Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

29 вересня 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою в розмірі 3180 доларів США. На обґрунтування позову зазначила, що 01 березня 2015 року [PERSON] взяла у неї в борг 3000 доларів США, про що передала розписку, в якій вказала, що вказану суму зобов'язується повернути до 01 квітня 2015 року. Кошти були отримані в інтересах сім'ї. Не дивлячись на те, що строк виконання зобов'язання наступив, відповідачка гроші не повертала, а тому звернулася до суду і просить стягнути з відповідачки основний борг в розмірі 3000 дол.США, що еквівалентно 85980 грн. станом на 18.01.2018 року та суму боргу по процентах станом на 18.01.2018 року, що складає 252,25 доларів США, що еквівалентно 7229,50 грн., а всього стягнути з відповідачки 93209,50 грн. До судового засідання представник позивачки за договором [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, оголошення в газеті "Подільські вісті" №140 від 12.12.2017 року та акт старости Дунаєвецької міської ради від 08.01.2018 року, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у їх відсутності не подавали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що 01 березня 2015 року позивачка та відповідачка [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позивачка передала у власність останньої 3000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01 квітня 2015 року, що підтверджується розпискою від 01 березня 2015 року. Згідно договору позики відповідачка [PERSON] отримала позику в іноземній валюті. Відповідно до ст.192,524 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін ). Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] мала повернути борг по розписці від 01 березня 2015 року до 01 квітня 2015 року. Крім того, встановлено, що кошти були отримані відповідачкою [PERSON] в інтересах сім'ї. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернутим його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі не повернули позивачці борг по розписці від 01 березня 2015 року в строк до 01 квітня 2015 року і по даний час, оскільки оригінал розписки знаходяться у [PERSON], а не у боржників [PERSON] та [PERSON]. і в розписці нічого не зазначено про часткове або повне виконання зобов'язання по поверненню 3000 дол.США. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. З урахуванням суми позики в розмірі 3000 доларів США, часу, протягом якого відповідачі користувалися чужими грошовими коштами, розмір процентів станом на 18 січня 2018 року включно складає: 3000 дол.США х 3 % річних : 100 х 1023 дні = 252,25 доларів США, що еквівалентно 7229,50 грн. за курсом Національного банку України станом на 18.01.2018 року, що підтверджується розрахунком суми боргу з процентами. Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та межі заявлених [PERSON] вимог, з відповідачів на користь позивачки слід стягнути: суму позики в розмірі 3000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18.01.2018 року еквівалентно 85980 грн., проценти від суми позики 252,25 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18.01.2018 року еквівалентно 7229 грн. 50 коп., а всього 93209 грн. 50 коп. Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 835 грн. 07 коп.

Outcome: approved