Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька, з актового запису про народження дитини. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить розглянути справу за його відсутності. Позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України (далі СК України), дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. 21.09.2010 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований Виноградівською сільською радою Коломийського району, про що зроблено відповідний актовий запис №7. Рішення Івано-Франківського міського суду від 16.07.2012 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. ( а.с.6). 28.06.2012 року у відповідачки народилася дочка [PERSON] ( а.с.5). З матеріалів позовної заяви випливає, що [PERSON] не являється біологічним батьком [PERSON]. Позивачка в заяві вказує, що вона не зверталась з заявою про реєстрацію дочки, оскільки [PERSON] раніше не бажав офіційно зареєструвати своє батьківство. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НМ № 212501 від 18.07.2012 року (а.с.5), батьком [PERSON] записано відповідача [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Позивач вказала, що біологічним батьком дочки [PERSON] відповідач не є. Відповідач не заперечив даного факту шляхом визнання позову. Відповідно до ст..138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Суди при розгляді справ про оспорювання батьківства повинні враховувати положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Отже, відповідно до ст. 136 СК, оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. [PERSON], що зареєстрований за адресою [INFO], подав заяву про визнання ним батьківства щодо дитини [PERSON], [INFO]. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 128, 129 СК України,

Outcome: approved