Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

25 лютого 2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності до відповідача Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 08 травня 2019 року . 09.04.2019 року відповідачем надана заява про визнання позовних вимог . Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 08.05.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 22.6 кв.м.. загальною площею 44.7 кв.,. та земельну ділянку площею о.340 га., розташованою за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з 2008 року по теперішній час вона проживає без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] . В 2008 році вона переїхала в с. Дубове та звернулась до Малоолександрівської сільської ради щодо надання їй житла для постійного проживання. Їй було запропоновано оселитись в вищезазначеному будинку власник якого помер і будинок пустує. Пізніше вона дізналась, що житловий будинок та земельна ділянка площею 0.340 га, на якій розташований будинок, належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовським С.І, за реєстровим номером 1054 та договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого тим же нотаріусом за реєстровим № 1057 від 14 вересня 2017 року. Власник будинку та земельної ділянки [PERSON] . помер [INFO] . На сьогоднішній день вона продовжує жити у вказаному будинку. Добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується даним будинком та утримує його: робить поточний ремонт та сплачує комунальні послуги. В червні місяці 2-18 року вона звернулась до виконавчого комітету Малоолесандрівської сільської ради щодо набуття права власності на вищезазначене нерухоме майно, але їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання, що й стало підставою звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала пояснивши, що нею правильно викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування. Відповідачем Малоолександрівською сільською радою подана заява про визнання позовних вимог та клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що з 2008 року по теперішній час позивач проживає без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Малоолександрівської сільської ради. В 2008 році позивач переїхала в с. Дубове та звернулась до Малоолександрівської сільської ради щодо надання їй житла для постійного проживання. Позивачу було запропоновано оселитись в вищезазначеному будинку власник якого помер і будинок пустує. Пізніше позивач дізналась, що житловий будинок та земельна ділянка площею 0.340 га, на якій розташований будинок належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовським С.І, за реєстровим номером 1054 та договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого тим же нотаріусом за реєстровим № 1057 від 14 вересня 2017 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягами із державного реєстру реєстрації правочинів. Власник будинку та земельної ділянки [PERSON] ,. помер [INFO] , що підтверджується я копією свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовським С.І, за реєстровим номером 1054 та договору купівлі продажу земельної ділянки. Посвідченого тим же нотаріусом за реєстровим № 1057 від 14 вересня 2017 року та витягами про реєстрацію права власності., право власності на домоволодіння та земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] , який в 2008 році помер. Відповідно до інформаційних довідок зі спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх основі свідоцтва про право на спадщину, заповітів та спадкових договорів, відомості щодо відкриття спадкової справи, виданих свідоцтв про право на спадщину, посвідчених заповітів та спадкових договорів - відсутні. Відповідно до акту депутата Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 20.09.2018 року позивач [PERSON] , дійсно проживає без реєстрації з 2008 року по даний час в будинку [ADDRESS] Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивач [PERSON] більше 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком та земельною ділянкою [ADDRESS] . Добросовісно заволоділа наявним майном: з дозволу виконкому Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, що підтверджується наданими суду довідками, здійснює поточний ремонт будинку. Дане володіння відоме як працівникам ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння є непреривним, так як позивач не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю. Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Outcome: approved