено, що відповідач є працездатного віку, будь-яких протипоказань до роботи не встановлено, на підтвердження виконання відповідачем інших аліментних зобов`язань доказів не надано та іншого не встановлено. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач є фінансово спроможним, отож може надавати матеріальне утримання. У той же час як було встановлено судом позивач проживає у своїх батьків, на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за меншою дитиною сторін та отримує лише соціальну допомогу. Інших доказів на підтвердження чи спростування матеріального стану позивача матеріали справи не містять. З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч. ч. 1 ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання їх спільного із позивачем сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку обох батьків забезпечити умови життя та розвитку їх спільної неповнолітньої дитини. Також суд вважає, що відповідач спроможний надаватиматеріальне утримання позивачеві, як дружині з якою проживає їх спільний син, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з наступних міркувань. За твердженням позивача, яке відповідачем підтверджено відповідними доказами, сторони проживають окремо, син [PERSON] , 2019 року народження проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказані обставини не заперечувались відповідачем. Відповідно до ст. 75\~Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 80\~Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.84\~Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84\~Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Водночас суд звертає увагу, що\~ст. 84 СК України\~закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у\~ст. 84 СК України\~фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. Оскільки відповідач відзив на позов не подав, доказів неспроможності нести аліментні зобов`язання щодо дружини з якою проживає дитини не довів, суд виходить з доведеності того факту, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу як матері своєї дитини. Вирішуючи питання щодо розміру матеріальної допомоги, суд виходить з того, що заявлений позивачем розмір аліментів відповідає вимогам розумності та справедливості, не суперечить вимогам чинного законодавства, а сукупний розмір аліментів, які будуть відраховуватись із відповідача не буде перевищувати половини його доходу. За встановлених обставин та перевірених зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно правил ст.180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину до досягнення дитиною повноліття, а на дружину, в силу правил ст.84 СК України, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами\~Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід присудити із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved