Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

25.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення. Ухвалою суду від 29.03.2019 року було відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. (а.с.18-19). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння в [ADDRESS] . Спадкоємцями померлого є його дружина - [PERSON] та позивач. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки має 2 групу інвалідності, що надає йому право на успадкування обов`язкової частки від спадкового майна. 13.03.2018р. він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спірного домоволодіння. Цього ж дня право власності на 1/6 частку домоволодіння було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Під час оформлення права власності у нотаріуса йому стало відомо про те, що батько залишив заповіт на користь [PERSON] , але відповідач не бажає оформлювати правовстановлюючі документи на домоволодіння. На даний час позивач бажає вселитися до житлового будинку, однак відповідач чинить перешкоди у вселенні позивача. Посилаючись на ст.391 ЦК України просить вселити його в житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснили, що позивач, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спірного домоволодіння, намагався домовитися з відповідачкою щодо його вселення у будинок, але вона категорично відмовляється вселити його. Відповідач має частку в будинку, яка хоч і є малою, але він в подальшому має на меті отримати дозвіл на реконструкцію частки житлового будинку і влаштування окремої кімнати з окремим виходом. Іншого нерухомого майна він не має. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечують. Відзиву на позов не подавали. В судовому засіданні суду пояснили, що житлова площа будинку становить 25,8 кв.м., тобто на 1/6 частку позивача припадає 4.3 кв.м., що є менше від норми житлової площі, передбаченої статтею 47 ЖК України. Не заперечує, що позивач і його мати приходили до неї, щоби домовитися щодо проживання позивача в будинку. Але вона заперечує проти вселення позивача в будинок, оскільки не можливо буде виділити йому житлову кімнату такої площі. Просили відмовити в задоволенні позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є знайомою позивача. На початку липня 2018 року вона разом з позивачем ходила до [PERSON] Відповідач заперечувала проти вселення. Вона пропонувала [PERSON] сплатити 500 доларів США за належну йому частку, але він відмовився. Свідок [PERSON] , мати позивача, суду пояснила, що вони вп`ятьох проживають в однокімнатній квартирі на площі 18 кв.м. Після отримання спадщини, син бажає оселитися в будинку. Тричі ходив до відповідача, намагався вирішити питання про вселення, але відповідачка відмовляється вселяти його в будинок. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/6 частки житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 13.03.2018р. державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Каменєвою - Тинів Н.В., реєстровий №1-207. (а.с.7). Право власності позивача на вказану частку житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2018 року, індексний номер 116821696, номер запису про право власності 25211277. (а.с.8). З технічного паспорту на житловий будинок станом на 07.07.2017р.(а.с.9-10) вбачається, що будинок складається: з житлового будинку «А», прибудови «а», вбиральні-душу «В», воріт №3, паркану №4, водопроводу «Б», замощення «І», загальною площею 51,1 кв.м., житловою_ 25.8кв.м. Відповідачка [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6ч спірного будинку ще не отримала, що не заперечується відповідачем. Відповідач зареєстрована і проживає в спірному будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 01.04.2019р.; довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 10.04.2019р. ( а.с.22,23). Відповідач заперечує проти вселення відповідача в будинок. Посилаючись на те, що його частка у праві спільної часткової власності на будинок є незначною, у зв`язку з чим йому не можливо виділити житлову площу відповідно до розміру його частки. Проте відповідач не скористалася своїм правом на подачу зустрічного позову щодо припинення права на частку у спільному майні, згідно зі ст. 365 ЦК України. Таким чином, на час розгляду справи в суді спірний будинок належить позивачу і відповідачу на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши вимоги діючого законодавства, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що сторони є співвласниками житлового будинку, право власності є непорушним, позивач має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншим співвласником, має право на користування даним помешканням та вільного безперешкодного доступу до спірного будинку. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановивши, що права позивача на користування його частиною спірного будинку порушені відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та вселити позивача до спірного житлового будинку. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи (посвідчення серії [NUMBER] ), згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved