Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

\~14 грудня 2020 року, представник позивачки за нотаріально посвідченою довіреністю, звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою (документ сформований в системі «Електронний суд»), в якій просив суд розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк між позивачкою [PERSON] та Макіївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 2 Макіївської міської ради Донецької області, Управління освіти Макіївської міської ради Донецької області, звільнивши її з займаної посади вчителя російської мови та літератури на підставі ст. 38 КЗпП України в зв`язку із виходом на пенсію з 07.12.2020 року. Позивачка та її представник позивачки в судове засідання не з`явились, надавши до свого позову письмове клопотання (документ сформований в системі «Електронний суд»), в якому просили суд проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін та їхньої участі, підтримали позов у повному обсязі та на підставі ч. 4 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 46-48). У визначений ухвалою суду від 16.12.2020 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачі відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надали, хоча повідомлялись належним чином через офіційний сайт «Судової влади України» (Розділ : Овідіопольський районний суд Одеської області) у зв`язку з тим, що в м. Макіївці Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та надіслання заяви рекомендованим листом через ДП «Укрпошта» неможливо, адже з 27 листопада 2014 року ДП «Укрпошта тимчасово зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської області, які тимчасово не контролюються українською владою, що вбачається з офіційного листа ДП «Укрпошта» № 7/14-390 від 14.12.2020 р. (а.с. 50-51,57,71-74). На підставі ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач не подав відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає положенням ст. 191 ч. 2, ст. 281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України\~- громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи\~працівника (статті\~38,\~39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті\~40,\~41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України). Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~визнано такими, що відповідають\~Конституції України\~(є конституційними), положення частини третьої\~статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Саме по собі розірвання трудового договору з порушенням закону, по суті є безпідставним звільненням, дане твердження кореспондується з висновками Конституційного Суду України. Рішенням Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I) /2019, зокрема зазначено, що держава, забезпечуючи стабільність трудових правовідносин, здійснює їх нормативне регулювання з метою створення справедливих, безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці, підвищення її продуктивності, гарантування рівності прав та можливостей кожного працівника, збереження його працездатності, трудового довголіття, захисту на випадок безробіття. Законодавча діяльність у сфері регулювання праці, зокрема щодо умов та порядку припинення трудових правовідносин, має відповідати нормам і принципам, визначеним у\~Конституції України, а також узгоджуватися із міжнародними зобов`язаннями, які випливають з участі України у діяльності міжнародних організацій, у тому числі Міжнародної організації праці. Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, держави мають передбачити відповідні гарантії проти застосування договорів про найняття на визначений термін, мета яких - ухилитися від надання захисту, передбаченого цією конвенцією (пункт 3 статті 2); трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби (ст. 4). У\~Рішенні від 09 липня 1998 року № 12-рп/98 Конституційний Суд України\~вказав, що шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків; трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини). Судом встановлено, що позивачка працювала з 16.08.1982 року по жовтень 2014 року працювала на посаді вчителя російської мови та літератури в Макіївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 Макіївської міської ради Донецької області, Управління освіти Макіївської міської ради Донецької області, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] без останнього запису (а.с. 24-28). Відповідно до листа Міністерства освіти і науки України від 08.09.2014\~р. № 1/11-14372 «Про збереження місця роботи педагогічних працівників» на додаток до листа Міністерства соціальної політики України від 08.07.2014 р.\~№ 7302/3/14-14/13\~«Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах» - трудові договори, укладені на невизначений строк, а також строкові трудові договори до закінчення строку його чинності не можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом з педагогічними працівниками, які виїхали з районів проведення антитерористичної операції, або з тими, які залишаються у таких районах під час проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у зв`язку з небезпекою для життя та здоров`я. Міністерство звертає\~увагу керівників\~місцевих органів\~управління освітою\~та керівників\~навчальних закладів\~на необхідності\~збереження робочих\~місць та\~посад за\~працівниками,\~які не\~виходять на\~роботу в\~районах проведення\~антитерористичної операції.\~Відсутність на\~робочому місці\~в такому\~випадку є\~поважною причиною\~і не\~підпадає під\~дію\~пункту четвертого\~частини\~першої статті\~40\~Кодексу законів\~про працю\~України,\~тобто не\~є прогулом. Просимо вжити всіх можливих заходів щодо недопущення звільнення з роботи педагогічних працівників навчальних закладів, що знаходяться в районах проведення антитерористичної операції. Відповідно до\~ст.\~38\~КЗпП України\~-\~працівник має\~право розірвати\~трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~попередивши про\~це власника\~або уповноважений\~ним орган\~письмово за\~два тижні.\~У разі,\~коли заява\~працівника про\~звільнення з\~роботи за\~власним бажанням\~зумовлена неможливістю\~продовжувати роботу\~(переїзд\~на нове\~місце проживання;\~переведення чоловіка\~або дружини\~на роботу\~в іншу\~місцевість;\~вступ до\~навчального закладу;\~неможливість проживання\~у даній\~місцевості,\~підтверджена медичним\~висновком;\~вагітність;\~догляд за\~дитиною до\~досягнення нею\~чотирнадцятирічного віку\~або дитиною\~з інвалідністю;\~догляд за\~хворим членом\~сім`ї\~відповідно до\~медичного висновку\~або особою\~з інвалідністю\~I\~групи;\~вихід на\~пенсію;\~прийняття на\~роботу за\~конкурсом,\~а також\~з інших\~поважних причин),\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~розірвати трудовий\~договір у\~строк,\~про який\~просить працівник. Якщо\~працівник після\~закінчення строку\~попередження про\~звільнення не\~залишив роботи\~і не\~вимагає розірвання\~трудового договору,\~власник або\~уповноважений ним\~орган не\~вправі звільнити\~його за\~поданою раніше\~заявою,\~крім випадків,\~коли на\~його місце\~запрошено іншого\~працівника,\~якому відповідно\~до законодавства\~не може\~бути відмовлено\~в укладенні\~трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Суд встановив, що під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей - позивачка не мала можливості виходити на роботу з поважних причин, а саме, у зв`язку з небезпекою для життя та здоров`я, що згідно вказаного листа не є прогулом. \~ \~ \~ \~Отже на\~теперішній час\~вона не\~звільнена з\~основного місця роботи та їй не виданий оригінал трудової книжки. Відповідно до статей\~3,\~221,\~231 КЗпП України\~в порядку передбаченому\~главою ХV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об`єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України - безпосередньо в\~районних,\~районних у\~місті,\~міських чи\~міськрайонних судах\~розглядаються трудові\~спори за\~заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Згідно з ч.1\~ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що: з 17.06.1978 року по 01.07.1982 року позивачка навчалась у Донецькому педагогічному училище по спеціальності викладання в початкових класах загальноосвітньої школи, про що свідчить Диплом ДТ № 678558 від 05.07.1982 року та додаток до диплому (а.с. 19-23). \~ \~ \~ \~Далі її трудова діяльність позивачки, мовою оригіналу: - Запись № 1 16.08.1982 г. Приказом Ясиноватского районного отдела образования Донецкой области № 109 к от 16. 08. 1982 г. , Назначена воспитателем группы продленного дня Верхнеторецкой средней школы. И мне была заполнена трудовая книжка [NUMBER] и была сделана запись № 1. - Запись № 2- 15.08.1983 г. Приказом Ясиноватского районного отдела образования Донецкой области № 87-к от 07.07. 1983 г. Освобождена от занимаемой должности учителя начальных классов Верхнеторецкой СШ с 16. 08. 83 г. в связи с переводом в СШ Червоногвардейского района г. Макеевки. - Запись № 3- 16.08.1983 г. Средняя школа № 8 г. Макеевки. Принята учителем начальных классов . Приказ по Червоногвардейскому районному отделу образования № 293 § 4 от 15. 