Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 17 липня 2014 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 7,4112 га., яка розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 1,0000 га., яка розташована на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Він являється спадкоємцем майна померлого за заповітом. У зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В позові [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на вищевказані земельні ділянки. Сторони в судове засідання не з'явилися, в адресованих суду заявах просять справу розглядати у їх відсутність, представник позивача позов підтримує, представники відповідачів позов визнають. Вивчивши матеріали справи суд доходить до висновку про задоволення позову. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві власності належали дві земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства, площею 7,4112 га., яка розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий номер 2323685900:10:008:0017, що було підтвердженого наданою суду завіреною копією Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 089466, від 01 листопада 2007 року, зареєстрованого за № 010727400071; та для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,0000 га., яка розташована на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, кадастровий номер 2323686600:01:018:0005, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 січня 2016 року № НВ-2301915292016. 20 серпня 2007 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] 17 липня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖС № 297474, виданим 18 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиколаївського районного управління юстиції у Запорізькій області. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 107/2014 до майна померлого 17 липня 2014 року [PERSON], позивач [PERSON] у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області від 02 лютого 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved