Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

23.05.2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Ізотова Микити, 65-а в порядку спадкування за законом та в порядку праві спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказують, що вони є спадкоємцями померлого 05.01.2011 року [PERSON], т.я. є рідною дочкою та дружиною, прийняли спадщину після померлого. Проте, зазначають, що документи на право власності на спадщину у нотаріуса оформити не мають можливості, у звязку з тим, що на день смерті право власності на житловий будинок з надвірними будівлями не було оформлено за спадкодавцем, що є підставою їх звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали свої позивні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на законність своїх позовних вимог та обґрунтованість, у звязку з наданням відповідних доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, визнавши позов повністю, просила його задовольнити. Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений у встановленому законом порядку, ніяких заяв та заперечень до суду не надав, у зв*язку з чим суд розглядає справу у відсутності представника Харківської міської ради. Суд вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 1000 кв.м. по вул. Песчаная у с. В. Данилівка була виділена [PERSON] на підставі рішення №103 виконкому Харківського райради депутатів трудящих від 29.02.1956 року (а. с. 40 ). Також, виконкомом Харківського районної ради депутатів трудящих Харківської області надано дозвіл №-29 від 10.03.1956 року а.с. 41), яким дозволено [PERSON] будівництво нового будинку та надвірних будівель на ділянці у с. В.Данилівка вул. Песчаная по типовому проекту «Гіпросельстроя» та згідно до плану садиби, затвердженого рішенням Виконкому Харківського районної сільської ради депутатів трудящих від 29.02.1956 року №103. Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджується наданими документами, що на земельній ділянці площею 1075,0 кв.м. за адресою м. Харків, вул. Ізотова Микити будинок (раніше вул. Песчана) №65-а на теперішній час знаходяться житловий будинок літ. «А-1», деревяний, обкладений цеглою, житлова прибудова до будинку літ. «А1-1» , прибудова літ. «а», «а2», а також надвірні споруди: сарай літ. «Б» літ. «И», літня кухня літ. «В», льох літ. «Ж», вбиральня літ. «З», гараж літ. «К», огорожа № 1,2, колодязь №3, вигрібна яма №4, №5, замощення 1, згідно технічного паспорту від 13.07.2016 року (а.с. 35-39). Згідно даних, які зазначені в технічному паспорті рік побудови житлового будинку літ. «А-1» - 1957 рік, прибудов 1965, 1968,1969, 1998, 2001 роки. Відповідно до відповіді КП «Харківське міське БТІ» від 29.10.2015 року за №2002473 ( а.с. 42), станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №65-а по вул. Ізотова Микити в м. Харкові не зареєстровано. Згідно довідки Державного архіву Харківської області від 28.12.2015 року та 30.03.2016 року (а.с. 43-44) в протоколах засідань виконавчого комітету Великоданилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області рішень про прийняття до експлуатації будинку за 1958-1959 роки на ім*я [PERSON] не виявлено. Згідно архівної довідки та витягу Державного архіву Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 07.04.2016 року та додатку до рішення міськвиконкому від 10.07.1968 року №331 вулицю Пісчана пос. В.Данилівка перейменовано на вул. [PERSON] та Указом Президії Верховної Ради УССР від 29.08.1963 року №530 було включено селище міського типу [PERSON] райради в межі міста Харкова (Київський район) (а.с. 45-46). Згідно ст. 52 ЦК УРСР в редакції 1922 року встановлена власність: державна, кооперативна, приватна. У відповідності до ст.58 вказаного кодексу власник в межах, встановлених законом має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном. У відповідності до ст. 61 ЦК УРСР в редакції 1922 року право власності може належати двом або декільком особам спільно, частково (спільна власність). Відповідно до вимог ст. 86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна,колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Таким чином, відповідно до вимог статей 52, 58,61 ЦК УРСР в редакції 1922 року, вимог ст. 86 ЦК УРСР в редакції 1963 р., ст. 7 Закону СРСР «Про власність» (1990р.), ст. 15 Закону України «Про власність» (1991 р.), чинних на період побудови житлового будинку [PERSON] набув право власності на житловий будинок з прибудовами за адресою: м. Харків, вулиця Ізотова Микити, 65-а, оскільки побудував його за власні кошти сім*ї з 1957 року по 1969 року та з 1998 року по 2001 роки і з цього часу користувався ним разом з сім*єю. Згідно наданих до суду документів [PERSON] одружився з [PERSON] 24.11.1955 року у В-Данилівському селищному ЗАГСі Харківського району Харківської області, актовий запис № 91, про що свідчить свідоцтво про одруження від 24.11.1955 року (а.с. 13). Після одруження жінці присвоєне прізвище [PERSON]. Тобто, судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON]. Згідно даних, наданих до суду позивач [PERSON], [INFO] зареєстрована та постійно проживає в [INFO] з 10.12.1958 року (а.с. 6-7, 19). Згідно Кодексу законів про шлюб, сім*ї та опіку від 01.01.1927 року майно, набуте протягом шлюбу, вважається спільним майном подружжя, розмір долі кожного подружжя у разі спору визначається судом. Відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв з 01.01.1970 року майно, набуте подружжя під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні право по володінню, користуванню та розпорядженняю цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самойстійного заробітку. Згідно ст. 60 ч.1 СК України, який діє з 01.01.2004 року майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Ст. 70 ч.1 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з прибудовами за адресою: м. Харків, вулиця Ізотова Микити, 65-а, який був побудований в період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], як такий, що набутий під час шлюбу. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач [PERSON] народилась 27.05.1961 року про що в книзі записів актів громадянського стану про народження В-Данилівського селищного ЗАГСу Харківського району Харківської області від 23.06.1961 року зроблено відповідний запис №107 та підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14), її батьками згідно з записом акта про народження були вказані: батько [PERSON], та мати [PERSON]. У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилася також дочка [PERSON] [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження В-Данилівського селищного ЗАГСу Харківського району Харківської області від 24.11.1955 року зроблено відповідний запис №194 (а.с.16), її батьками згідно з записом акта про народження були вказані: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Позивачка [PERSON], яка у дівочості носила прізвище [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON], 20.02.1983 року у Палаці «Дзержинський» м. Харкова, актовий запис №398, після реєстрації шлюбу носить прізвище [PERSON]. Згідно даних, наданих до суду [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в домоволодінні за адресою: м. Харків, вул. Ізотова Микити, 65-а з 05.10.1993 року. [PERSON] у свою чергу реєструвала шлюб з [PERSON] 30.07.1976 року, актовий запис №2459, після реєстрації шлюбу носить прізвище чоловіка [PERSON]. Батько та чоловік позивачів [PERSON] помер 05.01.2011 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управляння юстиції 06.01.2011 року було зроблено відповідний запис про смерть за №262, та видано свідоцтво про смерть( а.с. 18). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 05.01.2011 року відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в м. Харкові по вул. Ізотова Микити, 65-а. Згідно відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 17.08.2016 року після [PERSON] було заведено спадкову справу № 161/2016, в якій містяться: - заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину та заява від [PERSON] про те, що вона спадщину не прийняла, з заявою про прийняття спадщини звертатись не буде, інших заяв немає, свідоцтва про право на спадщину не видавались. 29.07.2016 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори прийнято рішення про відмову у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за заявою позивачів з тих підстав, що документів, які б безспірно підтверджували право власності спадкодавця на нерухоме майно в спадковій справі немає. При цьому, нотаріусом також вказано, що спадкоємцями є [PERSON] дочка спадкодавця та [PERSON] дружина спадкодавця [PERSON] Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, або у разі зміни черговості одержання права на спадщину. Згідно з ст. 1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Наведені обставини, досліджені судом та підтверджені належними та допустимими доказами, свідчать про доведеність та обґрунтованість вимог позивачів про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON] та доведеність вимог щодо спільного майна подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивачів знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, в звязку з чим суд задовольняє їх позовні вимоги. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved