Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] 10.08.2017 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який між ними укладено у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №48. За час їх спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких записані вона з відповідачем. Діти фактично є на її утриманні, відповідач ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги для сім'ї не надає, а її доходи є недостатніми для утримання їх спільних дітей. Відповідач працює на посаді бункерувальника АБЗ ТзОВ «Скорзонера», де отримує заробітну плату, яку в основному витрачає на свої потреби, самоусунувся від утримання їхніх дітей, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Просить її вимоги задоволити, стягувати з [PERSON] в свою користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В судове засіданні позивач [PERSON] подала письмову заяву, в якій просить її позовні вимоги задоволити, стягувати з [PERSON] в свою користь на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дітьми повноліття, а справу розглянути в її відсутність. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про день та час розляду справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить розписка отримана відповідачем у судовому засіданні 28.08.2017 року та поштове рекомендоване повідомлення . Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За письмової згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі, який між ними зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області 21 квітня 2007 року, актовий запис №48, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.5). За час спільного їх проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.6-7), які проживають з позивачем по справі та фактично знаходяться на її утриманні, що не спростовано відповідачем та підтверджується довідкою КП «Надвірнянський житловик» від 08.08.2017 року №1876 та актом депутата Надвірнянської міської ради (а.с.3,8). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно самого розміру аліментів, то в даному випадку суд наголошує на наступне. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища дітей та платника аліментів, що він працює на посаді бункерувальника АБЗ ТзОВ «Скорзонера» і має стабільний дохід, про що сам не заперечує і що підтверджено довідкою № 19/17 від 22.08.2017 року, та взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі, який достатній для їх нормального фізичного та духовного розвитку, тому суд, прийшов до переконання, що розмір аліментів може бути визначений щомісячно по 1/3 частині заробітку відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей - дочок [PERSON] та [PERSON]. З відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved