Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. До спадкового майна за заповітом, входять: ? частки житлового будинку з надвірними будівлями, ? частки земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 0522855100:03:001:0018 та ? частки земельної ділянки площею 0,2237 га цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0522855100:03:001:0019, які знаходиться в [ADDRESS]. Як слідує із тексту позовної заяви, позивач вважав, що, крім того, за законом спадкується ? частина земельної ділянки площею 0,2237 га за кадастровим номером 0522855100:03:001:0019, яку за законом мають право спадкувати позивач - син спадкодавця та відповідач - дружина спадкодавця. Позивач не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки документи на вищевказане спадкове майно знаходяться у відповідача і вона відмовляється їх надати з метою перешкодити йому в оформленні спадкового майна. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] 03 березня 2014 року з відповідним позовом звернувся до суду та просить: 1) визнати за ним право власності на ? частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS], на ? частки земельної ділянки площею 0,1500 га, та на ? частки земельної ділянки площею 0,2237 га, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; 2) визнати за ним право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,2237 га, що розташована в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; 3) поділити в натурі житловий будинок та надвірні будівлі, передавши йому і визнавши за ним право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та надвірні будівлі, що відповідають розміру ? частки, та ? частку земельної ділянки площею 0,1500 га, що знаходиться в [ADDRESS], на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку та надвірних будівель, що передається в результаті його поділу в натурі, а також виділити в натурі ? частки земельної ділянки площею 0,2237 га. 28 березня 2014 року представник позивача - адвокат [PERSON] (а.с. 31, 32) подав до суду заяву (а.с. 41), в якій, крім іншого відмовився від вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частку земельної ділянки площею 0,2237 га, що розташована в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а також просив залишити без розгляду вимогу про поділ та виділ в натурі ? частки земельної ділянки площею 0,2237 га, що розташована в [ADDRESS]. Ухвалами Мурованокуриловецького районного суду від 31 жовтня 2014 року закрито провадження у справі за частиною вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частку земельної ділянки площею 0,2237 га, що розташована в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а також залишено без розгляду позовну вимогу про виділ в натурі частки земельної ділянки площею 0,2237 га в [ADDRESS]. Із 28 березня 2014 року (а.с. 43) по 01 жовтня 2014 року (а.с. 113) провадження у справі було зупинено у зв'язку з призначенням будівельно-технічної експертизи. В судові засідання на 15 та 31 жовтня 2014 року позивач не з'явився. Судова повістка (а.с. 114-115) та SMS-повідомлення (а.с. 118, 119) не вручені позивачу, який проживає на території Автономної Республіки Крим, що Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначається як тимчасово окупована. З метою гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, для дотримання строків розгляду справи, за наявності всіх необхідних доказів, за відсутності заяви про відмову від позову, при умові сплати позивачем судового збору у повному об'ємі (а.с. 1, 2, 121), судом ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання на 15 та 31 жовтня 2014 року не з'явилася, хоча кожного разу належним чином була повідомлена про день, час і місце судового розгляду, про що свідчать розписки про отримання судових повісток (а.с. 116, 120), не повідомила суд про причини неявки, не подала заяву про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі доказів, які є у справі. 08 квітня 2014 року відповідач у справі [PERSON] подала до суду заперечення проти позову [PERSON] (а.с. 47-48). Зокрема, [PERSON] заперечує проти частини позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] та виділенні [PERSON] в натурі ? частки земельної ділянки площею 0,1500 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ? частини земельної ділянки площею 0,2237 га. цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Так, у своїх запереченнях відповідач посилається на п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», в яких зазначається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Крім того, відповідач зазначає, що ст. 152 ЖК України передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] має лише одні вхідні двері, а в матеріалах справи дозвіл на перепланування даного будинку відсутній, вважає, що немає технічної можливості, ні дозвільної документації на перепланування будинку для поділу житлового будинку в натурі. У зв'язку з неможливістю поділу житлового будинку, вважає за неможливе поділити й земельну ділянку, на якій він розташований. З цих підстав відповідач просить відмовити у вищезазначеній частині позовних вимог позивача. Цього ж числа відповідач подала зустрічний позов про визнання права власності (а.с. 56-57), який ухвалою судді (а.с. 59) було залишено без руху до усунення недоліків. 07 травня 2014 року ухвалою судді (а.с. 62) зустрічну позовну заяву було повернено [PERSON] з усіма поданими до неї документами. З врахуванням положень цивільного процесуального кодексу України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цю цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, викладених у позовній заяві (а.с. 5-7) та зменшених у заяві від 28 березня 2014 року його представником (а.с. 41), і на підставі доказів сторін. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 11). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця. Договором купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 17), витягом комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 квітня 2005 року (а.с. 16) доводиться, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS]. Крім того, з договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 99) та витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (в межах населеного пункту) № 04-02/058 та № 04-02/059 від 28 березня 2014 року (а.с. 111, 112) слідує, що 05 квітня 2005 року [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с. 99), придбав земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,2237 га, призначені, відповідно, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Станом на момент оформлення договору купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчувалося державними актами. Із матеріалів позовної заяви та оглянутих в судовому засіданні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] слідує, що Спадкодавець [PERSON] придбав, але не оформив належним чином право власності на земельні ділянки по [ADDRESS]. На день звернення позивача до суду існує інший порядок оформлення права власності на земельні ділянки. За таких обставин, в суді доведено, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] також входять земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,2237 га, призначені, відповідно, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Із тексту позовної заяви [PERSON] (а.с. 3-7), тексту зустрічної позовної заяви [PERSON] (а.с. 56-57), заяви [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та паспорту громадянина України, які знаходяться в матеріалах оглянутої судом спадкової справи № 11/2013, слідує, що спадкодавець [PERSON] та відповідач за цим позовом [PERSON] уклали шлюб 22 серпня 2002 року, а тому придбане [PERSON] за договорами купівлі-продажу нерухоме майно по [ADDRESS], на підставі ч. 1 ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ч. 2 ст. 1226 ЦК України). На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 03 липня 2012 року приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с. 98). [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] належні йому на праві власності ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, ? частку земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 0522855100:03:001:0018 та ? частки земельної ділянки площею 0,2237 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0522855100:03:001:0019, що знаходяться в [ADDRESS] Вінницької області. Заповітом (а.с. 12), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 11), свідоцтвом про народження (а.с. 13), стверджується, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Спадкоємець за заповітом прийняв спадщину відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, подавши до приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (спадкова справа № 11/2013, що була оглянута в судовому засіданні). Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області від 25.12.2013 року (а.с. 18) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки спадкоємцем не надано оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене майно. Стаття 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У силу положень ст.ст. 21, 24 Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. За таких обставин позивач не може іншим чином, окрім як через суд, захистити свої права спадкоємця. Цю частину позовних вимог не заперечує і відповідач [PERSON] Тому за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, ? частку земельної ділянки площею 0,1500 га та ? частку земельної ділянки площею 0,2237 га, які знаходяться в [ADDRESS] Вінницької області. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. п. 6 і 7 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" (зі змінами, внесеними згідно із постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.1992 року, №15 від 25.05.1998 року), вбачається, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 367 ЦК України, це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності Висновком № 94 судової будівельно-технічної експертизи від 27 червня 2014 року (а.с. 68-93) запропоновано два можливих варіанти розподілу житлового будинку під номером [ADDRESS] Вінницької області та чотири варіанти виділення в натурі ? частки земельної ділянки площею 1500 кв.м по [ADDRESS] відповідно до першого та другого варіантів розподілу житлового будинку та надвірних будівель. Сторони під час судового розгляду не дійшли згоди щодо варіантів поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,1500 га по [ADDRESS]. При вирішенні питання про варіанти поділу житлового будинку, суд виходить з того, що позивач на даний час перебуває за межами України, має там постіне місце роботи, у спірному будинку не проживає, а відповідач [PERSON] користується житловим будинком як співвласник. Із інвентаризаційної справи № 697 (а.