Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

22\~лютого 2019\~року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача [PERSON] в якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського товариства площею 7,5143 розташовану на території Калузької сільської ради Березнегуватського району. Заповіт за життя [PERSON] не складав. Через свій похилий вік та стан здоров`я позивачка потребує сторонньої допомоги, яку погодився надавати її син, відповідач по справі, за умови, якщо вона та її донька [PERSON] відмовляться від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , про що останні подали заяви до нотаріуса. Згодом їх відносини погіршилися та вона змушена була переїхати проживати до своєї доньки. Після цього вона звернулася до нотаріуса щоб анулювати відмову від спадщини, але дізналася, що відповідач вже оформив свої права в лютому 2016 року. Таким чином вона залишилася без житла та не має ніяких майнових прав на вказаний будинок та на землю. В зв`язку з викладеним просила визнати недійсною її відмову від спадщини після смерті її чоловіка, засвідчену нотаріусом за спадковою справою 205/2015; визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом № 93 та № 94 від 21 лютого 2016 року видані державним нотаріусом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] на успадкування вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року до участі у даній справі в якості співвідповідача було залучено Калузьку сільську раду Березнегуватського району Миколаївської області, оскільки відмова від спадщини позивачки була посвідчена секретарем вказаної сільської ради. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Бобко В.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав повністю, пояснивши, що не заперечує проти того, щоб спадщину після смерті батька, розподілили між ними у відповідності до чинного законодавства. Представник співвідповідача Калузької сільської ради в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечувала. Представник третьої особи, державний нотаріус Березнегуватської державної нотаріальної контори Нікурадзе Т.В. в судове засідання також не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши докази\~у справі\~суд встановив\~наступні факти\~та відповідні\~їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївській області 22 червня 2015 року, актовий запис № 09 (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,51 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 05 січня 2000 року на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 15 грудня 1999 року № 8 та житловий будинок в с. Калуга Березнегуватського району Миколаївської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 квітня 2001 року (а.с.37,38). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 16 листопада 1999 року за актовим записом № 12 від 07 квітня 1967 року Калузькою сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.34). На день смерті [PERSON] проживав з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та [PERSON] відповідно довідки Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 481 від 11 грудня 2018 року (а.с.11,12 ). Позивачка відмовилася від спадщини, яка залишилася після смерті чоловіка [PERSON] , що підтверджується її заявою, яка засвідчена секретарем Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області за реєстровим № 23 та зареєстрована державним нотаріусом у книзі обліку спадкових справ за № 551 від 15.10.2015 року, спадкова справа № 205/15 (а.с.24). 15 жовтня 2015 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , яка зареєстрована державним нотаріусом у книзі обліку спадкових справ за № 550 (а.с.23). 21 лютого 2016 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Нікурадзе Т.В. відповідачу [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом № 93 та № 94, за якими до нього перейшло право власності в порядку спадкування на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку (а.п.47,49). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 зазначеного Кодексу передбачено,що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст.1268 ЦК України, зазначає,що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч.3, 5 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 та 3 статті 215 зазначеного Кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст.216 ЦК України регламентує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Із роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки було встановлено, що під час відмови від спадщини позивачка перебувала під впливом тяжких обставин, а саме моральних страждань після смерті чоловіка та страхом залишитися однією в силу свого похилого віку, а відмова від єдиного житла та засобів для існування, є вкрай невигідними умовами. На підставі ст.141\~ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивачки понесені нею витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved