Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 0091 від 06 вересня 2016 року, укладеного між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 59444,20 грн. Вимоги мотивує тим, що на початку вересня 2016 року він знайшов на одному з популярних сайтів у всесвітній мережі інтернет рекламне оголошення щодо продажу сільськогосподарської техніки за вигідними умовами та зниженими цінами. Перейшовши на посилання дізнався, що таким продавцем виступало ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», зв'язавшись з представником вказаного товариства запросив приїхати в м. Тернопіль, де знаходиться їх найближче представництво для укладення договору купівлі-продажу необхідної йому сільськогосподарської техніки. 06 вересня 2016 року він прибув до офісу ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» у м. Тернопіль за вказівкою менеджера останнього, нібито для пришвидшення виконання Договору та можливістю скористатися акційною ціною на с/г техніку та здійснив два платежі в загальній сумі 59444,20 грн., з них : 11246,20 грн. комісія за організацію по Договору, 48198,00 грн. - авансовий платіж по Договору. Того ж дня, 06 вересня 2016 року між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» був укладений договір фінансового лізингу №0091( далі -Договір), згідно якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб Zoomlion RD-244 ревус, вартість предмета лізингу становить 160660,00 грн. з ПДВ. Через деякий час, приблизно 11 .11.2016 року він зрозумів, що договір фінансового лізингу не є договором купівлі-продажу і відповідач не збирається виконувати умови Договору та передавати предмет лізингу. Не надає Додаток №1, Додаток№3, якими повинна визначатися вартість предмета лізингу та детальна вартість предмета лізингу та детальна розшифровка планових платежів, а також Додаток№2 - Специфікацію по предмету лізингу, що унеможливлює ознайомлення з родовими характеристиками предмета лізингу. Також відсутнє нотаріальне посвідчення даного Договору. 11 листопада 2016 року ним була направлена відповідачу заява про розірвання договору фінансового лізингу №0091 від 06.09.2016 року та повернення сплачених коштів. Відповідач у листі №455 від 29 листопада 2016 року повідомив про розірвання Договору, однак зазначив, що підлягає поверненню 80% від сплаченого авансового платежу ,а комісія за організацію Договору в розмірі 20% поверненню не підлягає. Укладений договір вважає недійсним, так як нотаріально він не засвідчений, а також відповідно норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить несправедливі умови договору. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просить задовольнити позов, визнати вищевказаний договір недійсним, стягнути з відповідача оплату по договору в розмірі 59444,20 грн. та понесені ним судові витрати в розмірі 594,46 грн. Представник відповідача - ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» в судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та одночасно надійшло заперечення на позовну заяву, згідно якого просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Вважає вказаний позов безпідставним та необґрунтованим та таким, що не підкріплений жодним належним та допустимим доказом. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог він свідомо перекручує або несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що не достатньо уважно читає та розуміє умови Договору, що був укладений та на підставі якого виникли цивільно-правові відносини. З метою ознайомлення з текстом у позивача була можливість відкладення підписання оспорюваного правочину. На момент підписання договору у позивача не існувало питань щодо природи правочину, і оскільки договір лізингу підписаний позивачем на кожній сторінці і в цілому, то укладаючи договір лізингу сторони з'ясували, на яких умовах він укладається, з власної ініціативи взяли на себе певні зобов'язання за даним договором, почали їх виконувати. Суд, заслухавши позивача , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 0091, відповідно до умов якого ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» зобов'язалося придбати та передати у користування позивачу на термін та на умовах, передбачених цим договором транспортний засіб Zoomlion RD-244 ревус, об'єм 24 кс/диз, Тип КПП - мех.., привід -4х4. (надалі по тексту - договір, а.с. 8-27). Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України. Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи обставини справи та вимоги закону, а також те, що спірний договір на порушення вимог статті 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, то згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним. Крім того, судом також встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, виходячи з наступного. Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача. Відповідно п. 8.2 укладеного між сторонами договору, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 5983,61 дол. США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, що в гривневому еквіваленті на дату укладення договору становить 160660,00 грн. з ПДВ. Згідно п. 9.1 договору, комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 7 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію договору визначено у Додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити з моменту отримання предмету лізингу. На виконання умов договору [PERSON] на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» сплатив комісію за організацію по договору у розмірі 11246,20 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.611964423.1 від 06.09.2016 року (а.с. 29). Положеннями договору передбачено, серед іншого, сплату лізингоодержувачем на користь лізингодавця комісії за організацію угоди, комісії за передачу предмета лізингу та комісії за супроводження договору. За умовами договору комісія за організацію Договору - це першочерговий одноразовий платіж, який має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням та обслуговуванням договору. Розмір комісії відображається у Додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу. Комісія за супроводження договору - це грошові кошти, сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір комісії за супроводження договору відображається у Додатку № 3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток. Пунктом 10.1 договору визначено, що лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий періодичний платіж включає - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування у розмірі 20 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 6 %. Отже, виходячи з умов договору, на позивача, як лізингоодержувача, покладено обов'язок фактично багаторазово сплачувати відповідачу - лізингодавцю за одну ж і ту послугу, а саме за організацію і виконання договору у виді комісії за організацію угоди, щомісячний платіж і комісію за супроводження договору та комісію за передачу предмета лізингу, у зв'язку з чим умови договору є несправедливими. Також умовами договору не передбачено відповідальності відповідача на невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором. Разом з тим, положеннями договору, а саме пунктами 12.7, 12.8, 12.9, 12.13, 12.16 встановлено, що за порушення умов договору на позивача покладено обов'язок щодо сплати пені, процентів, штрафів, компенсації витрат, відшкодування збитків та відповідні майнові зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зі змісту договору вбачається, що додатками до нього є: № 1 - графік сплати авансового внеску, № 2 - специфікація, № 3 - графік покриття витрат на виплати лізингових платежів. Відповідно п. 8.5 договору, всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №3 до даного договору сплачуються лізінгоодержувачем на умовах передбачених цим договором. Як пояснив суду позивач, жодних з додатків до договору фінансового лізингу співробітники відповідача йому не надавали. У спростування вказаних обставин будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Зі змісту спірного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) транспортного засобу, специфікацій та умов, графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками 1, 3 до договору, на які робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, та такі додатки до договору позивачем та відповідачем не підписувались і не складались. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань позивача. Разом з тим частиною другої статті 6 Закону «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, судом встановлено, що відповідно до договору фінансового лізингу № 0091 від 06.09.2016 року лізингоодержувачем являється - [PERSON] (а.с.8), згідно п. 18 Договору, де зазначено місцезнаходження, реквізити та підписи сторін, фізичною-особою- лізингоодержувачем вказано [PERSON].( а.с.27). Також, з наданих представником відповідача матеріалів вбачається, що заява про отримання усіх коректно викладених відповідей від менеджера -консультанта до ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» надійшла від [PERSON]. На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 0091 від 06.09.2016 року слід визнати недійсним, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені останнім кошти в розмірі 59444,20 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 594,46 грн.

Outcome: approved