Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

14 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із цим позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на нерухоме майно (складські приміщення), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги з наведених у позові підстав підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 16). Представник Коровинської сільської ради Роменського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 37). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Коровинці, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , зареєстрований і постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційною відміткою у його паспорті (а.с. 3, 3зв.). Рішенням виконавчого комітету Коровинської сільської ради Сумської області від 15.07.2021 № 96, розглянуто заяву [PERSON] та вирішено присвоїти поштову адресу: [ADDRESS] , на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (а. с. 10). З інформаційної довідки ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертиз» № 200 від 21.07.2021 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані наступні будівлі та споруди: А- склад площею 671,9 кв. м.; Б - склад площею 632,0 кв. м. (а.с. 9). Згідно довідки виконавчого комітету Коровинської сільської ради Роменського району Сумської області № 882 від 08.09.2021, [PERSON] з жовтня 2010 року і по теперішній час дійсно користується двома корпусами МТФ в с. Дігтярівка, що належали співвласникам майнових паїв бувшого КСП «Комінтерн», за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Отже позивач [PERSON] користується нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] , тобто володів і користувався майном відкрито, ні від кого не приховуючи своє володіння більше 10 років, ставлячись до складських приміщень як до власних, підтримував їх у придатному до використання стані, здійснював поточні ремонти, сплачув рахунки за електроенергію, при цьому, він не надавав значення, що це нерухоме майно йому не належить. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦКУкраїни, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб - на підставі частини першої статті 344 ЦК України за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved