Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка, [PERSON], яка сталася 18.01.2017 року у м. Луганськ. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] на час смерті проживав на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Луганськ. Оскільки лікарське свідоцтво про смерть та юридичне свідоцтво про смерть [PERSON] видано незаконно створеними органами та установами, заявник не має можливості реалізувати свої права на території України, підконтрольній державній владі. В судове засідання заявник не зявилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа явку представника також не забезпечила. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як свідчать матеріали справи, заявник зареєстрована за адресою [INFO], б. 2, кв. 20, однак є тимчасово переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 21.10.2014 року № [NUMBER], та проживає у [INFO]. Місто Луганськ та с. Чорнухіне Перевальського району Луганської області належать до територій, які в силу Закону України\~"Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей"\~та на підставі постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII вважаються тимчасово окупованими територіями. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу I-ЕД № 389679, виданим Фащівською сільською радою Антрацитівського району Ворошиловградської області 08.10.1977 року. Факт смерті [PERSON] 18.01.2017 року підтверджується як поясненнями заявника, викладеними в заяві, так і наданими ним документами: Лікарським свідоцтвом про смерть № 85 від 18.01.2017 року, та свідоцтвом про смерть, виданим на тимчасово непідконтрольній Україні території. При цьому суд виходить з того, що самі ці документи юридичного значення не мають, однак в сукупності з іншими належними доказами можуть свідчити про факти, які в них зазначені. Зокрема, відомості про дату народження, місце проживання та вік [PERSON] співпадають як у документах, виданих органами державної влади, так й у документах, виданих на тимчасово окупованій території. Стаття 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 6 ст. 235 та ч.4 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, заява підлягає задоволенню та негайному виконанню на підставі ст. 257-1 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved