Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про захист честі та гідності. Позивач зазначав, що у березні 2014 року, при ознайомленні з матеріалами цивільної справи, в томі №1, він знайшов інформацію, яка по характеру є недостовірним фактичним твердженням та порушує його право на повагу честі та гідності. Дана інформація була поширена про його особу лікарю [PERSON], у Вищу медичну інстанцію республіканський психоневрологічний центр МОЗ України Броварськими лікарями з ЦРЛ м. Бровари [PERSON], та [PERSON], оскільки на листі стоїть саме їх підпис. Лікар [PERSON], надіслав лист №381 від 12.07.11 р. головному лікарю [PERSON] та просив надіслати виписку з медичної карти амбулаторного хворого. 21.07.2011 року вх. № 966 лист прийшов у Броварську ЦРЛ. 27.07.2011 року [PERSON], разом із [PERSON] підготували відповідь на запит та надіслали на адресу РПКЦ МОЗ України - [PERSON]. В першому та сьомому абзацах спірного листа, позивач виявив інформацію, яка не відповідає дійсності, оскільки носить фактичні недостовірні відомості про його особу, а саме: перший абзац - «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)». Сьомий абзац - «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. [PERSON] протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися». Позивач повідомив, що в 2010 році, і в 2012 році, і 2013 році, жодних судових справ пов'язаних зі спором з приводу аліментів взагалі не було. [PERSON] та його колега [PERSON] приховували інформацію, викладену в листі адресованому лікарю [PERSON], мотивуючи відмову в наданні інформації ст. 26 Закону України про психіатричну допомогу. Позивач написав заяву на ім'я заступника директора Департаменту охорони здоров'я і лікаря [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 277 ЦК України, якщо недостовірна інформація міститься у документі який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Даний спірний лист знаходиться в Республіканському психоневрологічному консультативному центрі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий самий спосіб у який вона була поширена. Статтею 6 Закону України про охорону здоров'я передбачено: п.е). кожен громадянин України має право на охорону здоров'я що передбачає: достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я, п.ї). оскарження неправомірних рішень дій працівників закладів та органів охорони здоров'я. Відповідно до ст. 47 Закону України про інформацію, відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи які винні у вчиненні таких правопорушень: надання інформації, що не відповідає дійсності, несвоєчасне надання інформації, навмисне приховування інформації. Відповідно до ст. 10 Закону України про доступ до публічної інформації, кожна особа має право: п.1 ч.1 - знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків встановлених законом, ч.3 п. 4 - виправляти неточне та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується. Начальник Броварської міліції [PERSON] зі своїм підлеглим [PERSON] порушили чинне законодавство і надали інформацію про приватне життя позивача лікарю психіатру [PERSON], який використав дану інформацію не на користь людини. Стосовно незаконних дій начальника Броварської міліції позивачем було подано скаргу до МВС України, за адресою: м. Київ, вул. Богомольця, 10 на ім'я Міністра Внутрішніх Справ Авакова. Дану заяву було уважно перевірено та проведено відповідну перевірку з приводу фактів викладених у письмовому зверненні і, як результат перевіркою встановлено: що [PERSON], разом з підлеглим [PERSON] порушили вимоги закону при наданні інформації на запит. Стосовно дій [PERSON], який розповсюдив недостовірну по характеру інформацію лікарю [PERSON] у відповіді на запит, то було подано відповідну заяву до Міністра МОЗ України. Дана вища інстанція направила заяву на ретельну перевірку до Департаменту охорони здоров'я і перевіркою обставин займався заступник [PERSON]. Інформація, під час перевірки викладених позивачем фактів у заяві, знайшла своє підтвердження і визнана у відповіді недостовірною, оскільки лікар [PERSON], не мав права виходити за межі записів амбулаторної картки хворого. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати факт поширення недостовірної інформації відповідачами у складеному ними листі від 27.07.2011 р. у відповідь на запит №381 від 12.07.2011 p. лікарю - консультанту [PERSON], який працює в РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, а саме: у першому та сьомому абзацах: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів спланувати)»; «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. [PERSON] протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися»; визнати перший та сьомий абзаци у спірному листі недостовірними фактичними відомостями, як такими що не відповідають дійсності і порушують право позивача на повагу честі та гідності фізичної особи; зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] відкликати складений ними лист стосовно пацієнта [PERSON] [INFO], від 27.07.2011 р. у відповідь на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря [PERSON] з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103 А; стягнути із відповідача [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що інформація, яка міститься у листі-відповіді від 27 липня 2011 року на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря [PERSON] з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, а саме абзаци 1 та 7 не відповідають дійсності, порушують його права на захист честі та гідності. Наголошував на тому, щоб відповідачі надали суду підтвердження достовірності вказаної в листі інформації. В судове засідання, яке було призначене на 22 грудня позивач не з'явився, зателефонував до суду о 09 год.45 хв. та просив розглядати справу у його відсутність. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення та пояснив, що відповідно, до ст..11 ЗУ «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування наявності чи відсутності в особи психіатричного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи, крім того, дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров'я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації. Саме при наявності таких підстав, вказане звернення було зафіксовано до медичної документації, а саме до амбулаторної карти позивача [PERSON]. Що стосується другої частини першого абзацу оспорюваного листа: «…як з'ясувалося згодом, для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати», то позивач сам повідомив цю інформацію лікарю в присутності медсестри під час наступних візитів до його кабінету. Відносно абзацу сьомого, а саме: «..із отриманої додаткової інформації із міліції, стало відомо, що громадянин [PERSON] протягом останніх 2-3 років пише багато численні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися» - то ця інформація також не є недостовірною, так як вона взята під час усного спілкування з працівниками міліції. Крім того, на запит лікаря-психіатра, працівниками міліції було надано інформацію у письмовій формі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року встановлено, що недостовірною є інформація, викладена у листі до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 14 березня 2011 року, в редакції: «За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками», а позивач в своїх позовних вимогах просить встановити факт поширення недостовірної інформації в листі адресованого до РПКЦ МОЗ України [PERSON] за підписом відповідачів [PERSON] та [PERSON], в редакції: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)» та «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. [PERSON] протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися». Отже, факт недостовірності інформації, викладеної у оспорюваному листі, в судовому порядку не встановлено, тому позовні вимоги про визнання факту поширення недостовірної інформації відповідачами у складеному ними листі від 27 липня 2011 року у відповідь на запит №381 від 12 липня 2011 року лікарю-консультанту [PERSON] є незрозумілими та необґрунтованими. Посилаючись на вищевикладене, відповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У ч. 1 ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на охорону здоров'я, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти викладення її в характеристиках, заявах, листах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У п. 18 цієї постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що згідно із положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За змістом роз'яснень п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Судом встановлено, що у відповідь на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря [PERSON] з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, відповідач [PERSON], за підписом головного лікаря Броварської ЦРЛ [PERSON], 27 липня 2011 року направив лист відносно психічного стану позивача [PERSON], в редакції: «спостерігається з 2010 року, коли вперше самостійно звернувся в кабінет психіатра Броварської ЦРЛ 29.11.10 р., де симулював невроз (як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати)» та «із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що гр. [PERSON] протягом останніх 2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися» (а.с.14,15). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року встановлено, що недостовірною є інформація, викладена у листі до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 14 березня 2011 року, в редакції: «За відомостями органів міліції протягом останніх декількох років пише численні звернення, скарги, заяви в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися перевірками» (а.с.28-32). Аналізуючи вищевказані листи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вони мають спільний об'єкт оцінювання - позивача [PERSON] і тотожні висновки при встановлені йому діагнозу, а тому, відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені в рішенні суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Згідно наказу №310 від 18 жовтня 2013 року Броварської центральної районної лікарні «Про винесення дисциплінарного стягнення», лікарю-психіатру [PERSON] за неналежне оформлення медичної документації хворого [PERSON], оголошено догану (а.с.25). Згідно листа заступника директора Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації [PERSON] №1-104-452/9 від 19 червня 2014 року, при вивченні медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], не виявлено даних, які б давали право внесення до виписки інформації: «…як з'ясувалося згодом для пред'явлення в суд по справі про аліменти, які не хотів сплачувати», «Із отриманої додаткової інформації із міліції стало відомо, що громадянин [PERSON] протягом останніх2-3 років пише багаточисленні заяви, звернення, скарги в різні інстанції, які жодного разу не підтвердилися». Таким чином до виписки була внесена недостовірна інформація, яка не відповідає фактичним даним (а.с.27). Відповідач [PERSON] не надав в судовому засіданні доказів достовірності та правдивості вказаної ним інформації в листі від 27 липня 2011 року у відповідь на запит № 381 від 12.07.2011 р. від лікаря [PERSON] з РПКЦ Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1. За таких обставин суд приходить до правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також суд,

Outcome: approved