Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

[PERSON] 14 вересня 2018 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року у м. Стаханов Луганської області. Необхідність встановлення даного факту в судовому порядку обґрунтована тим, що ця особа померла на території, яка є тимчасово окупованою. Від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився. Частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON]. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано донькою померлого. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником подано лікарське свідоцтво про смерть № 237, видане медичною установою, що розташована на окупованій території, згідно якого [PERSON] помер [INFO] року. Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане 12 березня 30 серпня 2018 року, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Відповідно, з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254 - VIII («Відомості Верховної Ради» (ВВР), 2015, № 17, ст. 128), визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно із ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та п. 1 постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17 березня 2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї постанови. Місто Стаханов Луганської області знаходиться в географічних координатах місцевості - населених пунктів, де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а відтак, і до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року № 1085 (з наступними змінами, внесеними розпорядженням КМ України від 05 травня 2015 року № 482-р), місто Стаханов Луганської області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. 11 вересня 2018 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті пред'явлено свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, видане відділом запису актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, не може бути підставою для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, оскільки відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Тобто, орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, видане відділом запису актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, не створює правових наслідків. Однак, факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року у м. Стаханов Луганської області, знайшов підтвердження в судовому засіданні наданими заявником та дослідженими у судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню та на підставі п. 8 ст. 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved