Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

18 серпня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" про стягнення заробітної плати. Вимоги мотивує тим, що він 06 червня 2013 року був прийнятий на роботу вантажником у склад готової продукції на ТзОВ «ВМП» за контрактом, на підставі наказу №210 від 06 червня 2013 року. 3 лютого 2014 року був переведений комірником у склад готової продукції ВМП на підставі наказу №37 від 3 лютого 2014 року. 27 жовтня 2016 року позивач був переведений укладальником-пакувальником у дільницю виготовлених напівфабрикатів на підставі наказу №559 від 26 жовтня 2016 року. 16 березня 2017 року переведений на посаду майстра дільниці розробки сировини та виготовлення напівфабрикатів на підставі наказу №157. 17 липня 2017 року був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №306 від 17 липня 2017 року. 23 травня 2016 року на підставі наказу №223 від 20 травня 2016 року на складі готової продукції дільниці пакування мяса та напівфабрикатів підприємства було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено, та у відповідних звіряльних відомостях до акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 23 травня 2016 року встановлено недостачу у розмірі 94\~143,44 грн. На підставі наказу №242/1 від 7 червня 2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, який був виданий за результатами розгляду матеріалів інвентаризації від 23 травня 2016 року, згідно проведеного розрахунку на нього було покладено обовязок відшкодувати завдану шкоду в розмірі 3\~950,86грн. 27 червня 2016 року на підставі наказу №256/1 від 24 червня 2016 року на складі готової продукції дільниці пакування мяса та напівфабрикатів підприємства відповідача було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено, та у відповідних Звіряльних відомостях до акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 27 червня 2016 року встановлено недостачу у розмірі 86\~499,83 грн. На підставі наказу №270/1 від 7 липня 2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, який був виданий за результатами розгляду матеріалів інвентаризації від 27 червня 2016 року, згідно проведеного розрахунку на нього було покладено обовязок відшкодувати завдану шкоду в розмірі 3\~652,25грн. Крім того, на підставі наказу №399/1 від 26 жовтня 2015 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, який був виданий за результатами розгляду матеріалів інвентаризації від 26 жовтня 2015 року, згідно проведеного розрахунку на нього було покладено обовязок відшкодувати завдану шкоду в розмірі 2\~682,39 грн. Вказує, що загальна сума покладеної на позивача матеріальної шкоди становить 10\~285,50 коп. із розрахунку 3\~950,86 грн. + 3\~652,25 грн. + 2\~682,39 грн. Відрахування на відшкодування завданих матеріальних збитків проводились шляхом щомісячних відрахувань із заробітної плати. Зазначає, що при покладенні на нього обовязку відшкодувати завдану матеріальну шкоду відповідач керувався договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладеним між ТзОВ «ВМП» та працівниками складу готової продукції ВМП, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів 1 квітня 2016 року. Вважає, що відповідач незаконно стягував із його заробітної плати кошти на відшкодування шкоди. Згідно з протоколом робочої інвентаризаційної комісії ТзОВ «ВМП» від 25 травня 2016 року про затвердження аналізу результатів інвентаризації від 20 травня 2016 року, інвентаризація проводилась на складі готової продукції ВПМ та було виявлено недостачу в розмірі 94\~143,44 грн. Згідно з протоколом робочої інвентаризаційної комісії ТзОВ «ВМП» від 4 липня 2016 року про затвердження аналізу результатів інвентаризації від 24 червня 2016 року, інвентаризація проводилась на складі готової продукції ВПМ та було виявлено недостачу в розмірі 86\~499,83 грн. Вважає, що до подібних наслідків могли призвести такі фактори як доступ на територію складу сторонніх осіб та пересортування продукції. Однак згідно робочої інструкції комірника, до функціональних обовязків позивача не входить контроль за доступом до складу сторонніх осіб та пересортування продукції. Стверджує, що цехи, де зберігається продукція, не зачиняються і будь-хто має вільний доступ до даних приміщень. Інвентаризаційною комісією зроблено відповідні висновки та рекомендовано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань. Однак, власник підприємства не вжив заходів по покращенню умов зберігання майна, що підтверджує аналіз результатів інвентаризації проведеної 04.07.2016 року так, як інвентаризаційною комісією за результатами проведеної інвентаризації зроблено аналогічні висновки та надано аналогічні пропозиції, що і за результатами попередньої ревізії. Такою бездіяльністю власник підприємства не виконав обовязку, встановленого підп. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Так, як інших доказів на підтвердження протилежного не надано, тому власником підприємства не створено працівникам необхідних умов для забезпечення повного збереження дорученого їм майна, так як передбачено підп. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) відповідальність від 01.04.2016 року та\~ст. 131 КЗпП України. Так, як власник зазначені свої обов'язки не виконав, а доказів на доведення вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника не надано, тому вважає, що він взагалі не може нести матеріальну відповідальність. Разом з тим зазначає, що, власником було проведено службове розслідування з метою встановлення конкретних винуватців заподіяння шкоди, хоча підп. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) відповідальність передбачено обовязок власника виявити конкретних осіб, винних у заподіяній шкоді та притягти їх до відповідальності. При цьому, відповідачем не доведено його вину у виникненні недостачі. Вважає, що результати інвентаризації від 23 травня 2016 року та від 27 червня 2016 року не можуть підтверджувати пряму дійсну шкоду, завдану підприємству, так як з даних актів випливає в першу чергу, що інвентаризація проводилась на складі готової продукції, також не вказано за який період проведено інвентаризацію, чи передавались матеріально-відповідальним особам матеріальні цінності, дані бухгалтерського обліку або руху матеріально-товарних цінностей на підприємстві, а також обсяг матеріальних цінностей на момент прийняття його на роботу, на момент укладення договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність та проведення інвентаризації. Крім цього, згідно п.п. а) п. 7 Договору від 1 квітня 2016 року члени колективу (бригади) мають право брати участь у інвентаризації цінностей, переданих колективу (бригаді).Пунктом 4.8 Робочої інструкції комірника відділення виготовлення напівфабрикатів відділу по переробці мяса передбачено, що комірник бере участь у проведенні інвентаризації. Однак, ні позивача, як комірника, ні працівників колективу ТзОВ «ВМП» не залучено до участі в проведенні інвентаризацій, які проводились 23 травня 2016 року та 27 червня 2016 року. Працівники написали пояснення щодо можливого виникнення недостачі та просили провести повторну перевірку по даному факту, однак власник на дані пояснення не відреагував. Зазначає, що договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 1 квітня 2016 року, який укладений між ТзОВ «ВМП» та членами колективу (бригади) складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів, не відповідає вимогам ст. 135-2 КЗпП України, так як він не погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Крім того, не може бути запроваджена колективна (бригадна) матеріальної відповідальності, так як працівники складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів не здійснюють спільне виконання окремих видів робіт, і можливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника, в тому числі і працівників окремих складів. Вказує, що відповідачем не встановлено ступені його вини та здійснено розрахунок відшкодування шкоди залежно від фонду заробітної плати на працівника, а не від ступеня вини. Стверджує, що всього було незаконно здійснено відрахувань із заробітної плати позивача на загальну суму 3\~976,16 грн., які просить стягнути з відповідача, також просить стягнути судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не зявилися, подали суду заяву, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Не заперечують щодо постановлення заочного рішення по справі. В судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] 06.06.2013 року був прийнятий на роботу вантажником у склад готової продукції ТзОВ ВМП за контрактом відповідно до наказу №210 від 06.06.2013 року. Наказом №37 від 03.02.2014 року був переведений на роботу комірником у склад готової продукції ВМП. 27 жовтня 2016 року, [PERSON] був переведений укладальником-пакувальником у дільницю виготовлених напівфабрикатів на підставі наказу №559 від 26 жовтня 2016 року. 16 березня 2017 року переведений на посаду майстра дільниці розробки сировини та виготовлення напівфабрикатів на підставі наказу №157. 17 липня 2017 року був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №306 від 17 липня 2017 року. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.7,8,). 23 травня 2016 року на підставі наказу №223 від 20 травня 2016 року (а.с.11) на складі готової продукції дільниці пакування мяса та напівфабрикатів підприємства було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено, та у відповідних звіряльних відомостях до акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 23 травня 2016 року встановлено недостачу у розмірі 94\~143,44 грн., що також підтверджується протоколом робочої інвентаризаційної комісії ТзОВ «ВМП» від 25 травня 2016 року про затвердження аналізу результатів інвентаризації від 20 травня 2016 року (а.с.12). На підставі наказу №399/1 від 26 жовтня 2015 року (а.с.23) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, який був виданий за результатами розгляду матеріалів інвентаризації від 26 жовтня 2015 року, згідно проведеного розрахунку на [PERSON] було покладено обовязок відшкодувати завдану шкоду в розмірі 2\~682,39 грн. На підставі наказу №242/1 від 7 червня 2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству (а.с.15), який був виданий за результатами розгляду матеріалів інвентаризації від 23 травня 2016 року, згідно з проведеним розрахунком на позивача було покладено обовязок відшкодувати завдану шкоду в розмірі 3763,57 грн. 27 червня 2016 року на підставі наказу №256/1 від 24 червня 2016 року на складі готової продукції дільниці пакування мяса та напівфабрикатів підприємства відповідача було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено, та у відповідних Звіряльних відомостях до акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 27 червня 2016 року встановлено недостачу у розмірі 86\~499,83 грн. (а.с.17,18). Відповідно до наказу №270/1 від 7 липня 2016 року (а.с. 21) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству, який був виданий за результатами розгляду матеріалів інвентаризації від 27 червня 2016 року, згідно проведеного розрахунку на позивача було покладено обовязок відшкодувати завдану шкоду в розмірі 3769,45 грн. Відповідачем було проведено відрахування із заробітної плати позивача на загальну суму в розмірі 3976,16 грн., що підтверджується копіями розрахункових листів за період з травня 2016 року по червень 2017 року включно (а.с.31-33) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.\~\~При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Статтею 132 КЗпП України\~передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. У\~\~п. 4\~\~постанови\~\~ Пленуму\~\~Верховного\~\~ Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Відповідно\~ст. 134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~ст. 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, тощо. Статтею 135-2 КЗпП України\~передбачена можливість запровадження колективної (бригадної) матеріальної відповідальності\~\~при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Статтею 135-3 КЗпП України передбачено, що розмір, підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Пунктом 16 вищенаведеної постанови Пленуму №14 визначено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівників та інших осіб. Встановивши при розгляді справи, що шкода заподіяна не лише з вини працівника, до якого предявлено позов, але й з вини службових осіб підприємства, установи, організації, суд відповідно до ст. 105 ЦПК України має обговорити питання про притягнення їх до участі в справі як співвідповідачів. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Представник відповідача у поданих запереченнях (а.с.62-64) посилається на те, що позивач був членом бригади матеріально-відповідальних осіб та підписав договір про колективну матеріальну відповідальність, тому за результатами інвентаризацій винний у вчиненні матеріальної шкоди і зобовязаний її відшкодувати. Суд не погоджується з такими висновками, так як представником відповідача не надано доказів на підтвердження юридичних фактів, таких як: наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням трудових обовязків і шкодою та вина відповідача, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Натомість, договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 1 квітня 2016 року, який укладений між ТзОВ «ВМП» та членами колективу (бригади) складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів, не відповідає вимогам ст. 135-2 КЗпП України, так як він не погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Як вбачається з договору 01 квітня 2016 року (а.с.25) договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладався між ТзОВ «ВМП» в особі директора [PERSON] з однієї сторони та членами колективу (бригади) складу та працівниками відділення напівфабрикатів в особі керівника колективу завідувача складом готової продукції ВМП [PERSON] з другої сторони. Однак договір не підписаний [PERSON], а лише останній разом з членами колективу, в тому числі позивачем [PERSON] були ознайомлені з договором. Тому суд не бере до уваги доводи позивача з цього приводу. Крім того, не може бути запроваджена колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, так як працівники складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів не здійснюють спільне виконання окремих видів робіт, і неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника, в тому числі і працівників окремих складів. Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, а саме те, що матеріальна шкода заподіяна підприємству внаслідок порушення покладених на відповідача трудових обов'язків, а також винними протиправними його діями (бездіяльністю). Вищевказаних доказів представник відповідача суду не надав. Разом з тим, представником відповідача не було надано жодних підтверджуючих документів про те, що власником було проведено службове розслідування для належного встановлення конкретних винуватців заподіяння шкоди, хоча підп. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) відповідальність передбачено обовязок власника виявити конкретних осіб, винних у заподіяній шкоді та притягти їх до відповідальності. У зв'язку з наведеним, обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов'язків за наявності порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням і шкодою та вини працівника. За таких обставин відповідач не довів, що він виконав свій обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 131 КЗпП України щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна та не надав доказів на підтвердження того, якими неправомірними діями [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду і наявність його вини у заподіянні шкоди, не довів порушення ним робочої інструкції комірника відділення виготовлення напівфабрикатів відділу по переробці мяса. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо правомірного стягнення з заробітної плати [PERSON] завданої ТзОВ «ВМП» матеріальної шкоди у зв'язку з порушенням покладених на нього трудових обов'язків, а тому суд вважає, що заробітна плата в розмірі 3976,16 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як безпідставно відрахована. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved