Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

16.12.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача [PERSON] 22.01.2020 року отримана довідка про реєстрацію місяці проживання відповідача - фізичної особи. 23.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду, за правилами загального провадження, в підготовчому судовому засіданні на 10 березня 2020 року. 10.03.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засідання на 01.04.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 01.04.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0.039 га., для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: на підставі договору купівлі продажу від 29.04.1996 року вона є власницею 8/25 частини житлового будинку № [ADDRESS] , даний договір був посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Комаровою І.В., зареєстрований в реєстрі під № 1-902. Власником іншої 17/25 частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу 08 липня 2019 року, реєстраційний номер 823 є [PERSON] . Виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради «Про затвердження адрес житловим будинкам, розташованим за адресою: [ADDRESS] » було прийняте рішення, яким затверджені адреси нерухомому майну, а саме 17/25 часткам житлового будинку, належним [PERSON] , - [ADDRESS] , а належним їй 8/25 часткам - [ADDRESS] . На даний час постало питання про встановлення меж земельної ділянки на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . З цією метою вона звернулась до землевпорядної організації. Проте оформлення технічної документації на земельну ділянку унеможливились, так як було встановлено, що присадибна земельна ділянка була приватизована попереднім власником [PERSON] , а при укладенні договору купівлі-продажу частини будинку земельна ділянка була зазначена по фактичному користуванню З часу купівлі зазначеного будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, вона фактично проживає в ньому та користується спірною земельною ділянкою. Відкрито, добросовісно і безперевно володіє даним нерухомим майном, доглядає за домоволодінням в цілому та утримує його в належному стані, але права на присадибну земельну ділянку у неї немає, оскільки вона належить попередньому власникові домоволодіння, яка не є її родичкою, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] ,. в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 29.04.1996 року позивачка є власницею 8/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , даний договір був посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Комаровою І.В,. зареєстрований в реєстрі під № 1-902, що підтверджується копіє договору. Власником іншої 17/25 частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу 08 липня 2019 року, реєстраційний номер 823 є [PERSON] . Виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради «Про затвердження адрес житловим будинкам, розташованим за адресою: [ADDRESS] » було прийняте рішення, яким затверджені адреси нерухомому майну, а саме 17/25 часткам житлового будинку, належним [PERSON] , - [ADDRESS] , а належним позивачці 8/25 часткам - [ADDRESS] . На даний час позивач виявила бажання оформити технічну документацію та встановити межі земельної ділянки на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . З цією метою вона звернулась до землевпорядної організації. Проте оформлення технічної документації на земельну ділянку унеможливились, так як було встановлено, що присадибна земельна ділянка була приватизована попереднім власником [PERSON] , що підтверджується копією держаного акту на земельну ділянку. А при укладенні договору купівлі-продажу частини будинку. Земельна ділянка була зазначена по фактичному користуванню. Як зазначає позивач з часу придбання будинку позивачка відкрито, добросовісно та безперервно користується присадибною земельною ділянкою і будь-яких претензій зі сторони попереднього власника до неї було. Даний фат підтверджується показаннями свідка [PERSON] ,, який в судовому засіданні пояснив. що позивачка є його матір`ю, яка в 1996 році купила частину будинку по [ADDRESS] , в якій проживає по даний час. З 1998 року він також разом матір`ю проживає в даному будинку. Попереднього власника він ніколи не бачив, оскільки на час купівлі продажу частини будинку проживав в іншому місті. І з часу, коли він став проживати в будинку попередня власниця до будинку не з`являлась та ніяких вимог його матері не пред`являла. Вони з матір`ю утримують належно будинок та присадибну земельну ділянку. З сусідами підтримують дружні відносини. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Судом встановлено, що позивачка набула право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, тобто правомірно. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України - До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В договорі купівлі-продажу будинку зазначено, що він розташований на присадибній земельній ділянці по фактичному користуванню. При купівлі будинку позивачці був невідомий факт передачі у власність попередньому власникові присадибної земельної ділянки. І уклавши договір купівлі-продажу домоволодіння у попереднього власника фактично припинилось і право власності на присадибну земельну ділянку, але юридично залишилось за відповідачкою. Враховуючи, що позивач [PERSON] більше 10 років (з 1996 року) відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] в цілому. Добросовісно заволоділа наявним майном: проживає в ньому та користується присадибною земельною ділянкою. Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює поточний ремонт будинку. Дане володіння відоме як посадовим особам міської ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивачем даним майном. Володіння є непреривним, так як позивач не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу. Відповідач протягом зазанченого вище періоду до спріного домоволодіння не з`являлась і про свої права на присадибну земельну ділянку не заявляла. Згідно повідомлення Верхньодніпровського районного відідлу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відомості про смерть [PERSON] , [INFO] відсутні. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що наявні всі правові підстави для визнання за позивачкою в судовому порядку права власності на присадибну земельну за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

Outcome: approved