Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

31 січня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], яка померла 16 вересня 2015 року, є дочкою [PERSON], [INFO], який помер 25 січня 2000 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті 25 січня 2000 року її батька [PERSON]; та визнати за [PERSON], [INFO], зареєстрованим за адресою: [INFO], право на земельну частку (пай), розміром 4,04 умовних кадастрових гектарів, що розташована за межами населеного пункту на території Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) СМ № 0252401, в порядку спадкування. Вказаний позов обґрунтований тим, що після смерті дружини позивача [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі у вигляді земельної частки (паю), яку у свою чергу вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] Позивач не має змоги оформити спадщину своєї дружини, оскільки не доведено її родинні звязки з батьком, бо у свідоцтві про її народження батьком записаний не [PERSON], а «Іван», не встановлено факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті батька. Крім того, сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на імя [PERSON] втрачено. У звязку із цими обставинами нотаріусом позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду, чим представник позивача і скористався. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі з наведених у позові підстав та просив їх задовольнити. Представник Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.77). У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився у смт Ямпіль Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії МА №461482 (а.с.8). 03 червня 1978 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Царик», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП №306341 від 03.06.1978 року (а.с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії ГД №674974 від 25.04.1958 року (а.с.15), вона народилася 15.04.1958 року в с. Курмани Недригайлівського району Сумської області, її матір'ю записана [PERSON], а в графі «батько» записано «Іван», прізвище та по батькові батька не вказано. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, наданого Недригайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 08.02.2018 за №135-15.10-26 (а.с.47-48), вбачається, що [PERSON] народилася 15 квітня 1958 року, відомості про батьків: батько [PERSON], мати [PERSON], минуло 27 років, місце проживання с. Курмани Недригайлівського районуСумької області. Згідно копії сторінок погосподарської книги №2 Курманівської сільської ради за 1967-1969 роки, особовий рахунок 180, [PERSON], [INFO], зазначений як голова сімї, який проживав із дружиною [PERSON], [INFO], дочками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.21). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, наданого Недригайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 15.03.2018 за №294-15.10-26 (а.с.64-65), вбачається, що [PERSON], яка народилася 22 січня 1930 року у селі Курмани Недригайлівського району Сумської області, померла 14 січня 1992 року у селі Курмани Недригайлівського району Сумської області, відомості про заявника: [PERSON], с. Курмани. Згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 072589 [PERSON] помер 25.01.2000 року в с. Курмани Недригайлівського району Сумської області (а.с.11). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, наданого Недригайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 08.02.2018 за №135-15.10-26 (а.с.49), вбачається, що [PERSON], який народився 26 травня 1924 року у селі Курмани Недригайлівського району Сумської області, помер 25 січня 2000 року у селі Курмани Недригайлівського району Сумської області, відомості про заявника: [PERSON], жителька м. Шостка. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняла його дочка [PERSON], спадщину якої у свою чергу прийняв її чоловік, позивач [PERSON] Та обставина, що у свідоцтві про народження [PERSON] батьком записаний «Іван», позбавляє можливості довести їх родинні відносини, а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Відповідно до копії довідки Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 22.01.2018 року (а.с.13), [PERSON], який народився 26 травня 1924 року у селі Курмани Недригайлівського району Сумської області на день смерті 25 січня 2000 року постійно був зареєстрований у [INFO]. На момент смерті був зареєстрований один. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області не посвідчувався. За життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0252401 на земельну частку розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією сертифіката (а.с.12). З листа відділу Держгеокадастру в Недригайлівському районі №47/108-18 від 22.01.2018 року вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації від 14.03.1997 року №75 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0252401 розміром 4,04 умовних кадастрових гектари колишнього КСП «Маяк», реєстраційний номер 401 від 27.03.1997 року (а.с.23). Після смерті [PERSON] його дочка [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як до спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини розпорядилася його майном, займалася питанням поховання. Однак, з копії довідки Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області за №35 від 22.01.2018 року (а.с. 14) вбачається, що сільська рада не володіє відомостями про те, що після смерті [PERSON] його дочка [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (а.с.14). З інформації, що надана на запит суду приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу [PERSON], інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) (а.с. 53-54), встановлено, що після смерті 25 січня 2000 року [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіт спадкодавця не посвідчувався. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], жителі с. Курмани Недригайлівського району Сумської області пояснили, що [PERSON] дійсно була дочкою [PERSON], але оскільки її мати у зареєстровану шлюбі з її батьком не перебувала, дівоче прізвище її було [PERSON]. Батьки [PERSON] проживали однією сімєю у селі Курмани. [PERSON] після смерті батька [PERSON] розпорядилась речами останнього, займалась його похованням та вирішували всі, пов`язані з цим питання. Враховуючи, що спадщина після [PERSON] відкрилася 25 січня 2000 року, а шестимісячний строк для її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, скінчився до набрання чинності ЦК України, то правовідносини у справі мають врегульовуватися ЦК УРСР. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994, № 18/5, що діяла на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обовязковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, у судовому засіданні доведено факт, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], [INFO], який помер 25 січня 2000 року, та, як спадкоємець за законом після смерті [PERSON], прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня смерті останнього вступила в управління та володіння спадковим майном і розпорядилася особистими речами померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту родинних відносин дружини позивача [PERSON] з її батьком [PERSON], факту прийняття нею спадщини батька, має юридичне значення щодо можливості позивача оформлення спадкових прав на спадщину, що відкрилася після смерті його дружини, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом також встановлено, що 16 вересня 2015 року померла дружина позивача [PERSON] у місті Шостка Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №245627 (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах, що була успадкована нею після смерті її батька [PERSON], та належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0252401 (а.с.12) . Відповідно до довідки сектору реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб Шосткинської міської ради від 22.03.2018 за №С-18 (а.с.68), за адресою: [ADDRESS], на день смерті 16.09.2015 [PERSON], [INFO], і по теперішній час зареєстрований [PERSON], [INFO], позивач по справі. З інформації, що надана на запит суду приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу [PERSON], інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) (а.с. 51-52), встановлено, що після смерті 16 вересня 2015 року [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіт спадкодавця не посвідчувався. Таким чином, позивач [PERSON], у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], оскільки був зареєстрований із нею за однією адресою на час смерті. На даний час позивач [PERSON] бажає оформити спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, право на яку посвідчено за померлим [PERSON] сертифікатом на земельну частку (пай) серії СМ № 0052401, однак, при оформленні спадщини виявилося, що оригінал вказаного сертифікату на земельну частку (пай), втрачено. Оскільки на даний час зазначений сертифікат втрачено, а одержати його дублікати в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю власника, позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). При зверненні до нотаріуса щодо питання оформлення спадщини, позивачу було відмовлено в цьому шляхом надання письмового розяснення про відмову у видачі свідоцтв про право власності на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено, то рекомендовано звернутись до суду для захисту свого права власності на земельні ділянки, як за спадкоємцем, чим представник позивача і скористався. Статтею 1217 ЦК України встановлені види спадкування, згідно якої спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На підставі ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах спадкування»). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] у вигляді земельної частки (паю), яку остання у свою чергу прийняла після смерті батька [PERSON], але у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0252401, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, то позов підлягає задоволенню, оскільки рішення суду буде підставою для оформлення права позивача на цю земельну частку. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved