Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

29 грудня 2020 року до Золочівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить: стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення 23-річного віку. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 20.07.2002 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , яка наразі є повнолітньою та продовжує навчання у Харківському технічному університеті сільського господарства ім. П. Василенка. Позивачу важко самій утримувати дитину, у зв`язку з чим вона звернулася зі вказаним позовом до суду. Ухвалою судді від 17.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з мотивів, наведених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, до суду повернулися поштові повідомлення про неможливість вручення судової повістки через відсутність адресату за місцем реєстрації. Причини неявки відповідач суду не повідомив, у зв`язку з чим суд вважав за можливе ухвалити за згодою позивача заочне рішення у справі. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання з`явилася, підтримала позовні вимоги своєї матері, просила їх задовольнити, також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Пояснила, що на цей час навчається у вузі та фактично проживає у своєї матері [PERSON] , яка утримує її. В судовому засіданні 01.04.2021 судом постановлено ухвалу про здійснення розгляду справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та третьої особи на стороні позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 08.01.2003 було складено актовий запис № 18 та 30.07.2010 повторно видане відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] [PERSON] виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2011 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.07.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції, актовий запис № 126. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишено без змін - [PERSON] . 26 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Довжицькою сільською радою Золочівського району Харківської області за актовим записом № 05, про що було видано відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. [PERSON] дійсно з 07.09.2020 наказом 02-02/682 від 05.09.2020 зарахована студенткою 1-го курсу денної форми навчання факультету технологічних систем і логістики ХНТУСГ ім. Петра Василенка за спеціальністю 187 «Деревообробні та меблеві технології» за державним замовленням для отримання освіти РВО «Бакалавр». Термін навчання в університеті складає 3 роки 10 місяців для отримання диплому за РВО «Бакалавр» по 30.06.2024, що вбачається з довідки Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. П. Василенка №0500 від 10.12.2020. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В ст.200 СК України зазначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує витрат на проїзд, харчування, придбання підручників, з врахуванням матеріальної спроможності надавати таку допомогу повнолітній доньці. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно з дня звернення із позовом до суду. Вказані аліменти мають стягуватися із відповідача [PERSON] на час навчання доньки або до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих подій настане раніше. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Як випливає з п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору в сумі 840 грн 80 коп. з відповідача в дохід держави у суду немає, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved