Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

30.03.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON], [INFO] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття та на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Скориставшись своїм правом 05.06.2018 року позивач уточнила позовні вимоги відповідно до яких просить суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмір 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмір 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, а також допусти негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах сплати платежу за один місяць. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 01.07.2015 року у сторін народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу мешкають з матір'ю та знаходяться на утримання матері, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дітей, що стало причиною для звернення до суду з дійним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог. Відповідно до положення ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 11.08.2006 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 01.07.2015 року. від даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу з відповідачем проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. [PERSON], [INFO] є дитиною інвалідом оскільки страждає на захворювання сахарним діабетом 1 типу. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов'язку з утримання дітей, однак має на те змогу оскільки має мінливий дохід та інших осіб на його утриманні не перебуває. За змістом частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дітей сторін, яким на час розгляду справи виповнилось 6 років, не може бути меншим ніж 930 гривень (1860 грн. : 100 х 50) на кожного з дітей. Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд роз'яснює сторонам, що, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено, за рішенням суду за позовом платника, або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір по справі становить 704,80 грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved