Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі. Вказує, що з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Позивач на даний час вагітна, що обмежує її можливість знайти роботу. Відповідач не цікавиться її життям та потребами, добровільно матеріальної допомоги не надає. Відповідач працює, а тому має змогу надавати допомогу на її утримання. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання під час вагітності [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно та досягнення дитиною трьох років та 1500 грн на правову допомогу. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис 1624 (а.с.3). З довідки лікарсько-консультативного заключення акушера-гінеколога від 04.04.2020 року вбачається, що [PERSON] вагітна двійнею 15-16 тижнів (а.с.4). Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.1,2,4 ст.84 Сімейного Кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Згідно ст.80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. При цьому у частині четвертій цієї ж статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач позовні вимоги визнав. Суд враховує і відомості про особу відповідача, який є працездатного віку та працевлаштований, а отже може своєю працею отримувати дохід для утримання, в тому числі, дружини під час вагітності та до досягнення дитиною 3-х років. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд керується засадами справедливості, добросовісності та розумності, а також відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 СК України) суд враховує, що відповідач має працездатний вік, має можливість сплачувати аліменти та вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання вагітної дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 2000 грн. щомісячно з дня подачі позову та до досягнення дитиною трьох років. На думку суду, визначений розмір є достатнім та належним розміром аліментів на утримання дружини. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення із урахуванням наступного. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 1500 гривень за надання правової допомоги у даній цивільній справі. Крім того, до матеріалів справи надано договір №07/2020 від 26.03.2020 року про надання правової допомоги, звіт щодо виконаних робіт. Надані позивачем документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, а також і з урахуванням тієї обставини, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень.

Outcome: approved