Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 2012 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. На утримання дитини та дружини позивач щомісячно сплачує аліменти. Протягом сумісного проживання подружжя не знаходять між собою спільної мови, мають різні погляди на життя. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння і, як наслідок, між сторонами склалися неприязні відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. На даний час між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення і збереження сім'ї не приймають. Позивач на даний час фактично має іншу сім'ю. Вказуючи на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просить його задовольнити, проти надання часу для примирення категорично заперечує. Відповідач в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки також на даний час фактично має іншу сім'ю. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 31 березня 2012 року Верхньосамарською сільською радою Близнюківського районну Харківської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). З прояснень сторін у судовому засіданні та наданих суду доказів вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння, почуття поваги та любові, небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб. На даний час як позивач так і відповідач фактично мають інші сім'ї. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Спору про розділ майна між подружжям не виникає. Згоду про утримання малолітньої доньки між ними досягнуто. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, згідно її заяви в судовому засіданні, відповідачу залишити прізвище - " [PERSON]". А тому,

Outcome: approved