Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на гараж. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає, що 19 вересня 2020 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу гаражу, який розташований по [ADDRESS] . Вказане майно належало відповідачі на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької області. За договором купівлі-продажу позивач передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, а останній передав позивачу у власність гараж [ADDRESS] , оригінали документів та ключі від гаражу, що підтверджується розпискою [PERSON] . Водночас відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з копії розписки від 19 вересня 2020 року [PERSON] отримав оплату в еквіваленті трьох тисяч доларів США за продаж гаражу за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] . Копією рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2008 року підтверджується, що за [PERSON] було визнано право власності на споруду гаража у дворі будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії Витягу РКП «Мар`їнське бюро технічної інвентаризації» право власності на гараж за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2008 року. З копії технічного паспорту від 25.09.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані наступні будівлі та споруди: Гараж А-1 загальною площею 15,5 кв.м. Постановою приватного нотаріуса за № 71/02-31 від 23 жовтня 2020 року [PERSON] було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу гаражу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. \~Відповідно до ч.3\~ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.\~ Згідно протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За правилами частини другої\~статті 220 ЦК Україниу випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Зазначена частина друга\~статті 220 ЦК Українизастосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ, у справі № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року:" Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу гаражу, водночас у зв`язку з тим, що укладення договору купівлі-продажу проведено з порушенням\~обов`язкової нотаріальної форми позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним майном. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі,\~покупцю було передано нерухомість, а продавцю передано грошові кошти, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами, в свою чергу відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного ним договору у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved