Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

31 липня 2019 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що [INFO] померла [PERSON] , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона матиме право заповіла повністю [PERSON] , 1967 року народження. У визначений законом строк [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про прийняття спадщини їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , побудований в той час, коли державна реєстрація не вимагалась, а тому спадкодавець мав право на дане майно. Крім домоволодіння, до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3,85 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак оригінал державного акту втрачено. Оскільки належність спадкового майна спадкодавцю ніким не оспорюється, позивач прохає суд визнати за нею право власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON] . Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак вона та її представник, [PERSON] , подали до суду заяву, в якій прохають розглядати справу у їх відсутність, а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача, Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак сільський голова подав до суду заяву, в якій позов визнав та прохав розглянути справу без участі представника сільської ради. Третя особа, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5). Відповідно до вимог статтей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На випадок свої смерті [PERSON] залишила заповіт, яким все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті повністю заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] у визначений законом строк подала до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Крім [PERSON] 04.07.2019 року (після закінчення строку на подачу заяву про прийняття спадщини) заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] - як онук померлої [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 3,85 га, розташовану на території Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 158697. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, в зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.17). Згідно даних комунального підприємства Кобеляцьке бюро технічної інвентаризації вбачається, що станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] нерухоме майно за [PERSON] не зареєстровано (а.с.13). Згідно погосподарської книги № 4 за 2016-2019 роки, особовий рахунок № 05-0308-3 житловий будинок [ADDRESS] значиться за [PERSON] (а.с.14). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалися підзаконним нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністерства Комунального господарства Української РСР 31січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року за № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 / з подальшими змінами/. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарських книгах місцевих рад. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку, чи частини даного будинку, певній особі - є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Таким чином, судом встановлено, що державна реєстрація права на нерухоме майно не здійснювалась, оскільки на час виникнення права власності діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Оскільки позивач, [PERSON] , внаслідок відсутності первинної реєстрації права власності на спадкове майно та відсутності правовстановлюючого документа відносно нього, не може оформити спадщину, належність цього майна [PERSON] , яка померла [INFO] підтверджується належними та допустимими доказами, відповідач не заперечує проти позову, а позивач має право на це майно в порядку спадкування за заповітом, то позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім цього судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 158697 належала земельна ділянка площею 3,85 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, кадастровий номер 5321884400:00:005:0007, однак оригінал державного акту втрачено. Відповідно до Постанови КМУ № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» з 01.01.2013 року державні акти на право власності на даний час не видаються. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не може, так як відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю у звязку з його втратою. Статтею 392 ЦК України передбачено, що у разі, якщо право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою, таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. У положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] дійсно належали вище зазначені житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам, а також земельна ділянка. Оскільки [PERSON] має право на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, який ніким не змінений та не скасований, то за нею слід визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved