Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

25 квітня 2018 року головний лікар КУ «Томашпільська центральна районна лікарня» [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, в якій просить надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду за поданням районного психіатра [PERSON] Заява обґрунтована наступним. 24 квітня 2018 року до КУ «Томашпільська ЦРЛ» надійшла письмова заява від лікаря психіатра [PERSON] щодо надання амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON], [INFO], жителю [INFO]. В заяві зазначена, що [PERSON] з 1997 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті КУ «Томашпільська ЦРЛ» з приводу хронічного психічного захворювання. Неодноразово лікувався стаціонарно в ВОПНЛ ім. Ющенка в 1997 -2002 рр., 2003 р., 2004 р. 2006 - 2008 рр., 2010 -2018 рр. з діагнозом шизофренія, параноїдної форми, безперервний тип перебігу. Хворий потребує постійного амбулаторного лікування. Захворювання носить безперервний характер з короткими ремісіями. В період загострення хворий злобний, агресивна, схильний до нанесення тілесних ушкоджень, пошкодження свого майна та майна оточуючих. 24 квітня 2018 року [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром Томашпільської ЦРЛ, яка зробила висновок, що є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого останній може завдати значної шкоди своєму здоровю та здоровю оточуючих у звязку з погіршенням психічного стану, якщо йому не буде надана амбулаторна психіатрична допомога. 24 квітня 2018 року [PERSON] був представлений на ЛКК. Головний лікар [PERSON] зазначає, що заключенням ЛКК рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду за місцем проживання. У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, вказала, що необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку повязана з тим, що у нього дійсно встановлено тяжкий психічний розлад, попросила заяву задовольнити, надати дозвіл на проведення амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON] в примусовому порядку строком на шість місяців. Законний представник хворого [PERSON] батько [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти надання його сину [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Прокурор Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури [PERSON] вважає за необхідне надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Таким чином, визначальними для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, є наявність умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. За змістом ч. 3 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] з 1997 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Томашпільської ЦРЛ з приводу хронічного психіатричного захворювання. Хворий неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні ім. Ющенка (в 1997 р. -2002 р., 2003 р., 2004 р. 2006 р. - 2008 р., 2010 р. -2018 р.) з діагнозом шизофренія, параноїдної форми, безперервний тип перебігу. Захворювання носить безперервний характер з короткими ремісіями. В період загострення хворий злобний, агресивна, схильний до нанесення тілесних ушкоджень, пошкодження свого майна та майна оточуючих. Згідно рішення ЛКК Томашпільської ЦРЛ № 246 від 24 квітня 2018 р. щодо [PERSON] комісією рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду за місцем проживання. Законний представник [PERSON] [PERSON] та сам хворий [PERSON] дав свою згоду на надання останньому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування. Оскільки необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду за поданням районного психіатра [PERSON] у повному обсязі знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, сам [PERSON] не заперечив щодо надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду, тому суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved