Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 31 березня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 20 жовтня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Однак спільне життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, напруження у сім'ї та часті суперечки. Шлюбно-сімейні стосунки припинено з січня 2014 року, на даний час позивач проживає в іншому місті. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на даний час почуття любові та поваги між ними втрачено, шлюб носить формальний характер, суперечить її інтересам, сумісне проживання та ведення господарства припинено, на примирення не згодна. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується витягом по відстеженню поштових відправлень УДП поштового зв'язку «Укрпошта», причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою №81 від 26.03.2015 року, виданою Македонською сільською радою Миронівського району Київської області (а.с.6). Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, часті суперечки, відсутність спільних інтересів, зловживання відповідачем алкогольними напоями, застосування відповідачем до позивача фізичного насилля, внаслідок чого вони перестали проживати однією сім'єю. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved