Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

5 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, які розташовані по [ADDRESS]. Позов [PERSON] обґрунтував наступним. [INFO] в смт Томашпіль Томашпільського району померла [PERSON], яка доводилася позивачеві матір'ю. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок з господарчими будівлями, які розташовані по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що за життя, а саме 17 березня 2003 року, мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Коли виникла необхідність оформлення належним чином своїх прав на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутнє свідоцтво про право на будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги просить позов задовольнити. Представник Стінянської сільської ради. у судове засідання не з'явився, однак голова Стінянської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника, не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.6). 17 березня 2003 року [PERSON]склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилася і з чого б воно не складалося, в тому числі і жилий будинок, що розташований в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, заповіла сину [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 49 від 5 грудня 2013 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом залишився син [PERSON], який спадщину на протязі шести місяців прийняв (а.с.5). Згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 83 від 6 червня 2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] має такі показники: житловий будинок «А», веранда «а», прибудова «а1», підвал «а2», сарай «Б», літня кухня «В», огорожа 1. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року, право власності на майно не зареєстровано (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 13 липня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], заведена на підставі заяви [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] Останній державним нотаріусом 14 лютого 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], що складається із земельної ділянки площею 2,4761 га в межах згідно з планом, розташованої на території Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с. 17-20). Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець не мала свідоцтва про право власності на житловий будинок, який в даний час є предметом спадкування. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], який прийняв спадщину після смерті своєї матері. Тобто позивач набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved