Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

29.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що є власником житлового будинку в стм.Вилок по вул.Зелена, 22 Виноградівського району. Відповідач є його бувшою невісткою, зареєстрована\~ в будинку із 13.03.2006 року, але фактично із 01.12.2016 року по тепер в будинку не проживає. Шлюб із його сином та відповідачкою розірвано за рішенням суду від 16.02.2017 року. На його письмову вимогу добровільно знятись із реєстрації відповідачка не відреагувала. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом поміщення оголошення на офіційному сайті "Судова влада", про причини неявки не повідомила, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але надали заяву в якій позовні вимоги підтримали, обставини вказані у позові підтвердили, просили слухати справу у їх відсутність. Суд, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в смт.Вилок по вул.Зеленій, 22 Виноградівського району Закарпатської області на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку від 28.02.1977 року за реєстровим написом №560 від 29.08.1977 року та свідоцтвом про право власності на земельну ділянку в смт.Вилок по вул.Зеленій, 22. (а.с.6-9). Відповідачка [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою [INFO].(а.с.15) Відповідачка є колишньою дружиною сина позивача [PERSON]. Рішенням Виноградівського районного суду від 16.02.2017 року, що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Вилоцької селищної ради Виноградівського району 27.21.2018 року №1222 (а.с.14) [PERSON] не проживає в [INFO] вже із грудня місяця 2016 року. Крім того, факт зміни місця проживання відповідачкою [PERSON] встановлено рішенням Виноградівського районного суду від 16.02.2017 року, що набрало законної сили. (а.с.11-13). У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. За ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у житловому будинку належному позивачу порушує його права, передбачені ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу у зв'язку із відсутністю без поважних причин понад один рік, що підтверджується поясненнями позивача та довідкою, виданою виконкомом Вилоцької селищної ради Виноградівського району 27.21.2018 року №1222 (а.с.11), а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 704,80 грн (а.с.1) покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача.

Outcome: approved