08.83 г. Приказ по школе № 428 от 16.08.83 г. - Запись № 4 01.09.1990 г. Переведена на должность организатора внеклассной и внешкольной воспитательной работы. Приказ по Червоногвардейскому районному отделу образования № 88 - к § 13 от 29.08.90 г. Приказ по СШ № 8 № 114 а § 4 от 31.08.90 г. - Запись № 5 20.04.1991 г. В соответствии с письмом МНО УССР № 1/9-3 от 03.01.1991 г. переведена на должность заместителя директора по воспитательной работе средней школы № 8 г. Макеевки. Приказ Червоногвардейского районного отдела образования № 45-к § 2 от 19.04.1991 г. - Запись № 6 29.08.2000 г. Уволена по переводу в ОШ І-ІІІ ступеней № 2 г. Макеевки. Приказ по Червоногвардейскому районному отделу образования № 62 § 10 от 30.08.2000 г. Приказ по ОШ № 8 № 10 - к от 01.09.2000 г. - Запись № 7 30.08.2000 г. ОШ І-ІІІ ступеней № 2. Назначить на должность заместителя директора по учебно-воспитательной работе по переводу с должности заместителя директора по воспитательной работе ОШ І-ІІІ ступеней № 8. Приказ по Червоногвардейскому районному отделу образования № 62 § 10 от 30.08.2000 г. Приказ по ОШ № 2 № 102 - к от 30.08.2000 г. - Запись № 8 26.08.02 г. Уволена с должности заместителя директора по учебно-воспитательной работе и переведена на должность учителя русского языка и литературы с неполной нагрузкой в связи с болезнью ребенка. Приказ № 733-к от 16.08.02. по городскому управлению образования г. Макеевки. Приказ № 36-к п.2 от 23.08.02 г. по ОШ № 2 г. Макеевки. - Запись № 9 01.09.2003 г. Переведена на должность учителя русского языка и литературы. Приказ № 69-к от 30.08.2003 г. по ОШ № 2. - Запись № 10 01.10.2007 г. Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 перейменована на Макіївську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 2 Макіївської міської ради Донецької області. Таким чином, з огляду на вищевказані записи у трудовій книжці вся трудова діяльність позивачки була пов`язана з роботою вчителя у школі. \~ \~ \~ \~ Суд з`ясував, що 19.11.2020 року позивачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується копію довідки від 19.11.2020 року № 5125-5000325071 (а.с. 18). \~ \~ \~ \~ Загальновідомим є факт, який не потребує додаткового доказування, що у 2014 році незаконними військовими формуваннями в м. Макіївка Донецької області розпочались військові дії, у зв`язку з чим, позивачка просила керівництво Макіївської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 видати їй трудову книжку, але їй надали можливість її тільки відсканувати, посилаючись на те що трудову книжку віддають після звільнення з роботи, а тому останній запис у трудовій книжці був зроблений 01.10.2007 року, що підтверджується копію трудової книжки (а.с. 24-28). Трудові відносини між сторонами припинилися з 07.12.2020 року відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України, в зв`язку з виходом позивачки на пенсію, що підтверджується рішенням Чорноморського об`єднаного управління ПФУ Одеської області № 154750004031 від 10.12.2020 року призначення позивачці пенсії з 07.12.2020 року (а.с. 33-43). Позивачка зверталась до Департаменту освіти і науки Донецької обласної Державної Адміністрації, на що отримала відповідь, що Управління освіти Макіївської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 02142902) знаходиться за адресою : 86132, Донецька область, місто Макіївка, Центральний мікрорайон, будинок 14, та не перебуває в процесі припинення; Макіївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 Макіївської міської ради Донецької області ( ідентифікаційний код юридичної особи 25702186 ) знаходиться за адресою: 86117, Донецька область, місто Макіївка, вулиця Крилова, будинок 1, та не перебуває в процесі припинення (а.с. 29). Також ця інформація підтверджена за допомогою безкоштовного запиту на сайті Міністерства юстиції України з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search ) витяги з офіційного сайту надаю Суду для відома (а.с. 30-32). В подальшому, позивачка за допомогою електронного цифрового підпису зробила вищевказані витяги з Порталу Електронних Послуг Пенсійного фонду України https://portal.pfu.gov.ua/, де є Інформація про мої трудові відносини, як найманого працівника за основним місцем роботи, за даними персоніфікованого обліку ПФУ за період з 1999 року по 2014 рік. З реєстру вбачається, що трудові відносини за основним місцем роботи починаючи з січня 1999 року до вересня 2014 року підтверджені та збігаються з відомостями внесеними до трудової книжки. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка з власної ініціативи має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, з причин того, що вона 07.12.2020 року вийшла на пенсію. Однак подати заяву відповідачам про звільнення, позивачка не має можливості, оскільки в законний спосіб подати заяву особисто не можливо, тому що в м. Макіївці Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також відсутня законна можливість надіслати письмову заяву рекомендованим листом з повідомленням через ДП «Укрпошта», враховуючи те, що з 27 листопада 2014 року ДП«Укрпошта»\~зупиніла\~приймання\~і\~доставку\~поштових\~відправлень\~на\~територіях\~Донецької\~та\~Луганської\~ областей,\~які\~тимчасово не\~контролюються\~українською\~владою. В зв`язку з цими обставинами розірвати трудовий договір та припинити трудові відносини можна тільки в судовому порядку. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved