Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Медівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування, згідно із яким [INFO] року померла мати позивача [PERSON], яка залишила заповіт на ім'я позивача на підставі якого він переоформив належну йому за заповітом частину спадкового майна та [INFO] року помер брат позивача [PERSON], який заповіту не залишив. Спадкоємців першої та другої черги, крім позивача немає. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,71 гектарів, що розташована на території Медівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № [NUMBER], виданого на ім'я спадкодавця Оратівською РДА Вінницької області 12.09.1997 року та майновий пай у розмірі 5360 гривень пайового фонду СВК «Маяк», що в с. Медівка Оратівського району Вінницької області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії [NUMBER] виданого 10.08.2002 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із майнового паю у розмірі 13100 гривень пайового фонду СВК «Маяк», що в с. Медівка Оратівського району Вінницької області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії [NUMBER] виданого 22.09.2006 року після смерті спадкодавця. Крім того, не збереглися документи про народження брата [PERSON], тому є необхідність встановити факт родинних відносин. [PERSON] просить суд встановити факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON], який помер [INFO] року в с. Медівка Оратівського району Вінницької області являється йому ріднім братом та визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,71 га, розташованої на території Медівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № [NUMBER] виданого Оратівського районною державною адміністрацією Вінницької області 12.08.1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на майновий пай в розмірі 5 360 грн. пайового фонду СВК «Маяк», що в с. Медівка Оратівського району Вінницької області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії [NUMBER] виданого 10.08.2002 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на майновий пай в розмірі 13 100 грн. пайового фонду СВК «Маяк», що в с. Медівка Оратівського району Вінницької області, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії [NUMBER] виданого 22.09.2006 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Справу просить розглянути без його участі. Представник відповідача Медівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Карнаух В.В., будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників судового розгляду до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч. 2 ст.158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.08.1998 року [PERSON] померла [INFO] року в с. Медівка Оратівського району Вінницької області. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.03.1970 року [PERSON] є матір'ю [PERSON]. [PERSON] після смерті [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку, площею 0,64 га, розташованої на території с. Медівка Оратівського району Вінницької області та право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», що розташоване в с. Медівка Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER] від 22.09.2006 року, виданого [PERSON] визначений в розмірі 13 100 гривень пайового фонду СВК «Маяк», що в с. Медівка Оратівського району Вінницької області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2009 року [PERSON] помер [INFO] року в с. Медівка Оратівського району Вінницької області. Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER] від 10.08.2002 року, виданого [PERSON] визначений в розмірі 5360 гривень пайового фонду СВК «Маяк», що в с. Медівка Оратівського району Вінницької області. Відповідно до сертифікату право на земельну частку (пай) серії ВН № [NUMBER] від 12.08.1997 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого Оратівською РДА Вінницької області, площею 2,71 га, розташованої на території Медівської сільської ради Оратівського району Вінницької області належить [PERSON]. Відповідно до довідки [NUMBER] від 22.08.2017 року виданої Медівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Медівської сільської ради за 1996-2010 роки том 2, особовий рахунок [NUMBER], померлий [PERSON] [INFO] на день смерті [INFO] року був зареєстрований і проживав в [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 259 від 22.08.2017 року виданої Медівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Медівської сільської ради за 1996-2000 роки том 3, особовий рахунок [NUMBER], померла [PERSON], [INFO] на день смерті [INFO] року була зареєстрована і проживала в [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 260 від 22.08.2017 року виданої Медівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Медівської сільської ради за 1953-1955 роки том 2, в господарстві [NUMBER] проживали: голова сім'ї - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки № 131/0/191-17 від 22.08.2017 року відділ Держгеокадастру в Оратівському районі Вінницькій області повідомляє, що станом на 01.01.2017 року середня нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) на території Медівської сільської ради за межами с. Медівка становить - 94885 гривень. Станом на 01.01.209 року середня нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) на території Медівської сільської ради за межами с. Медівка становила - 34047 гривень. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Встановлення зазначеного факту позивачу [PERSON] необхідно для оформлення спадкових прав, тобто пов'яне з подальшим вирішенням спору про право, тому враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в порядку позовного провадження. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР (1963 року) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Крім цього, спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст. ст. 524-527, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 16, 346, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1274 ЦК України,

Outcome: approved