Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

26.06.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вагонного депо «Луганськ» Донецької залізниці про розірвання трудового договору, у якому вказує на підставі наказу № 982-ОС від 29 грудня 2006 року вона була прийнята з 29 грудня 2006 року провідником пасажирського вагону на умовах контракту резерву провідником в вагонне депо «Луганськ» Донецької області. Трудовий договір укладено на невизначений строк. \~ \~ \~ \~ [INFO] у неї народився син, в зв`язку з чим вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохлітнього віку до [INFO] включно. В зв`язку з проведенням антитерористичної операції в місті , де знаходиться адміністрація підприємства, через постійні артилерійські обстріли, перебування в місті значної кількості блокпостів та інших обставин воєнного характеру, вона не мала можливості, належним чином, упорядкувати свою особисту документацію, зокрема, розірвати трудові відносини з підприємством, де працювала, встановити будь-який зв`язок з керівництвом не було можливим. Більше до виконання своїх трудових обов`язків в вагонному депо Луганськ Донецької залізниці вона не приступала. На даний час у неї виникла необхідність розірвати трудовий договір укладений з відповідачем, щоб працевлаштуватися, але вона фактично позбавлена такої можливості, оскільки повністю втратила будь-який зв`язок з відповідачем. Просить розірвати трудовий договір, укладений 29 грудня 2006 року між нею [PERSON] та вагонним депо «Луганськ» Донецької залізниці з 22 січня 2018 року за власним бажанням в зв`язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання. Відповідно до частин 2-6\~статті 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої\~статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~\~Відповідно до ч. 4ст. 19\~ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин,\~про надання\~судом дозволу\~на тимчасовий\~виїзд дитини\~за межі\~України тому\~з батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~у якого\~відсутня заборгованість\~зі сплати\~аліментів та\~якому відмовлено\~другим із\~батьків у\~наданні нотаріально\~посвідченої згоди\~на такий\~виїзд, незначної\~складності та\~інших справ,\~для яких\~пріоритетним є\~швидке вирішення\~справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274\~ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 27 червня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням\~\~(викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~заперечень (відзиву) на позовну заяву. \~ \~ \~ \~\~Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, місцезнаходженням відповідача є адреса: [ADDRESS] . 86. \~ \~ \~ \~Будь-які інші адреси місцезнаходження відповідача в справі відсутні. \~ \~ \~ \~Листом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" визначено, що прийом і доставка пошти в напрямку м. Луганськ припинені у зв`язку з блокуванням всіх об`єктів поштового зв`язку. \~ \~ \~ \~Отже, наведений вище лист свідчить про відсутність у суду об`єктивної можливості направляти судову кореспонденцію за адресою відповідача. \~ \~ \~ \~Крім того, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті Ізюмського міськрайонного суду Харківської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у вказаного учасника судового процесу можливості дізнатись про слухання справи за його участю. \~ \~ \~ \~Встановлено, що 29.12.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений Трудовий договір б/н, відповідно до приказу № 982-ОС позивачка була прийнята провідником пасажирського вагону на умовах контракту резерву провідників. (а. с. 10) \~ \~ \~ \~У зв`язку з подіями, що відбулися в 2014 року, а саме окупацією м. Луганськ, обстрілами, позивач разом сім`єю була змушена виїхати з м. Луганськ. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії паспорту, на даний момент [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . (а. с. 4) Позивачем була складена нотаріально посвідчена заява з проханням розірвати трудовий договір за ст.38 КЗпП України з 22 січня 2018 року за власним бажанням в зв`язку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання, яка була направлена відповідачеві. (а.с. 7) \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. \~ \~ \~ \~Оскільки місцезнаходження відповідача позивачу невідоме, засобів зв`язку з ним вона немає, враховуючи також окупацію м. Луганськ та виїзд позивачки на проживання до м. Ізюм Харківської області, а, як наслідок, фактичну неможливість як відповідачем, так і позивачем виконувати умови трудового договору, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог\~статті 214 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. \~ \~ \~ \~Разом з тим, суд може вирішити спір лише з вказаних позивачами підстав. Змінити підставу позову за власної ініціативою суд не вправі, оскільки цим самим втручається в диспозитивні права позивачів, які передбачають їх право на вільне розпорядження своїми як матеріальними правами, так і процесуальними засобами їх реалізації. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ \~ \~ \~Норми ст. ст.\~57,\~59 ЦПК України\~передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року\~передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому\~засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до норм ст. ст.\~43,\~46 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з ст.1Закону\~України «Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції\~та законів України. Стаття 4вказаного Закону\~визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Згідно з\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції\~та законів України. Стаття 4 вказаного Закону\~визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Відповідно до\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України, які не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, з 2014 року відповідач припинив свою діяльність та припинив виплачувати позивачу заробітну плату, однак у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області позивач була змушена тимчасово переселитися до м. Ізюма Харківської області у зв`язку з чим, провести дії щодо розірвання трудового договору не було можливості.

Outcome: approved