Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] 15.05.2020 р. звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачки зареєстровані у належній йому квартирі, але фактично більше року в ній не проживають; витрати на утримання майна не несуть. Позивач зазначає, що він не чинить перешкод у користування жилим приміщенням, але відповідачки самі не хочуть там проживати. Оскільки комунальні послуги нараховують відповідно до зареєстрованих у квартирі осіб, він несе додаткові витрати на утримання майна. Позивач вважає, що відповідачки як члени сім`ї власника більше року у належній йому квартирі не проживають, через що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів перешкоджає йому повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. На підставі викладено просить визнати відповідачок такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 25.05.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено на 18.06.2020 р. Ухвалою суду від 18.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 15.07.2020 р. Позивач у судове засідання не прибув; надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачки до суду не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; причини неявки не повідомили; відзив на позов не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин; не подали відзив; позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до договору дарування квартири від 03.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчан С.В., [PERSON] набув у власність нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Про що здійснено державну реєстрацію у Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 12087 у книзі 79. Згідно з довідкою ТОВ «Еталонсервіс» від 29.01.2020 р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; крім нього за вказаною адресою зареєстровані дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду від 16.10.2019 р. шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.07.1997 р. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Відповідно до акта про факт непроживання в квартирі від 29.01.2020 р. [PERSON] та [PERSON] з 21.11.2007 р. зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , які більше року за вказаною адресою не проживають, до квартири не навідуються. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст.321 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у Постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Під час судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачок за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідачок в утриманні квартири чи виявлення ними інтересу до вказаного житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачок понад зазначений строк судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідачок такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачок на користь позивача в рівних частках.

Outcome: approved