Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просить зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Договором кредиту та страхування №001.10701.005562785 від 06 серпня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 3 712 грн. 50 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту та страхування №С01.10701.005562785 від 06 серпня 2019 року. В обґрунтування позову покликається на те, що 21 березня 2019 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування №001.10701.005562785. Зазначає, що пунктом 1.2.-1.4. кредитного договору, банк надає позивачу кредит у розмірі 9 900 грн. з процентною ставкою у розмірі 19,5 % річних строком кредиту на 60 місяців. Окрім процентної ставки, згідно п. 1.5. кредитного договору відповідач також встановив, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послухи Банку». Також, пунктом 4.2. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту № 001,10701.005562785 від 06.08.2019 року банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50% щомісячно від початкової суми кредиту. Позивач стверджує, що фактично Банк встановив за кожен місяць додаткову плату позивачу за можливе інформування про сплачені ним платежі та про суму майбутніх платежів по кредиту, що відображені у п.5 Додатку №1, та назвав це як «плата за обслуговування кредитної заборгованості». Крім того, позивач вказує, що відповідач сам же і передбачив в пунктах 9.15.1. та 9.15.4. пункту 9.15. Договору КБОФО, що є невід`ємною складовою кредитного договору право Позичальника вимагати у Банку кожного місяця безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись Позичальнику за законом, а тому встановлена Відповідачем у п.1.5. Кредитного договору та Додатку №1 плати за такі дії є нікчемними умовами та суперечать самому ж Кредитному договору. Враховуючи, що на час подання позову кредитні відносини тривають, а пункт 5 Кредитного договору та п. п. 4.2., 7.4. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 позивач вважає є нікчемними, то, на думку позивача, AT «Ідея Банк» зобов`язаний здійснити перерахунок платежів здійснених з часу укладення кредитного договору, зарахувавши вже сплачені позичальником кошти в розмірі 3 712 гри. 50 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості у рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору. У зв`язку з цим просить позовні вимоги задоволити повністю. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 29.06.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів. Окрім того, повідомлення сторін про судове засідання було скеровано на їх поштові адреси. Відповідач не подав відзиву на позовну заяву, інших заяв на адресу суду від нього не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 06 серпня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено Договір кредиту та страхування №001.10701.005562785 /а.с.24-25/. Як вбачається з матеріалів справи, згідно пунктів 1.2.-1.4. кредитного договору, банк надає позивачу кредит у розмірі 9 900 грн. з процентною ставкою у розмірі 19,5 % річних строком кредиту на 60 місяців /а.с.24-25/. Пунктом 1.5. кредитного договору визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послухи Банку» /а.с.24/. Згідно пункту 1.6. Кредитного договору датою повернення кредиту - 06.08.2024 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через транзитний рахунок № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ), відкритий у банку відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 доданого Договору. Пунктом 1.7. кредитного договору передбачено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 9 900 гривень на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий за рахунок кредиту в розмірі 1291,30 гривні згідно умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» в AT «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок, відкритий в AT «Ідея Банк» /а.с.24/. Згідно п.3.2 Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору /а.с.24/. Згідно п. 6. Кредитного договору, всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування кредитом , додатково до тих, що вказані в договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті Bamcy: www.ideabank.ua /а.с.24/. Як вбачається з п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту №001,10701.005562785 від 06.08.2019 року банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50% щомісячно від початкової суми кредиту /а.с.25/. З колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості (інші послуги банку) складає 14 850 гри. 00 коп., які повинні сплачуватися щомісячно на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 06.09.2019 року по 06.08.2024 року 60 (шістдесятьма ) щомісячними внесками 06 числа кожного місяця, згідно Графіку платежів. Згідно колонок 9, 10 Таблиці п.5 Додатку №1 реальна річна процента ставка складає 938648224 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом становить 30424 грн. 79 коп. /а.с.25/. Окрім того, як вбачається з пункту 9.8.2. пункту 9.8 розділу 9 «Умов споживчого кредитування без забезпечення» Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №06/12-11 від 12.06.2019 p., що діяли з 15.07.2019 року по 30.09.2019 року плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Однак, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Пунктом 1.5 Кредитного договору та п. п. 4.2., 7.4. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 фактично Банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якого прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд дійшов висновку, що дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику за законом, плата є незаконною, недійсною та несправедливою умовою договору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, що встановлений у п. 7.4. Додатку №1 становить 14 850 грн., 00 коп. та складає 261,68 % від розміру процентів по кредитному договору. Розмір процентів за весь строк користування кредитом складав 5674 грн. 79 коп. Окрім того, плата за обслуговування кредитної заборгованості є більшою від самого кредиту. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, положення у Кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості в даному випадку являються несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та суперечить принципу добросовісності. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно вимогам ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту. Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину. (такий висновок зроблений у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 211/1031/19 ( провадження №61-8030св20). Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 (провадження № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Як вбачається з Виписки по особовим рахункам [PERSON] з 06.08.2019 року по 14.01.2021 року позивачем було сплачено 16 платежів по кредиту на загальну 8 058 грн. 00 коп., з яких 3 712 грн. 50 коп. відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується рухом коштів по рахунках, які додані до матеріалів справи /15-18/. Оскільки банком було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі, суд вважає, що положення п.1.5. Кредитного договору є нікчемною умовою договору. Судом встановлено, що на час подання позову зобов`язання позивача щодо повернення кредиту та процентів в розумінні ст. 1054 ЦК України є ще повністю не виконані, а кредитні відносини тривають, а тому, як наслідок, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених з часу укладення кредитного договору, зарахувавши вже сплачені позичальником кошти в розмірі 3712,50 грн., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, у рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору, що, на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved