Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

30.04.2020 до суду надійшла заява [PERSON] з вимогами: визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області як органу реєстрації/зняття з місця реєстрації місця проживання/перебування про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати виконавчий комітет Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області як орган реєстрації/зняття з місця реєстрації місця проживання/перебування поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 06.09.1969 уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». З 06.09.1969 постійно проживає за адресою: [ADDRESS] за даною адресою належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15.04.1992 шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу вона продовжує проживати в будинку та до лютого 2020 року в зазначеному будинку було зареєстровано її місце проживання. Наприкінці лютого 2020 року, колишній чоловік - [PERSON] повідомив, що її вже знято з реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] і почав вимагати звільнити будинок. З метою перевірки факту зняття з реєстрації в будинку, в якому вона проживає з 06.09.1969, вона звернулась до Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області з письмовою заявою. 12.03.2020 голова Бірківської сільської ради Зміївського району Т.С. Давиденко надала письмову відповідь на звернення, в якій підтвердила факт зняття з реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] на підставі заяви власника будинку [PERSON] на п. 9 ст. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Рішення про зняття її реєстрації місця постійного проживання відповідачем не приймалось. Вважає рішення Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, як органу реєстрації/зняття з місця реєстрації місця проживання/перебування про зняття її з реєстрації в будинку [ADDRESS] та зняття з реєстрації місця проживання у вказаному будинку - протиправними. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] у позові просила про судовий розгляд справи за її відсутності. 16.06.2020 від представника відповідача Бірківського сільського голови Давиденко Т. надійшов лист вих. №852/02-19, в якому вона просить провести розгляд справи за відсутності представника ради, позовні вимоги рада не визнає, оскільки відповідальна особа діяла в рамках діючого законодавства. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Встановлено, що 06.09.1969 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №38. (а. с. 8). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15.04.1992 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а. с. 9). Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрована проживаючою за адресою: [ADDRESS] з 04.01.1980 . (а. с. 5). Згідно листа Бірківського сільського голови Давиденко Т . С. від 12.03.2020 вих. №349/02-19, останньою підтверджено факт зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] на підставі заяви власника будинку [PERSON] на п. 9 ст. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». (а. с. 10) Згідно листа Бірківського сільського голови Давиденко Т. С. від 15.04.2020 вих. №В-21, останньою зазначено, що рішення про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] не приймалося, а було здійснено на підставі заяви власника будинку [PERSON] (а. с. 16). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відтак, законодавцем визначено виключний перелік підстав, з яких орган реєстрації приймає рішення про зняття з реєстрації місця проживання. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що орган реєстрації здійснює, у тому числі, реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно- територіальної одиниці. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного демографічного реєстру. Відповідно до пункту 3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; - рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстраціГмісЦя проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Зняття з реєстрації місця проживання на підставах, визначених в абзацах восьмому та дев`ятому цього пункту, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або за заявою власника/наймача житла або їх представників. Згідно роз`яснень, наданих в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а самёНснування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43). Позивачем [PERSON] доведено факт того, що вона тривалий час, до лютого 2020 року зареєстрована та проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , будь-яких підстав для позбавлення її права користування житловим приміщенням не має, зняття її з реєстрації порушує її право. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved