Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

29.04.2014р. позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], що також діє в інтересах малолітньої [PERSON], 2007р.народження (третя особа - сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, Відділ опіки та піклування в особі Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації (а.с. № 2-4). 16.09.2014р. до суду надійшла уточнення позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], що також діє в інтересах малолітньої [PERSON], 2007р. народження, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (третя особа: Відділ опіки та піклування в особі Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про зобов'язання зняття з реєстрації (а.с. № 84-86). В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві в редакції від 16.09.2014р. представник усіх позивачів - адвокат [PERSON] (діє за договорами від 05.08.2014р. - а.с. № 77-80, 81) посилався на те, що позивачі є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. В квартирі, окрім них, зареєстрована колишня дружина [PERSON] - [PERSON] та їх спільна донька [PERSON]. Шлюб між ними розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2010р., в спірній квартирі відповідачка зі своєю малолітньою донькою [PERSON], 2007р. народження не проживає з 2009року, тому в силу ст. ст. 71, 72. 156 ЖК України втратили право користування житловим приміщенням. А позивачі на підставі ст. 391 ЦК України вправі ставити питання про усунення їм, як власникам цього житлового приміщення, перешкод шляхом зобов'язання зняття з реєстрації [PERSON] зі своєю малолітньою донькою з реєстрації місця проживання в цій квартирі. Позивачі бажають продати цю квартиру, і реєстрація не проживаючих в ній осіб заважає цьому процесу. В своїй заяві від 25.11.2014р. представник позивачів також просив справу розглядати за його відсутністю та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 102). Відповідачка [PERSON], що також діє в інтересах малолітньої [PERSON], 2007р. народження, в судове засідання по справі 25.11.2014р., надала заяву про невизнання позовних вимог, посилаючись на те, що донька [PERSON] разом з нею в квартирі дійсно не проживає понад 5 років, між тим з огляду на положення ст.29 ЦК України має право бути там зареєстрована, оскільки там зареєстрований її батько. В заяві від 25.11.2014р. також прохання про розгляд цивільної справи за її відсутністю та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 54-55, 103, 104, 105-106 ). Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судові засідання, які призначалися на 16.10.2014р. та 25.11.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками (а.с. № 94, 100 ). Своїми листами від 19.05.2014р. та 23.06.2014р. представник ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Тарасова В.В., що діє на підставі доручення від 13.01.2013р. , просила справу розглядати за відсутності їх представника та винести рішення згідно норм чинного законодавства (а.с. № 28,46, 47). Представник третьої особи - Відділ опіки та піклування в особі Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради в судові засідання, які призначалися на 25.11.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. № 101). За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників відповідача та третьої особи на підставі ст. 169 ЦПК України. З урахуванням тих обставин, що відповідачка [PERSON], що також діє в інтересах малолітньої [PERSON], 2007р. народження, позовні вимоги не визнала, суд вважає за можливе винести по справі рішення суду на загальних засадах ЦПК України, оскільки думка відповідачки щодо невизнання нею позовних вимог буде врахована судом при винесенні рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1998р. належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с. № 13). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005р., у цьому шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с. № 12, 12зв.). Шлюб розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2010р. (а.с. № 12зв.). Згідно довідки про склад сім'ї та місце реєстрації від 25.03.2014р. за вищевказаною адресою зареєстровано 7 осіб, в тому числі з 10.02.2014р. колишня дружина [PERSON] - [PERSON] та їх донька з [PERSON] - [PERSON], [INFO] народження (а.с. № 10). Раніше ці особи були зареєстровані в цій квартирі з 28.03.2006р. та [INFO] відповідно (а.с. № 102а). Але заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2011р. [PERSON] та донька [PERSON] були зняті з реєстраційного обліку (а.с. № 58). Це рішення суду було виконано, між тим 02.09.2013р. рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області воно було скасовано та в задоволені позовних вимог позивачам було відмовлено, що стало підставою для відновлення реєстрації відповідачки та її доньки у спірній квартирі з 10.02.1014р. (а.с. № 10, 59-60). При пред'явленні вдруге позову до суду 29.04.20014р. з інших правових підстав, ніж у 2011році (а.с. № 2-4), на думку позивачів, як власників квартири квартира [ADDRESS], колишня дружина [PERSON] - відповідачка [PERSON] та донька [PERSON] наразі не мають права користування спірною житловою площеню внаслідок тривалого не проживання (понад 5 років), а сама по собі реєстрація не є підставою залишати за ними таке право. З цією позицією та правовими підставами пред'явлення позову 29.04.2014р. погоджується і суд (а.с. № 2-4). Правовідносини між сторонами регулюються Законом України від 11.12.2003р. № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", зі ст. 7 якого вбачається, що питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника квартири залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому житловому приміщенні (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК України встановлено права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). За статтею 163 ЖК України, яка регулює відносини між власниками квартир приватного житлового фонду та членами їх сімей та до речі знаходиться в цій же главі 6 ЖК України, передбачається збереження жилої площі за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сім'ї, у разі їх тимчасовій відсутності у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до правил ст. 71 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. № 2402-III діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], [INFO] народження, дійсно не проживають у спірній квартирі, не користуються цим приміщенням понад встановлений законом строк - 1 рік, а лише там зареєстровані, проживають в іншому приміщенні, а саме в [ADDRESS], що вбачається з її письмових заперечень на позов [PERSON] (а.с. № 54-55, 56, 105-106). Ці обставини в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані стороною по справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], які були зареєстровані у квартирі, хоч і набули права користування цією квартирою, як члени родини власника житла, між тим це право втратили, не проживаючи без поважних причин в [ADDRESS]. Суд не приймає посилання відповідачки про те, що порушуються права дитини на житло. Так, дійсно відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК Украйни місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 3. п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Дана норма вказує на обрання лише місця реєстрації дитини батьками. Разом із тим, сама по собі реєстрація не є безумовною підставою підтвердження права на проживання у житловому приміщенні. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав на житло. Реєстрація - це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. N 1382-IV). За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи відповідачки є неспроможними відносно того, що її реєстрація та її малолітньої доньки у спірній квартирі, де залишається зареєстрованим і проживає батько дитини, є умовою збереження права доньки на проживання на цій житловій площі, оскільки сама відповідачка у своїх письмових запереченнях до суду підтвердила, що донька понад п'ять років проживає не з батьком на спірній житловій площі, а з матір'ю в квартирі родичів за іншою адресою. Отже, з посиланням на цю саму ч. 4 ст. 29 ЦК України суд робить висновок, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO] останні п'ять років, є місце проживання її матері. Таким чином, підстав залишати реєстрацію місця проживання ні матері [PERSON], ні малолітньої доньки [PERSON] у [ADDRESS], не має. При винесені рішення суду враховано, що підставою для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2011р. рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.09.2013р. (а.с. № 59, 59-60) стало те, що суд першої інстанції помилково застосував ст. 391 ЦК України до правовідносин, які регулюються ст. 7 Закону України від 11.12.2003р. № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України". Підстав для закриття провадження по справі відповідно до п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України не має, оскільки позов 29.04.2014р. пред'явлено з інших правових підстав. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243грн. 60коп., оскільки саме ця позивачка сплатила за усіх позивачів судовий збір при подачі позову, в квитанції вона зазначена, [PERSON] (призвіще останньої до реєстрації шлюбу 23.04.2014р. - а.с. № 1, 30-32). Суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідачки [PERSON], оскільки саме її бездіяльність (не зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку) призвела до порушення законних прав позивачів, як власників житлового приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved