Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

20 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. та визначити місце проживання дитини із нею. В судове засідання позивач не зявилась, просила справу розглянути без її участі. Одночасно наполягала на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду письмові заперечення в яких просив справу розглянути у його відсутність та вказав, що позов визнає частково, може сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно та заперував проти задоволення вимоги про встановлення місця проживання дитини з позивачем. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги позивача підтримує, а справу просить розглянути у його відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін висловлену письмово, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини позивача: доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Дитина знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею, що підтверджується висновком про визначення місця проживання дитини № 156 від 13 квітня 2017 року. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю, та перебуває на її утриманні, то позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття. У відповідності із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 17 Постанови від 15.05.2006р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи матеріальне становище відповідача, суд бере до уваги відсутність у нього постійного місця роботи та необхідність коштів для свого існування і погоджується з відповідачем у тому, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в цій частині та про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину в розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з дня предявлення позову до суду 20 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду відповідає можливостям відповідача. Що ж стосується вимог позивача про встановлення місця проживання дитини суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В статті 153 Сімейного Кодексу України вказано, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ст.155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Стаття 157 Сімейного Кодексу України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний братии участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та братии участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вбачається зі змісту статті ст.161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просила суд визначити місце проживання доньки разом з нею. Відповідач в заперечення позовні вимоги щодо місяця проживання дитини разом з позивач не визнав. Висновком органу опіки та піклування № 156 від 13 квітня 2017 року встановлено, що [PERSON] позивач по справі має всі необхідні умови для проживання малолітньої доньки [PERSON] і таке проживання не буде суперечити інтересам дитини, а сприятиме її нормальному життю та розвитку та було прийняте рішення щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матірю [PERSON] Таким чином, беручи до уваги бажання матері дитини, діючи виключно в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], враховуючи спосіб життя сторін, ставлення до дитини, як позивача так і відповідача, вік дитини, а також відсутність встановлених у суді підстав вважати, що проживання малолітньої [PERSON] з матірю не буде суперечити інтересам дитини, вважає за необхідне визначити проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Вимоги про стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору у розмірі 640 грн. позивач не ставила, а тому його слід віднести на її рахунок. На підставі викладеного, ст. 110, 112, 151, 153, 157, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved