Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Луцького спеціалізованого комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» (далі - ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс») про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. З врахуванням поданих в ході розгляду справи письмових пояснень, свої вимоги обґрунтовує тим, що з 19.01.2015 року працював на посаді інженера інженерно-технічного підрозділу і наказом відповідача №11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору» його було звільнено з посади інженера персоналу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Вважає звільнення його з роботи незаконним, оскільки, на момент звільнення на підприємстві працювало декілька інженерів з однаковим кодом класифікації професій, а приймаючи рішення про звільнення саме його з посади, адміністрація не врахувала рівень його кваліфікації та продуктивність праці. Також вказує, що існує явна розбіжність між штатною одиницею на яку він був прийнятий на роботу, штатною одиницею, яка підлягала скороченню, відповідно до наказів та посадою з якої його звільнили, оскільки, за час роботи у відповідача, жодного наказу про переведення його до іншого структурного підрозділу не виносилося. Просить суд, поновити його на роботі на посаді інженера ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», а також стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідач позов не визнав, подав відзиви на позовну заяву, додаткові пояснення, в яких зазначив, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог закону. Зокрема, виконано вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професій ні спілки, їх права та гарантії діяльності», завчасно, письмово повідомлено позивача про заплановане вивільнення (скорочення штату і чисельності) його посади та при звільненні позивачу були проведенні в повному обсязі всі відповідні виплати. Також вказує, що відповідно до штатно-посадового розпису керівних працівників та спеціалістів ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», що введений з 01 серпня 2019 року, посада інженера, яку займав позивач, відноситься до відділу «Персоналу, що зайнятий роздільним збиранням побутових відходів» є єдиною, а тому інші інженери підприємства під дане скорочення не підпадали, а тому порівняльний аналіз не проводився. Крім того, вважає, що факт відсутності наказів на переведення позивача з одного структурного відділу на підприємстві в інший не оспорюються останнім, а тому не можуть бути предметом розгляду в межах даного спору. Разом з тим, зазначає, що при зверненні з даним позовом до суду позивач пропустив передбачений законом місячний строк позовної давності, оскільки, наказ про звільнення отримав 28.02.2020 року, а до суду звернувся лише 29.03.2020 року, а тому, є підстави для відмови в позові і з даних підстав. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві, додаткових поясненнях. Просили суд позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні, кожен зокрема, позов не визнали з підстав, наведених у відзивах на позовну заяву, додаткових поясненнях. Просили суд, відмовити в задоволенні позову. Крім того, зазначили, що у наказі про звільнення позивача є технічні помилки щодо назви підрозділу, а також те, що на підприємстві відсутні накази про переведення позивача з одного структурного підрозділу до іншого. Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Судом встановлено, що [PERSON] 19.01.2015 року був прийнятий на роботу ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» на посаду інженера в інженерно-технічний підрозділ(а.с. 5). Наказом № 200 від 27.11.2019 року «Про скорочення штату працівників» ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» вирішено провести скорочення штатної одиниці персоналу зайнятого роздрібним збиранням побутових відходів - інженера (код КП 2149,2) 1 (одна) штатна одиниця, в другій половині лютого 2020 року, у зв`язку з відсутністю стовідсоткової завантаженості персоналу, зайнятого управлінням виробництва та персоналу зайнятого роздільним збиранням побутових відходів, а також відсутністю реального росту обсягів роботи для інженерно-технічного персоналу з роздільного збирання побутових відходів (а.с. 14). Наказом № 221 від 23.12.2019 року «Про оптимізацію адміністративно-управлінського та виробничого персоналу» ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» вирішено з 01 січня 2020 року внести зміни в штатні розписи автопідприємства, а саме вивести, поряд з іншими посадами, штатну одиницю - інженера - 1, а також ввести посаду слюсаря з ремонту автомобілів (з монтажу шин) - 1, 5-го розряду (а.с. 13). З акту про відмову інженера [PERSON] поставити підпис про ознайомлення з попередженням про заплановане звільнення (скорочення штату і чисельності) працівників №1-1.19/1323 від 23.12.2019 року, вбачається що позивач ознайомився з текстом попередження, однак, поставити підпис відмовився (а.с. 38). Наказом № 11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору» [PERSON] звільнено з посади інженера з персоналу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) на підставі наказу від 27.11.2019 року № 200, повідомлення про заплановане вивільнення від 23.12.2019 року №1-1.19/1323 зі згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору (а.с. 4). Аналізуючи підставність та законність вищезазначеного наказу, суд зазначає наступне. Як вбачається з вищенаведених норм КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При звільненні працівника на вказаній підставі за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації працівників враховується переважне право в залишенні на роботі за наявності підстав, визначених ч.ч.2, 3 ст. 42 КЗпП України. Доказами на підтвердження більш високої чи більш низької кваліфікації та продуктивності праці можуть бути, зокрема: документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про терміни виконання окремих завдань, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про дисциплінованість працівника, наявність або відсутність дисциплінарних стягнень. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у 2013 році здобув кваліфікацію магістра управління суспільним розвиток у Національній академії державного управління при Президентові України (а.с. 17-18), за час роботи у відповідача був учасником Програми підтримки «Зеленої модернізації» української економіки Німецького товариства міжнародного співробітництва, у листопаді 2016 року пройшов профільне стажування у Німеччині, а саме на сміттєспалювальному заводі, комунальному підприємстві зі збору та сортування сміття м. Фрайбург, у термін з серпня 2017 року по червень 2018 року у рамках вищезазначеної Програми приймав участь у семінарах, тренінгах, форумі та навчальній програмі (а.с. 22). Також у 2016 році [PERSON] ініціював участь делегації підприємства у навчальному семінарі у м. Вінниці, де було презентовано досвід Вінниці у впровадженні роздільного збору твердих побутових відходів, в результаті чого на підприємстві були розроблені нові контейнери для збору (а.с. 16). Як вбачається з штатно-посадового розпису керівних працівників і спеціалістів ЛСКАП «Луцьцспецкомунтранс», введений з 01.08.2019 року (а.с. 47), на автопідприємстві були наявні три посади інженерів з кодом класифікації професій - 2149,2, а оскільки, згідно наказу № 221 від 23.12.2019 року виведенню зі штатного розпису підлягала одна посада інженера - 2149,2, то при вирішені питання скорочення штату працівників, необхідно було застосувати вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України та врахувати переважне право в залишенні на роботі працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Однак, дані вимоги відповідачем враховані не були, оскільки, за змістом наданих відповідачем особових справ інженерів [PERSON] , [PERSON] (а.с. 93-99) не вбачається наявність у останніх вищої кваліфікації або продуктивності праці. При цьому суд, не бере до уваги доводи відповідача про те, що штатна одиниця інженера серед персоналу, що зайнятий управлінням виробництва та персоналу, що зайнятий роздільним збиранням побутових відходів, яка за наказами № 200 від 27.11.2019 року, № 221 від 23.11.2019 року - єдина, а тому інші інженери під дане скорочення не підпадали, та спростовуються матеріалами справи. Отже, приймаючи рішення про звільнення саме [PERSON] відповідач не врахував дослід та кваліфікацію останнього, не провів порівняльний аналіз між іншими працівниками відповідної професії, що суперечить нормам КЗпП України. Щодо виконання відповідачем вимог законодавства про працю щодо обов`язку запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП, про вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Водночас із попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або вповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав указані вимоги КЗпП стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які є на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Як вбачається з наказу № 221 від 23.11.2019 року «Про оптимізацію адміністративно-управлінського та виробничого персоналу» на підприємстві було введено з 01.01.2020 року до штатного розпису виробничого і обслуговуючого персоналу одну штатну одиницю слюсаря з ремонту автомобілів (з монтажу шин) 5-го розряду (а.с. 13, 118-122). Однак, судом не здобуто доказів, що дана посада була запропонована позивачу та останній відмовився від неї, що свідчить про неналежне виконання відповідачем норм КЗпП України. Доводи представників відповідача щодо фактичного заповнення вищевказаної посади слюсаря на момент її введення у штатний розпис не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не беруться до уваги судом за безпідставністю. Разом з тим, як вбачається з наказу №03 від 19.01.2015 року «Про прийняття на роботу» [PERSON] прийнятий на посаду інженера структурного відділу ІТП (інженерно-технічний персонал) (а.с. 5), а відповідно до наказу № 11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору» позивача звільнено з посади інженера персоналу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів (а.с. 4). При цьому, в наказі № 200 від 27.11.2019 року «Про скорочення штату працівників» скороченню підлягала штатна одиниця персоналу зайнятого роздрібним збиранням побутових відходів (а.с. 14). Будь-яких доказів, переведення чи переміщення позивача з одного структурного підрозділу в інший на підприємстві в матеріалах справи немає і не здобуто в судовому засіданні. Також, із штатно-посадових розписів керівних працівників і спеціалістів, введених з 01 серпня 2019 року та з 01 січня 2020 року, вбачається, що в структурному підрозділі персоналу, зайнятому збутом послуг з видалення побутових відходів взагалі відсутня посада інженера (а.с. 47-48). Отже, позивача фактично звільнено із посади, на яку він не призначався відповідно до наказу про прийняття на роботу. При цьому доводи представників відповідача про те, що позивач у своїх доповідних записках сам зазначав свою посаду не беруться судом до уваги, оскільки, зазначена обставина має підтверджуватися відповідними наказами підприємства та штатним розписом. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивача проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства про працю, а також, що при винесенні наказу № 11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору» допущені невідповідності, які суперечать наказу № 200 від 27.11.2019 року «Про скорочення штату працівників», а тому, наявні підстави для поновлення позивача на роботі та скасування наказу № 11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору». За таких обставин, [PERSON] слід поновити на посаді інженера ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», скасувавши наказ № 11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору». У зв`язку із незаконним звільненням позивача з роботи на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України, до задоволення також підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.02.2020 року по день винесення судового рішення. Із змісту довідки про заробітну плату позивача вбачається, що середньомісячний заробіток позивача за грудень 2019 - січень 2020 року становить 11527,34 грн. (грудень 2019 року 6663,62 грн. + січень 2020 року 4863,72 грн.) (а.с. 125). Отже, з врахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньоденна заробітна плата позивача складала 274,46 грн. (11527,34 грн. : 42 дні), а тому сума коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.03.2020 року по 10.09.2020 р. включно становить 36228,72 грн. (274,46 грн. х 132 робочих дні). Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги підлягають до задоволення. Також, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 1681,60 грн. (840,80 грн. х дві позовні вимоги) слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п. 2, 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved