Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 14 червня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне, подружнє життя не склалось. Між ними відсутня любов та близькість, існує проблема комунікації. З серпня 2021 року позивач припинив спільне життя з відповідачем. Наразі позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вимога позивача про розірвання шлюбу базується на неможливості подальшого збереження сім`ї а подальше сумісне проживання подружжя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін. З часу, коли припинили спільно проживати, відповідач самоусунулась від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов`язками. Позивач зазначає, що він приймає активну участь у вихованні доньки, її морального та духовного розвитку. Весь вільний від роботи час приділяє вихованню доньки, піклується про неї, організовує відпочинок та займається оздоровленням дитини. Всю моральну та матеріальну підтримку дитина отримує саме від нього. Зазначає, що емоційно донька прив`язана саме до нього. Позивач має належні матеріально-побутові умови та можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання та розвитку відповідно до її вікових потреб. Працює ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», має стабільний та високий дохід, достатній для забезпечення усіх матеріальних потреб дитини. Відповідач зареєстрована за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с. Троїцько-Сафоново, постійно змінює своє місце проживання, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяє достатньої уваги вихованню та розвитку доньки, не надає кошти для її матеріального забезпечення. Позивач зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дочкою та не заперечуватиме, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Таким чином, позивач вважає що його спільне проживання з донькою, буде відповідати найкращим інтересам дитини, не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дочкою та готовий сприяти, що б дитина не була позбавлена піклування рідної матері. У зв`язку з чим, позивач просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , разом з позивачем по справі - [PERSON] . Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувано по справі додаткові докази. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечувала, просила суд визначити місце проживання дитини - тиждень з батьком, тиждень з матір`ю. Представник третьої особи - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради в судовому засіданні просила суд прийняти рішення в інтересах дитини. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить такого висновку. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу та визначення місця проживання дитини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області внесено актовий запис про шлюб за № 20 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони мають двох малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Спільне життя в сторін не склалося через відсутність любові, взаємоповаги та довіри один до одного. Це призвело до того, що сторони починаючи з серпня 2021 року однією сім"єю не проживають, спільне господарство не ведуть, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Саксаганської районної у м. Кривий Ріг ради № 9538 від 01.10.2018 року та довідкою Виконавчого комітету Казанківської селищної ради від 20.09.2018 року. Дитина - [PERSON] проживає разом з позивачем (довідка про реєстрацію місця проживання особи № 9538 від 01.10.2018 року, відповідачка з того часу участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Збереження сім"ї суперечитиме інтересам позивача. Обставин, які б свідчили про можливість примирення сторін в ході судового розгляду не встановлено. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а отже позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Згідно наданої характеристики, за місцем реєстрації (проживання) характеризується позитивно. Згідно довідки за вих/№ 104877 від 10.06.2021 року позивач працює на підприємстві ПАТ АрселорМіталл Кривий Ріг» з 27.02.2018 року у прокатному цеху № 3 нагрівачем металу 5 розряду, отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно довідки про доходи з місця роботи (вих/№ 104878 від 10.06.2021 року) нарахована заробітна плата за грудень 2020 року - травень 2021 року становила 133029,45 грн. Згідно наданої характеристики, за місцем роботи характеризується позитивно. На обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває (довідки, надані КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з наданя всихіатрічної допомоги за вих/№ 416 від 17.06.2021 року та вих/№426 від 22.06.2021 року. Згідно довідки Криворізької об`єднаної міської довідкової служби № 22 від 17.06.2021 рокудо складу сім`ї [PERSON] входять наступні особи: [PERSON] (батько) та [PERSON] (донька). Як вбачається з характеристики на вихованку Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 30, [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад з 01.10.2020 року. Дитина проживає разом з батьком, який матеріально забезпечує сім дівчинка має все необхідне для життя та відвідування закладу. Дитина завжди охайна, акуратна. Поведінка дівчинки стійка, ситуативна. Сформоване доброзичливе ставлення до дітей. Сформоване постійне коло друзів. У дівчинки переважно стійкий, позитивний настрій. Фізично розвинута згідно свого віку. Культурно-гігієнічні навички сформовані. Вихованням дитини здебільше займається батько та бабуся (мати батька дитини). Батько приводить дитину до дитсадка та забирає. Він також відвідує батьківськи збори та цікавиться життям дитини в закладі. Судом встановлено, що у 2021 році [PERSON] вступила та є учнем Казанківської гімназії № 2, розташованої в смт. Казанка Миколаївської області, у зв`язку з чим стала проживати разом в родині батька в [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими побудовами де проживає сім`я позивача за вказаною адресою, належить на праві приватної власності матері позивача [PERSON] , що підтверджується витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 22059014 від 04.03.2009 року. Житловий будинок з господарськими побудовами, має наступні характеристики: обкладений цеглою житловий будинок, житловою площею 89,0 кв.м., літня кухня, маються господарські соруди. Крім позивача, у вказаному домоволодінні також проживають: батько позивача [PERSON] (дідусь), мати позивача [PERSON] (бабуся) та брат позивача [PERSON] (рідний дядько) малолітньої [PERSON] . Батько дитини створив в будинку належні житлово-побутові умови для проживання, виховання, навчання та розвитку малолітньої [PERSON] , зокрема: дитина має кімнату, яка обладнана необхідними сучасними меблями, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами виконкому Казанківської селищної рада. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання позивача та малолітньої [PERSON] від по [ADDRESS] від 08.07.2021 року, встановлено, що дитина проживає разом із своїм батьком та членами його родини. Сім`я проживає житловому будинку, який має жилу площу 89 кв.м., має вісім кімнат. Будинок обладнаний газовим опаленням. Дитина має окрему кімнату (окреме місце для навчання, відпочинку, окреме спальне місце). Дитина забезпечена якісною їжею, одягом та взуттям відповідно до сезонів, має в достатній кількості шкільних приладів. Під час перевірки встановлено, що в будинку прибрано, вдома перебував позивач разом з донькою. Відносини в сім`ї добрі, базуються на взаємоповазі та взаєморозумінні. Прибуток сім`ї складається із заробітної плати батька розмірі 10500,00 грн., та пенсії батька та матері позивача. Відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками, наданими Казанківською селищною радою. Актом обстеження матеріально-побутових умов за адресою фактичного проживання по [ADDRESS] від 08.07.2021 року встановлено, що за вказаною адресою проживають наступні особи: [PERSON] (відповідач), [PERSON] (батько відповідача), [PERSON] (мати відповідача) та [PERSON] (син відповідача). На час обстеження [PERSON] в квартирі не було. Зі слів членів родини вона відсутня «з учорашнього дня» і що ім., її місцеперебування невідоме. Умови проживання сім`ї задовільні, продуктами харчування родина забезпечена в повній мірі. Відповідач є безробітною, отримує пенсію по інвалідності, яка зі слів становить 1700 грн. На час обстеження матеріально-побутових умов за місцем реєстрації (Акт обстеження від 15.09.2021 року) відповідач за вказаною адресою була відсутня. Встановлено що за вказаною адресою відповідачка фактично не проживає. Зі слів брата, що відображено в акті, [PERSON] 15.09.2021 року дійсно перебувала в с. Троїцько-Сафоново, але за іншою адресою, де вживає алкогольні напої. Прибувши за вказаною адресою члени комісії (депутата селищної ради Кравченко А.В. , соціального працівника Пономаренко Т.І. ) дійсно зустріли [PERSON] , яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Поводила себе грубо, на питання де знаходяться діти відповіла що вони знаходяться в смт. Казанка у батька. Згідно довідки, наданої КП «Казанківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 25.05.2021 року, [PERSON] є інвалідом 3 групи. Згідно довідки від 13.12.2019 року, наданої суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] вбачається що [PERSON] пройшла кодування від вживання алкогольномістких речовин (строком на п`ять років). Як вбачається з висновку комісії служби у справах дітей виконавчого комітету Казанківської селищної ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] від 18.08.2021 року, на розгляд комісії прибув лише батько дитини (разом з дитиною). [PERSON] (мати дитини) хоч була попереджена про час та дату засідання, на розгляд комісії не з`явилась. 13.07.2021 року [PERSON] до служби у справах дітей виконавчого комітету Казанківської селищної ради надала заяву, просила дане питання розглядати без її участі та написала письмову згоду щодо надання дозволу на проживання доньки з батьком (позивачем). З огляду на наведений висновок, виконавчий комітет Казанківської селищної ради Миколаївської області рішенням № 142 від 18.08.2021 року затвердив висновок комісії та вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . З огляду на встановлені обставини, суд враховує наступне. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] вказував, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, має самостійний дохід, належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичне та духовне виховання, виховує доньку в атмосфері турботи та любові. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які на даний час надає дитині батько, істотно відрізняються від умов, які може забезпечити мати дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини. Встановлено, що батько користується у неповнолітньої доньки повагою та авторитетом, на що звернув увагу суд під час судового засідання. Також суд враховує, що після припинення сімейних відносин між сторонами, малолітня [PERSON] постійно проживала з батьком, та має з ним сильний емоційний зв`язок. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та у першу чергу повинні бути визначені і враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої [PERSON] з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів, оскільки після розлучення батьків вони проживали спільно, внаслідок чого прихильність дитини направлена саме на продовження навчання за місцем проживання батька. Крім того, відносини між батьком та донькою були міцними та добрими і їх переривання зашкодять інтересам дитини. Виходячи виключно із інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що її розлучення з батьком потягне за собою докорінну зміну її сталого життєвого устрою. Такі наслідки негативно вплинуть на психічний стан дівчинки, яка потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних, яким він довіряє. Разом із тим, суд зазначає, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботи відносно неї та участі в її вихованні і може реалізувати свої права шляхом встановлення часу спілкування за судовим рішенням. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. На думку суду, відповідач [PERSON] не позбавлена права на особисте вихованні доньки іншим шляхом, зокрема, шляхом визначення порядку її участі у спілкуванні та вихованні дитини.Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що проживання доньки з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Outcome: approved