Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

16 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], 1997року народження, який продовжує навчання. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що відповідно до рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 березня 2015року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], 29.10.1997року народження, [PERSON] [PERSON] народження, [PERSON], 23.02.2007року народження у твердій грошовій сумі у розмірі по 350грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Зазначила також, що на даний час її син [PERSON], 1997року народження є студентом І курсу денної форми навчання Одеського національного політехнічного університету. Посилаючись на те, що позивачу важко самій утримувати сина, який навчається, відповідач як батько зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, [PERSON] вважала, що є підстави для стягнення з нього аліментів на навчання дитини в судовому порядку. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій зазначив, що вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Заперечення проти позову не надіслав. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], 29 жовтня 1997року народження. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження від 20.01.1998року серії І-ЖД№142004, видане Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.6). Відповідно до заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області у справі №515/2754/14-ц від 08.12.2014року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області у справі №515/346/15-ц від 26.03.2015року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON], 1997року народження, [PERSON], 2001року народження та [PERSON], 2007року народження, у твердій грошовій сумі по 350грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с.10). З довідки Одеського національного політехнічного університету № 50-0144 від 29.10.2015 року, а також студентського квитка серії СК№10823389 вбачається, що [PERSON] є студентом І курсу денного відділення бюджетної форми навчання інституту електромеханіки та енергоменеджменту Одеського національного політехнічного університету (а.с.а.с.7,8). В судовому засіданні встановлено, що на утриманні [PERSON], 1978року народження знаходиться її син [PERSON], 1997року народження, що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №730 від 27.10.2015року вбачається, що на утриманні [PERSON], 1978року народження знаходиться її син [PERSON], 1997року народження (а.с.9). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу (далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Частиною 1 ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або ) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином (ч.2 ст.200 СК). За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів враховуються стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що на утриманні позивача перебуває троє дітей, один з яких навчається у вищому навчальному закладі в м.Одеса, що потребує витрат на його переїзд, харчування та проживання, беручи до уваги те, що [PERSON] є батьком дітей та повинен виконувати аліментні зобов'язання, при цьому доказів на підтвердження неможливості надання ним матеріальної допомоги не надано, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2019 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 487грн.20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved