Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

16 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила (а.с. 32-34). В обґрунтування уточненого позову позивач посилалась на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2009 року, є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрована вона, її дочка [PERSON] , онука [PERSON] , син [PERSON] та похресник [PERSON] , який є відповідачем у справі, який з 13 березня 2004 року з її згоди був зареєстрований у належному їй будинку, однак з квітня 2004 року у ньому не проживає, власних речей не має та житлом не користується, перешкод у користуванні житлом вона відповідачу не чинить, він не є його власником, або користувачем. Таким чином, позивач посилалась також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника житла, у зв`язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 січня 2019 року було відкрите провадження у справі (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 41). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 01 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л. П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2308 (а.с. 12). Право власності позивача також підтверджується Витягом з про реєстрацію права власності на нерухоме майно Новомосковського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" № 24793978 від 15 грудня 2009 року (а.с. 14). Згідно із довідкою виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1919 від 21 серпня 2018 року, наданої суду в копії, [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею зареєстровані: донька - [PERSON] , 1986 року народження, онука - [PERSON] , 2010 року народження, син - [PERSON] , 1978 року народження та похресник - [PERSON] , 1987 року народження (а.с. 19). Також у відповідності до відомостей ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 12 березня 2012 року зареєстрований за вищезазначеною адресою (а.с. 22), що також підтверджується домовою книгою на це домоволодіння, наданою суду в копії (а.с. 15-18). Водночас, відповідно до акту, складеного депутатом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області Дуєнковою Н. І. в присутності сусідів, [PERSON] , який є хрещеним [PERSON] , фактично з моменту реєстрації у будинку не проживає, власних речей не має (а.с. 44). У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 158 ЖК України визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.ст. 401, 404, 406 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує на те, що відповідач комунальні послуги за користування будинком не сплачує, не користується житлом, не бере участі в утриманні житла, що було підставою для встановлення сервітуту. Згідно з матеріалами справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування житловим приміщенням, належним позивачу. Крім того, на підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою через фактичне припинення сервітуту. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. В зв`язку з вищенаведеним,

Outcome: approved