Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

23 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. 03.10.2015 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Позивач також зазначила, що відповідач матеріальної допомоги дітям добровільно не надає. Просила суд стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Теофіполь, Теофіпольського району, Хмельницької області, на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ними повноліття. Ухвалою судді від 26 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 30 грудня 2015 року, [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 21 лютого 2017 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 21 лютого 2017 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . З наявної у матеріалах справи довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Центра надання адміністративних послуг м. Слов`янська, яка видана Слов`янською міською радою Донецької області № 103154 від 16.03.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані сини позивача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , також за цією адресою прописана та проживає позивач [PERSON] , що також підтверджується копією її паспорта серії [NUMBER] виданого Ірпінським МВ Управління ДМС України в Київській обл. від 18.12.2015 року. Згідно заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2020 року, шлюб зареєстрований 03.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1967, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Також у матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 057497 від 05.03.2021 року складений відносно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства стосовно [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, встановлені обставини по справі суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а тому з відповідача підлягають стягненню на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач [PERSON] при звернені до суду з вищевказаним позовом була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908,00 гривень (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved