Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

24.11.2014 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 788502 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно умов зазначеного договору відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Сторонами також було укладено додатковий договір № 1 до Договору, відповідно до якого до Договору вносяться зміни та викладається в новій редакції. Підписанням Додаткової угоди № 1 сторони встановили, що банк відкриває відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] , зі встановленим кредитом в сумі 15\~000,00. Договором також встановлено проценту ставку, яка є фіксованою, сплачується щомісячно і складає 28% річних за користування кредитними коштами. Процента ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40% річних. У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, у останнього виникла перед банком заборгованість, яка станом на 03.02.2021становить суму 16\~790,96 грн. та складається з наступного: - заборгованість за кредитом (основним боргом) 14\~989,53 грн.; - проценти за користування кредитом 1\~640,29 грн.; - комісія 14,00 грн.; - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 127,83 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів 19,31 грн. А тому, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідачем було скеровано до суду відзив на позовну заяву та заперечення та відповідь на відзив, відповідно до яких [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують видачу кредиту та його часткове погашення ((платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому відсутні докази наявної заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу та пені. Однак, зазначені санкції є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому у відповідності до ст.. 61 Конституції України особа не може бути двічі притягнута до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень, за які саме послуги нараховувалася пеня. В той же час, пеня нараховується за кожен день прострочення сплати боргового зобов`язання, для якої встановлено строк позовної давності в 1 рік, а тому просить суд відмовити у стягненні пені та застосувати позовну давність до даної позовної вимоги. Позивачем у справі було скеровано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого надано додаткові обґрунтування належності та допустимості як доказів у справі розрахунків заборгованості відповідача та виписки з карткового рахунку [PERSON] . Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи , оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені в паперовій або електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні при ній докази, доводи та заперечення сторін по справі з приводу предмету позову, дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Судом встановлено, що 24.11.2014 між сторонами було укладено договір № 788502 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Також між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до основного договору. Зазначені договори підписані обома сторонами правочину. На виконанням умов договору та додаткового договору № 1 до основного договору, позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 15\~000,00 грн. Відповідно до п. 1.1.4 процентна ставка за кредитом є фіксованою та складає 28% річних за користування кредитом. В свою чергу, відповідач взяв на себе зобов`язання по поверненні суми основного боргу, комісії банку, відсотків за користування кредитом (п. 1.1.3-1.1.4 додаткового договору № 1) Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами . Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом /ст. 525 ЦК України/. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. /ч. 2 ст. 615 ЦК України/. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як слідує з матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 03.02.2021 у нього виникла заборгованість перед банком, в частині суми основного боргу, що становить 14\~989,53 грн., відсотків за користування кредитом, що становить 1\~640,29 грн., комісії, що становить 14,00 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, що становить 127,83 грн. та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, що становить19,31 грн. Відповідач в поданому до суду відзиві заперечує факт наявності зазначеної вище заборгованості, посилаючись на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують зазначені позовні вимоги. Оцінюючи зазначені доводи відповідача суд зауважує на наступному. Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду копію договору № 788502 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, копію додатку до договору «Правила користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк»», копію додатку до договору «Тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом «Зарплатний», копію додаткового договору № 1, розрахунок заборгованості, а також виписку по рахунку. Зі змісту\~вищезазначених документів вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254\~,\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковим рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16. З приводу нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 1\~640,29 грн. суд виходить із наступного. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та складає 28% річних за користування кредитом, що встановлено п. 1.1.4 договору, укладеного між сторонами. На підтвердження розрахованої суми відсотків за користування кредитом позивач надав суду відповідний розрахунок заборгованості. В свою чергу, на спростування правильності вказаного розрахунку відповідач не надав суду контррозрахунок. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дослідивши наданий суду розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом в сукупності з іншими наданими суду доказами, суд вважає його належним доказом у справі, який доводить пред`явлену суму заборгованості за відсотками, яка становить 1\~640,29 грн., а тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитор зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. З огляду на беззаперечну доведеність в ході судового провадження наявності заборгованості відповідача перед позивачем та розміру такої заборгованості, суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, що становить загальну суму 147,14 грн. В свою чергу, суд не бере до уваги заперечення відповідача, надані у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, з огляду на те, що вони стосувалися правомірності нарахування пені та штрафу. В той же час, вимоги про стягнення з відповідача пені, штрафу чи неустойки предметом спору не являються. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з наданого суду платіжного доручення № 1131657003 від 17.03.2021, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн. Відтак,\~сплачена позивачем\~сума судового\~збору підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved