Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

20.07.2016 року [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, [PERSON], третьої особи Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. До початку розгляду справи до суду надійшла заява від позивача про залучення додаткових письмових доказів по справі. 10.03.2017 р. ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва справу передано до Заводського районного суду м. Миколаєва. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача до суду надав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON] з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради до суду надав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечує, просив вирішити справу на розсуд суду. Відповідач [PERSON] до суду надала заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутність, позов визнала повністю. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], є фізичною особою-підприємцем, на підставі державної реєстрації від 27.01.2014 р. запис № 2 522 000 0000 063600, згідно КВЕД 47.78. - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами. Свою підприємницьку діяльність здійснює в магазині з продажу автозапчастин загальною площею 109,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] яке знаходиться в її користуванні на підставі договору оренди нерухомого або індивідуально-визначеного майна, що належить до комунальної власності, укладеного 04.07.2014 р. із [PERSON] з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради. Договір підписано без права суборенди. Станом на 27.04.2015 року, консультування клієнтів в магазині з питань якості товарів з 01.04.2015 р. здійснювала [PERSON], на підставі укладеного договору про надання послуг № 01/15 від 01.04.2015 р. 27.04.2015 р. у вказаний магазин за адресою: [ADDRESS] прибули державні виконавці Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, провели опис всього товару, який знаходився в магазині та належить позивачеві на праві власності, про що склали акт опису та арешту майна боржника від 27.04.2015 р. по виконавчому провадженню № 44296540, яке передали на відповідальне зберігання [PERSON] Опис майна проведено в межах виконавчого провадження №44296540, яке знаходиться на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва відносно боржника [PERSON]. Стягувачем за вказаним провадженням є [PERSON] з використання та розвитку майна Миколаївської міської ради. Прибувши на місце, державні виконавці вважали, що товар, який знаходиться у магазині належить консультанту [PERSON] на праві власності, у зв'язку із чим товар описано та арештовано. Під час проведення процедури опису та арешту майна, було порушено порядок щодо перевірки власника майна. Крім того, на момент вилучення, товар не оцінювався. Позивачем надано письмові докази походження товару, зазначеного у акті опису та арешту майна боржника від 27.04.2015 р. та прав власності позивача на нього, що свідчать про придбання позивачем товару у постачальників для подальшої реалізації в магазині. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності позивача на майно, зазначене у акті опиту та арешту майна боржника від 27.04.2015 р. та зняття з нього арешту.

Outcome: approved