с. 95) на житловий будинок [ADDRESS], яка була оглянута в судовому засіданні, висновку експерта із додатками (а.с. 68-93) слідує, що житловий будинок має один вхід. Тому суд робить висновок про доцільність виділу частки кожному із співвласників таким чином, аби кожен із них мав з будинку вигляд на [ADDRESS], а відповідач, крім того, користувалася частиною будинку, до якої належить веранда. За таких обставин, суд приймає рішення про розподіл житлового будинку по [ADDRESS] за варіантом 1 (а.с. 88) таким чином, щоб [PERSON] відійшла у власність в натурі ? частина житлового будинку, позначена у варіанті розподілу житлового будинку рожевим кольором. Для ізольованого користування житловим будинком за обраним варіантом його поділу, необхідно влаштувати дверний отвір на місці віконного в кімнаті 1-3 та закласти дверний отвір між коридором 1-1 та кімнатою 1-4. Враховуючи, що [PERSON] є ініціатором поділу житлового будинку, а також, що за обраним варіантом поділу житлового будинку в натурі відхилення від ідеальної частки складає 416 гривень на користь позивача, - суд вважає за правильне саме його зобов'язати в рахунок компенсації відхилення від ідеальних часток провести названі вище ремонтно-будівельні роботи. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку (ч. 1 ст. 88 ЗК України). Відповідно до частини 5 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Щодо вимоги про виділення позивачу в натурі ? частки земельної ділянки площею 0,1500 га по [ADDRESS], то суд враховує обраний варіант поділу житлового будинку, а також потребу співвласника, який постійно проживає в цьому будинку, в господарських будівлях та земельній ділянці під ріллю. З цих міркувань суд вважає прийнятним варіант № 1 виділення в натурі ? частки земельної ділянки площею 0,1500 га, яка знаходиться в [ADDRESS] Вінницької області (а.с. 90). За такими варіантами поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельних ділянок, частки співвласників в загальній вартості будинковолодінь у відсотковому вираженні складають ? ідеальної частки або 50/100 частин кожного співвласника. У п. 10 позовної вимоги позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз (п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пунктом 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, позивач сплачує 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову, з врахуванням визначеної експертом вартості житлового будинку (259056 гривень) (а.с. 86) і вартості земельних ділянок (33054 гривні 47 копійок) (а.с. 11, 112), з врахуванням позовних вимог, викладених у позовній заяві (а.с. 5-7), складала 147181 гривня 21 копійка. Тобто, судового збору мало б бути сплачено 1471 гривня 81 копійка за майновий спір, а також 121 гривню судового збору відповідно до п. 1.13 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви про забезпечення доказів (клопотання про призначення експертизи), всього - 1592 гривні 81 копійка. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 2), а також на підставі ухвали судді Мурованокуриловецького районного суду від 05 березня 2014 року (а.с. 21) 30 жовтня 2014 року сплачено 1229 гривень судового збору (а.с. 121). Крім того, позивачем було сплачено 121 гривню судового збору за подання заяви про забезпечення доказів (клопотання про призначення експертизи). Всього позивач сплатив 1593 гривні 60 копійку судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивачем 30 жовтня 2014 року сплачено 1229 гривень судового збору (а.с. 121) із необхідних 1228 гривень 21 копійка. Крім того, заявою від 28 березня 2014 року (а.с. 41) представник позивача - адвокат [PERSON] зменшив позовну вимогу свого довірителя, відмовившись від вимоги про визнання за ним права власності на ? частку земельної ділянки площею 0,2237 га, що розташована в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Вартість спірної земельної ділянки складає 4503 гривні 88 копійки (а.с. 112). Заявляючи вимогу про право власності на ? цієї земельної ділянки, позивач сплатив 33 гривні 78 копійок судового збору за таку вимогу. Зменшена до ? частини земельної ділянки позовна вимога мала б бути оплачена судовим збором в розмірі 22 гривні 52 копійки. Тому судовий збір в сумі 12 гривень 05 копійок (79 копійок + 11 гривень 26 копійок) як зайве сплачений, а також у зв'язку зі зменшенням позовних вимог, підлягає поверненню позивачу. Сума судового збору 1580 гривень 76 копійок (1592 гривні 81 копійка - 12 гривень 05 копійок) на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 28 березня 2014 року (а.с. 43) витрати по проведенню експертизи покладено на позивача - [PERSON]. Вартість послуг експерта, відповідно до повідомлення від 28 квітня 2014 року (а.с. 49) складає 3500 гривень. Ця сума послуг була оплачена позивачем в повному об'ємі, що стверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 51 від 19 травня 2014 року та № 65 від 25 липня 2014 року (а.с. 122, 123), а тому на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України вона також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Всього підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 5080 гривень 76 копійок (1580 гривень 76 копійок + 3500 гривень).

Outcome: approved