Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

29.03.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати [PERSON], [INFO], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.02.2014, видане відділом по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради, та договору дарування 1/2 частки квартири від 12.11.2014, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу, р.№ 1143 набув право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], тому має право володіння, право користування та право розпорядження зазначеним житловим приміщенням. Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником житлового приміщення яких-небудь договорів щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до акту про непроживання та відсутності особистих речейвід 15.03.2017, складений комісією ОСББ "Верстатобудівників 4" встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте не мешкає за вказаною адресою з квітня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved