Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, вимоги якої уточнив та просить визнати незаконним і скасувати наказ підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» від 22 лютого 2013 року за №146 «Про звільнення» та поновити його на попередній роботі з 26 лютого 2013 року. Одночасно позивач просить стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 600804 грн. 63 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 2007 року він працював на підприємстві з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна». Його остання посада завідуючий базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ. 18 лютого 2013 року він не був допущений до робочого місця, а 14 липня 2014 року ознайомився з незавіреною копією наказу від 22 лютого 2013 року №146 про його звільнення 25 лютого 2013 року з займаної посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри, при цьому підставою для видачи даного наказу є акт про проведення службового розслідування. З законністю наказу від 22 лютого 2013 року №146 він не погоджується, оскільки звільнення на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у звязку із втратою довіри, може визнаватись обґрунтованим якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операції з матеріальними цінностями). Також позивач зазначає, що необхідною умовою для розірвання трудового договору, у звязку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення. Проте, власник у випадку спору зобовязаний довести і факт порушення і вину працівника. Однак, в наказі про звільнення взагалі не зазначено ті винні дії, які дали підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Крім того, на думку позивача, відповідачем порушено порядок його звільнення. Так, відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст. 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. При цьому позивач зазначає, що в наказі від 22 лютого 2013 року №146 «Про звільнення» відсутнє посилання на таку згоду, а він особисто не був присутній на засіданні профспілкової організації по розгляду подання власника або уповноваженого ним органу. В п.1.2. його посадової інструкції зазначено, що призначення на посаду завідуючого базою, а також звільнення здійснюється наказом генерального директора підприємства за поданням директора з постачання та оптовим продажам. Однак, йому не відомо про існування такого подання щодо його звільнення. Також позивач вказує на те, що в порушення вимог ст. 47 КЗпП України на день його звільнення відповідачем не видано йому копію наказу від 22 лютого 2013 року №146 та належним чином оформлену трудову книжку. Копію витягу з трудової книжки, яку додано до позовної заяви, йому надало управління Пенсійного фонду України в місті Жовтих Водах. Крім того, 12 червня 2014 року в управлінні Пенсійного фонду України в місті Жовтих Водах йому надано відомості про суму його заробітку в 2012-2013 роках. Повний розрахунок проведений за грудень 2012 року (21 робочий день) в сумі 15550 грн. 36 коп. та за січень 2013 року (21 робочий день) в сумі 18229 грн. 77 коп. З урахуванням цих сум його середньоденний заробіток становить: (15550,36 грн. + 18229,77 грн.) : (21 день + 21 день) = 804,29 грн. в день. Кількість робочих днів за період з 26 лютого 2013 року по 01 березня 2016 року складає 747 днів. Таким чином, загальний розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 747*804,29 грн. = 600804, 63 грн. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суд невідомі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 09 січня 2016 року, у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 вересня 2015 року, у судовому засіданні позов не визнала та у його задоволенні просила відмовити у повному обсязі з підстав зазначених у запереченні на позовну заяву від 26 серпня 2015 року. Так, представник відповідача зазначила, що процедура звільнення [PERSON], є законною, оскільки відповідно наказу в.о. генерального директора підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» від 24 вересня 2012 року №436-П комісією проведено службове розслідування за фактами, викладеними у службовій записці начальника юридичного відділу [PERSON] №6749в від 19 вересня 2012 року. В ході проведення службового розслідування встановлено наступне: наказом генерального директора підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» №550-П від 26 грудня 2011 року з метою впорядкування процесу приймання нафтопродуктів, які прибули залізничним транспортом на адресу підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» на станцію «Обвідна», створена комісія з прийому нафтопродуктів у складі: голови комісії завідувача бази у м. Дніпропетровськ [PERSON], членів комісії старших операторів бази у м. Дніпропетровськ [PERSON] та [PERSON] Пунктом 3 наказу №550-П від 26 грудня 2011 року на завідувача базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» [PERSON] було покладено обовязок щодо організації процесу приймання нафтопродуктів в суворій відповідальності до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання споживчої політики №281/171/578/155 від 20 травня 2008 року, зареєстрованої в Міністерстві України 02 вересня 2008 року №805/15496. Аналогічні вимоги викладені в п.2.3.1 Посадових інструкцій завідувача базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна». Комісія, вивчивши документи про приймання нафтопродуктів, наданих завідувачем базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» [PERSON], приходить до висновку про грубі порушення з боку комісії норм Інструкції №281, зокрема: - в порушення п.5.2.8 Інструкції №281, приймання нафтопродуктів здійснено без виклику представника вантажовідправника для участі в прийманні нафтопродуктів, про що свідчить відсутність у п.4 актів даних про направлення телеграми на адресу вантажовідправника (акти №DN-161 від 06 серпня 2012 року, №DN-162 від 07 серпня 2012 року, №DN-95 від 24 травня 2012 року, №DN-167 від 15 серпня 2012 року, №DN-148 від 23 липня 2012 року, №DN-173 від 22 серпня 2012 року, №DN-177 від 27 серпня 2012 року); - в порушення п.5.2.5 та п.5.2.11 Інструкції №281 та п.3.1 договора поставки №12/738 від 01 травня 2012 року приймання нафтопродуктів проведена без участі представника торгово-промислової палати (акт №DN-161 від 06 серпня 2012 року); - в порушення п.5.1.3 Інструкції №281 і умов п.3.7 контракту з ІП «Лукойл-Білорусь» №60/12-Ю / 12/2, застована похибка вимірювань в розмірі 0,65% проти встановленої в договорі похибки в розмірі 0,5% (акт №DN-162 від 07 серпня 2012 року). Зазначене порушення призвело до заниження розміру 1 недостачі на 73 кг. і відображенню недостовірних даних у бухгалтерському обліку (п.5.2.6 Інструкції №281); - в порушення п.5.2.8 Інструкції №281, не призупинені прийом нафтопродуктів після встановлення факту недостачі з метою виклику представника вантажовідправника (акти №DN-161 від 06 серпня 2012 року, №DN-162 від 07 серпня 2012 року, №DN-95 від 24 травня 2012 року, №DN-167 від 15 серпня 2012 року, №DN-148 від 23 липня 2012 року, №DN-173 від 22 серпня 2012 року, №DN-177 від 27 серпня 2012 року); - в порушення п.5.1.3 Інструкції №281 і умов п.3.7 контракту з LUKOIL NEFTOCHIM BOURG AS AD №Q20110000200000/11/13, застосована похибка вимірювань в розмірі 0,65 при відсутності в договорі розміру похибки вимірювань (акт №DN-95 від 24 травня 2012 року). Зазначене порушення призвело до заниження розміру недостачі на 690 кг. і відображенню недостовірних даних у бухгалтерському обліку (п.5.2.6 Інструкції №281). В ході проведення службового розслідування підтверджені факти некоректного оформлення акта за формою №5-НП, в частині відображення даних про постачальника та вантажовідправника (акти №DN-161 від 06 серпня 2012 року), дати видачі вантажу (№DN-177 від 27 серпня 2012 року). При дослідженні зазначених накладних, наданих комісією з приймання нафтопродуктів в якості додатків до актів за формою №5-НП, було підтверджено факт порушення при прийомі нафтопродуктів ст. 52 Статуту залізниць України та 31 Правил видачі вантажів, згідно з якими в залізничній накладній повинна бути проставлена відмітка про видачу вантажу, що прибув на станцію призначення у справному вагоні без ознак втрати і видачі вантажу без перевірки залізницею його маси. Вказані відмітки засвідчуються підписом начальника станції або уповноваженого ним працівника із зазначенням його посади. Комісія з прийому нафтопродуктів повинна була пред'явити накладні для внесення цих відміток у день видачі вантажу або на протязі трьох днів з моменту видачі вантажу. При відсутності такої позначки на накладній підстави для покладання відповідальності за нестачу вантажу на вантажовідправника, продавця чи постачальника є неможливим, оскільки не виключається можливість виникнення недостачі вантажу при перевезенні з вини перевізника або з вини одержувача. Зазначені висновки підтверджуються позицією Вищого господарського суду України, викладеної в п. 4 Інформаційного листа №01-08/71 від 02 лютого 2010 року. Відсутність копій документів про виклик представника вантажовідправника для участі в прийманні нафтопродуктів також не дозволяють підприємству звернутися з відповідною претензією (позовом) до вантажовідправника про стягнення нестач, оскільки наявність таких документів згідно п. 5.2.7 Інструкції № 281 є обов'язковим. Крім того, комісією був досліджений факт підписання завідувачем базою у м. Дніпропетровськ [PERSON] актів за формою №5-НП від 22 серпня 2012 року і від 27 серпня 2012 року. Згідно представленого в групу з управління персоналом листа непрацездатності [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 17 серпня 2012 року по 31 серпня 2012 року. Відповідно до пояснювальної від 27 вересня 2012 року, отриманої від [PERSON] в ході проведення службового розслідування, останній заперечує свою участь у прийманні нафтопродуктів 22 серпня 2012 року і 27 серпня 2012 року, посилаючись на те, що підписав їх у зв'язку з відсутністю виконуючого обовязки завідуючого базою в період його непрацездатності. Як випливає з пояснень старшого оператора Бази [PERSON], [PERSON] не був присутній при прийманні нафтопродуктів 22.08.2012 року і підписав акт 31.08.2012 року. Однак із зазначених пояснень також вбачається, що [PERSON] був присутній при прийманні нафтопродуктів 27.08.2012 року. Крім того, пояснення [PERSON] про підписання актів 31 серпня 2012 року не можуть бути прийняті комісією у зв'язку з тим, що 31 серпня також є днем його непрацездатності. Зазначені факти свідчать про фальсифікації комісією з прийому нафтопродуктів результатів приймання нафтопродуктів, в частині складу комісії, і порушенні п. 5.2.7 Інструкції №281. Аналізуючи факти, встановлені в ході службового розслідування, комісія приходить до висновку про неналежне виконання членами комісії з приймання нафтопродуктів на базі зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» в м. Дніпропетровськ: - завідувачем базою [PERSON] п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.5, 2.15, 5.3 та 5.4 посадових інструкцій; Правил приймання і обліку нафтопродуктів, що надходять на НБ ПІІ «Лукойл Україна», затверджених наказом №246-П від 05 червня 2012 року; - старшими операторами бази [PERSON] і [PERSON] п.п. 2.14., 2.18, 2.21.2, 5.1 робочих інструкцій та Правил приймання та обліку нафтопродуктів, що надходять на НБ ПІІ «Лукойл Україна». В ході проведення службового розслідування були отримані письмові пояснення [PERSON], [PERSON] і [PERSON]Як випливає з пояснень, вищезазначені працівники визнали факти порушень у процесі приймання нафтопродуктів і пояснили причини їх вчинення. Однак, комісія не має можливості визнати їх обґрунтованими, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства. Так обґрунтованою причиною відсутності на залізничної накладної відмітки про видачу вантажу, що прибув на станцію призначення у справному вагоні без ознак втрати та видача вантажу, не може бути визнаний факт відсутності комерційного акта, оскільки такий акт складається виключно у випадках пошкодження цистерн, ЗПУ, наявності слідів потьоків і т.п. Також обґрунтування причин відсутності телеграм про виклик представників вантажовідправника узгодженням спірних питань в результаті телефонних переговорів з представниками вантажовідправників не може бути прийнято до уваги комісією зважаючи обов'язковості подання такої телеграми. У своєму запереченні представник відповідача також зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, для втрати довіри не обовязково, щоб шкода була нанесена. Досить, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди. Факт добровільного відшкодування заподіяного збитку не перешкоджає звільненню за мотивом втрати довіри. Своїми діями по неправильному оформленню документів первинного бухгалтерського обліку нафтопродуктів та порушенням порядку приймання нафтопродуктів [PERSON] спричинив матеріальні збитки підприємству. Крім того, комісією встановлено факт укладення 17 січня 2012 року з зазначеними працівниками договору про колективну матеріальну відповідальність. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належать до кола осіб, які безпосередньо обслуговують товарні цінності ПІІ «Лукойл Україна» і в результаті винних дій якми грубо порушений порядок приймання товарних цінностей. Щодо попереднього погодження звільнення позивача з профспілковим органом, представник відповідача пояснив, що 18 лютого 2013 року підприємство звернулося до профсоюзного комітету із поданням №385 про звільнення [PERSON] В той же день [PERSON] був повідомлений про необхідність зявитися на засідання профспілкового комітету цехової профспілкової організації Дніпропетровського безбалансового регіонального представництва ПІІ «Лукойл Україна» на 19 лютого 2013 року за адресою: м. Дніпропетровськ, пр-т Кірова, 141. У звязку із незявленням [PERSON] на засідання, згідно із протоколом №03 від 19 лютого 2013 року, члени профспілкового комітету цехової профспілкової організації вирішили направити [PERSON] телеграму та перенести засідання на 21 лютого 2013 року. За фактом відсутності [PERSON] складено акт про відмову від надання пояснень та бажання приймати участь у засіданні. Телеграми від 19 лютого 2015 року №1566/83 та №1566/84 [PERSON], за адресою зазначеною в особовій справі, був повідомлений про засідання профспілкового комітету цехової профспілкової організації Дніпропетровського безбалансового регіонального представництва ПІІ «Лукойл Україна» призначене на 21 лютого 2013 року. Згідно із протоком №04 від 21 лютого 2013 року профспілковий комітет цехової профспілкової організації Дніпропетровського безбалансового регіонального представництва ПІІ «Лукойл Україна» постановив надати попередню згоду на розірвання трудового договору із [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України. Згідно із протоколом №33 від 22 лютого 2013 року Профспілковий комітет Первинної профспілкової організації робітників ПІІ «Лукойл Україна» надав попередню згоду на розірвання трудового договору із [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України. Таким чином, вимоги статті 43 КЗпП України, в частині попереднього погодження звільнення працівника, підприємством дотримані в повному обсязі. Щодо тверджень позивача про невідповідності наказу про звільнення вимогам закону, а на відсутність у наказі про звільнення №146-к від 22 лютого 2013 року посилання на винні дії [PERSON], які стали підставою для звільнення, представник відповідача пояснила, що наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року №489 про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці (Типова форма №п-4) затверджено примірний наказ про припинення трудового договору. Обовязковим реквізитами наказу є причина та підстави звільнення. При цьому, у типовій формі наказу про припинення трудового договору не визначено обовязкового реквізиту посилання на надання згоди профспілкового органу. У наказі №146-к від 22 лютого 2013 року визначено як причину: втрата довіри (п.2 ст. 41 КЗпП України), так і підставу звільнення: акт про проведення службового розслідування. [PERSON] ознайомлений з матеріалами [PERSON] про службове розслідування, про що свідчить власноручний підпис останнього на останній сторінці [PERSON] від 07 лютого 2013 року. Саме в акті про службове розслідування визначено, які саме винні дії [PERSON] стали підставою для втрати довіри з боку керівництва підприємства. Щодо тверджень позивача про неотримання ним копії наказу про його звільнення та трудової книжки, представник відповідача пояснила, що листами №14/022 від 19 лютого 2013 року, 14/023 від 19 лютого 2013 року, актом від 23 лютого 2013 року, листом №2249/05/21 від 04 березня 2013 року управління Пенсійного фонду, листом №14/027 від 25 лютого 2013 року, телеграмами №952 та №953 від 22 лютого 2013 року [PERSON] було направлено копію наказу про звільнення та було повідомлено про необхідність прибуття до ПІІ «Лукойл Україна» з трудовою книжкою для внесення записів, робилися спроби ознайомлення з наказом. Також, СВ Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за звернення [PERSON] проведено перевірку в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013040670000071 від 22 березня 2013 року законності звільнення [PERSON] за ч.1 ст. 172 КК України. За фактом проведення перевірки в діях посадових осіб ПІІ «Лукойл Україна» складу кримінального правопорушення не виявлено, звільнення проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо тверджень позивача про недопущення його до роботи, представник відповідача пояснила, що 18 лютого 2013 року працівниками нафтобази підприємства в м. Дніпропетровськ було складено комісійний акт про те, що завідуючий базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ [PERSON] 18 лютого 2013 року залишив робоче місце до закінчення робочого дня і більше на нафтобазі не зявлявся. Починаючи з 18 лютого 2013 року [PERSON] жодного разу не прибував до нафтобази в м. Дніпропетровськ Крім того, в своєму запереченні, представник відповідача зазначила, що 08 травня 2015 року назву підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» змінено на підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна». Одночасно, представником відповідача надавалася заява щодо пропуску [PERSON] тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду з даним позов, оскільки він отримав копію наказу про його звільнення від 22 лютого 2013 року №146 в травні 2013 року, а трудову книжку отримав під особистий підпис ще 19 червня 2012 року. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Так, допитана в якості свідка [PERSON], пояснила що з 2012 року вона працює на підприємстві і з того часу знайому із позивачем. 11 лютого 2013 року [PERSON] звільнений з підприємства. 25 лютого 2013 року було винесений інший наказ про його звільнення, оскільки 22 лютого 2013 року позивач перебував на лікарняному. По лікарняному листу [PERSON] повинен стати до роботи 18 лютого 2013 року. Вказаний лист вона направляла до головного управління в м. Київ. Свідок також вказала, що є членом профспілкового комітету і повідомляла [PERSON] про необхідність його явки для участі у засіданні комітету з метою вирішення питання щодо його звільнення, однак він відмовлявся зявлятися. Під час засіданні комітету [PERSON] зявився на засідання, до його закінчення покинув зал. Після засідання [PERSON] повідомлено телеграмами про проведення другого профспілкового засідання, однак він не зявився. Комісія на засіданні вирішила звільнити позивача з підстав втрати довіри. На запрошення отримати даний наказ він не відреагував, у зв'язку комісія, до складу якої вона також входила, поїхала за місцем проживання останнього, однак їм ніхто не відчинив. Вона особисто здійснила телефонний дзвінок останньому, [PERSON] відповів і повідомив, що його не має вдома, після чого у вікнах його житла погасло світло. Також вказала, що [PERSON] особисто забрав в неї трудову книжку. Також свідок пояснила, що її викликали в прокуратуру для дачі пояснень, щодо взільнення позивача. В квітні 2013 року між нею та [PERSON] була проведена очна ставка. Вказала, що вона надавала позивачу наказ про його звільнення, однак останній відмовився розписуватися про це, хоча копію наказу забрав із собою. При цьому свідок пояснила, що в її посадовій інструкції, як інспектора по кадрам, їй надано право ознайомлювати із наказом про звільнення. Із дослідженої копії трудової книжки позивача судом встановлено, що [PERSON] дійсно з 13 січня 2007 року перебував у трудових відносинах з ПІІ «Лукойл-Україна». 01 лютого 2008 року, згідно наказу № 191-к від 21.02.2008 року він переведений на посаду завідуючого базою зберігання і реалізації продуктів нафтопереробки в м.Дніпропетровськ /а.с. 6/. [PERSON] ознайомлений із посадовою інструкцією завідуючого базою зберігання і реалізації продуктів нафтопереробки в м.Дніпропетровськ затвердженою Генеральним директором ПІІ "ЛУКОЙЛ-України" (АМІК-Україна) 11 червня 2010 року, 11 листопада 2011 року /а.с. 7-11, 105-111/, що підтверджується підписами позивача на їх копіях. 17 січня 2012 року з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» між підприємством в особі керівника [PERSON] та членами колективу бази зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ в особі старшого групи колективу [PERSON] укладено договір про колективну матеріальну відповідальність. Згідно даної угоди, колектив бере на себе колективну відповідальність за забезпечення збереження майна, товарно-матеріальних та інших цінностей, переданих йому саме з метою приймання, обліку, зберігання та відпуску продуктів нафтопереробки /а.с. 109-112/. При цьому, до членів колективу, крім [PERSON] ввійшло 8 осіб. 19 вересня 2012 року начальником юридичного відділу [PERSON] на адресу директора по поставкам та оптовому продажу підприємства подано службову записку щодо неналежного оформлення документів. Так, записка містить відомості стосовно неналежного виконання завідуючим базою зберігання і реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ п.п. 2.3.1, 2.3.2 посадової інструкції, наказу № 550-П від 26.12.2011 року, Правил приймання та обліку нафтопродуктів, що надійшли на НБ ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна», затверджених наказом генерального директора ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» № 246-П від 05.06.2012 року /а.с. 53-57/. За таких обставин, в.о. генерального директора ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» видано наказ № 436-П від 24 вересня 2012 року щодо проведення службового розслідування з метою перевірки фактів, викладених у службовій записці, затверджено склад комісії з проведення службового розслідування /а.с. 58-59/. За результатами проведення згідно вказаного наказу службового розслідування, складено акт, що затверджений 03 жовтня 2012 року генеральним директором ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна». Згідно якого комісія прийшла до висновку про грубе порушення комісією з прийому нафтопродуктів (до складу якої входили голова комісії завідувач бази у м. Дніпропетровськ [PERSON], члени комісії старших операторів бази у м. Дніпропетровськ [PERSON] та [PERSON]А.) п.5.2.8 Інструкції №281 (приймання нафтопродуктів здійснено без виклику представника вантажовідправника для участі в прийманні нафтопродуктів, про що свідчить відсутність у п.4 актів даних про направлення телеграми на адресу вантажовідправника (акти №DN-161 від 06 серпня 2012 року, №DN-162 від 07 серпня 2012 року, №DN-95 від 24 травня 2012 року, №DN-167 від 15 серпня 2012 року, №DN-148 від 23 липня 2012 року, №DN-173 від 22 серпня 2012 року, №DN-177 від 27 серпня 2012 року); п.5.2.5 та п.5.2.11 Інструкції №281 та п.3.1 договора поставки №12/738 від 01 травня 2012 року (приймання нафтопродуктів проведено без участі представника торгово-промислової палати (акт №DN-161 від 06 серпня 2012 року); п.5.1.3 Інструкції №281 і умов п.3.7 контракту з ІП «Лукойл-Білорусь» №60/12-Ю / 12/2, (застована похибка вимірювань в розмірі 0,65% проти встановленої в договорі похибки в розмірі 0,5% (акт №DN-162 від 07 серпня 2012 року), що призвело до заниження розміру 1 недостачі на 73 кг. і відображенню недостовірних даних у бухгалтерському обліку (п.5.2.6 Інструкції №281); п.5.2.8 Інструкції №281, (не призупинені прийом нафтопродуктів після встановлення факту недостачі з метою виклику представника вантажовідправника (акти №DN-161 від 06 серпня 2012 року, №DN-162 від 07 серпня 2012 року, №DN-95 від 24 травня 2012 року, №DN-167 від 15 серпня 2012 року, №DN-148 від 23 липня 2012 року, №DN-173 від 22 серпня 2012 року, №DN-177 від 27 серпня 2012 року); п.5.1.3 Інструкції №281 і умов п.3.7 контракту з LUKOIL NEFTOCHIM BOURG AS AD №Q20110000200000/11/13 (застосована похибка вимірювань в розмірі 0,65 при відсутності в договорі розміру похибки вимірювань (акт №DN-95 від 24 травня 2012 року), що призвело до заниження розміру недостачі на 690 кг. і відображенню недостовірних даних у бухгалтерському обліку (п.5.2.6 Інструкції №281). Також під час проведення службового розслідування підтверджені факти некоректного оформлення акта за формою №5-НП, в частині відображення даних про постачальника та вантажовідправника (акти №DN-161 від 06 серпня 2012 року), дати видачі вантажу (№DN-177 від 27 серпня 2012 року). Підтверджено факт порушення при прийомі нафтопродуктів ст. 52 Статуту залізниць України та 31 Правил видачі вантажів. Крім того, комісією досліджувався факт підписання завідувачем базою у м. Дніпропетровськ [PERSON] актів за формою №5-НП від 22 серпня 2012 року і від 27 серпня 2012 року (згідно листа непрацездатності, останній перебував на стаціонарному лікуванні в період з 17 серпня 2012 року по 31 серпня 2012 року) і зазначено на фальсифікацію комісією з прийому нафтопродуктів результатів приймання нафтопродуктів, в частині складу комісії, порушенні п. 5.2.7 Інструкції №281. Таким чином, комісія прийшла до висновку про неналежне виконання членами комісії з приймання нафтопродуктів на базі зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл Україна» в м. Дніпропетровськ, а саме завідувачем базою [PERSON] п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.5, 2.15, 5.3 та 5.4 посадових інструкцій; Правил приймання і обліку нафтопродуктів, що надходять на НБ ПІІ «Лукойл Україна», затверджених наказом №246-П від 05 червня 2012 року; старшими операторами бази [PERSON] і [PERSON] п.п. 2.14., 2.18, 2.21.2, 5.1 робочих інструкцій та Правил приймання та обліку нафтопродуктів, що надходять на НБ ПІІ «Лукойл Україна». При цьому, однією із пропозицій комісії є розгляд питання про звільнення завідуючого базою зберігання і реалізації продуктів нафтопереробки ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» в м. Дніпропетровськ [PERSON] у звязку із втратою довіри, згідно ч.2 ст. 41 КЗпП України. Із даним актом позивач ознайомлений /а.с. 60-64/. 18 лютого 2013 року заступник генерального директора підприємства звернувся до голови профсоюзного комітету ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» стосовно погодження ППОП ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» на звільнення у звязку з втратою довіри завідуючого базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ [PERSON] /а.с. 112/. Згідно акту від 19 лютого 2013 року та протоколу № 03 від 19 лютого 2013 року голова профспілкового комітету та члени профкому прибули на нафтобазу м.Дніпропетровськ для проведення виїзного засідання профспілкового комітету цехової профспілкової організації Дніпропетровського безбалансового регіонального представництва ПІІ «Лукойл Україна» з метою розгляду вказаного подання дирекції підприємства. У звязку із неявкою [PERSON] на засідання, вирішено направити останньому телеграму та перенести засідання на 21 лютого 2013 року /а.с. 113-114, 115/. Телеграми із повторним запрошенням на засідання профспілкового комітету цехової профспілкової організації Дніпропетровського безбалансового регіонального представництва ПІІ «Лукойл Україна» призначене на 21 лютого 2013 року, направлені позивачу за місцем проживання. Однак, відсутні відомості що останній отримав вказані повідомлення /а.с. 116/. Згідно протоколу №04 від 21 лютого 2013 року профспілковий комітет цехової профспілкової організації Дніпропетровського безбалансового регіонального представництва ПІІ «Лукойл Україна» постановив надати попередню згоду на розірвання трудового договору із [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України, при цьому останній не був присутнім /а.с. 118-120/. За таких обставин, протоколом №33 від 22 лютого 2013 року Профспілковий комітет Первинної профспілкової організації робітників ПІІ «Лукойл Україна» надав попередню згоду на розірвання трудового договору із [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України /а.с. 122-124/. Про що повідомлено генерального директора підприємства /а.с. 121/. Наказом генерального директора ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» №146-к від 22 лютого 2013 року [PERSON] 25 лютого 2013 року звільнено з посади завідуючого базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м.Дніпропетровськ ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» у звязку з втратою довіри (п.2 ст. 41 КЗпП України). Підставою зазначено акт про проведення службового розслідування /а.с. 28, 104/. З метою ознайомлення із наказом про звільнення відповідачем, за адресами проживання позивача, направлялись телеграми про необхідність прибути на визначену дату в офіс безбалансового регіонального представництва ПІІ «ЛУКОЙЛ - Україна» в м. Дніпропетровськ, при цьому зазначалось на необхідності мати із собою трудову книжку для внесення відповідних відомостей /а.с. 130,131,132,133/. Однак, відомості щодо одержання [PERSON] вказаних повідомлень відсутні. За фактом ненадання можливим ознайомити позивача із наказом від 22 лютого 2013 року про його звільнення також складено акт від 23 лютого 2013 року /а.с. 134/. Також, за місцем відомого проживання позивача відповідачем направлялись листи №14/026 від 25 лютого 2013 року, 14/027 від 25 лютого 2013 року, щодо необхідності надання в групу з управління персоналом ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» трудової книжки з метою внесення відомостей про звільнення. Однак, відомості про одержання вказаних листів також відсутні /а.с. 135, 136, 137, 138/. Листом №2249/05/21 від 04 березня 2013 року управління Пенсійного фонду України в м. Жовтих Водах підтвердило факт призначення пенсії позивачу і зазначило, що останній особисто отримав трудову книжку 13 вересня 2012 року /а.с. 140/. Крім того, [PERSON] звертався до правоохоронних органів із заявою про незаконність його звільнення посадовими особами ППзІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» під час перебування на лікарняному. Кримінальне провадження №42013040670000071 за фактом грубого порушення трудового законодавства посадовими особами підприємства, що мало місце 12.03.2013 року закрито, у звязку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України /а.с. 169-171/. При цьому, суд звертає увагу, що факти, які перевірялись СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, не стосуютьсґя підставою та предметом даного позову. Згідно рішення власника № 29/04/15 підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» від 29 квітня 2015 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у звязку із продажем приватною компанією «ЛУКОЙЛ ЄВРОПА ХОЛДІНГЗ Б.В.» на користь компанії АМІК 100% своїх корпоративних прав в підприємстві, здійснено відповідну зміну власника, яким став [PERSON] МЕНЕДЖМЕНТ ГМБХ, змінено назву на підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» /а.с. 145-149, 150-151, 152/. Рішенням власника № 29/04/15 від 29 квітня 2015 року затверджено статут підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», що являється юридичною особою. Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 08 травня 2015 року / а.с. 153-156/. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв'язку з втратою довіри суттєве значення мають встановлення обставин, що із працівником мав бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність (незалежно від того чи був він укладеним) та здійснення останнім, за наявності його вини, дії, що дають підставу для втрати довіри. Так, підставою для розірвання трудового договору у зв'язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов'язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Тобто власник повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Пунктом 28 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про Практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому, звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Виходячи із наведеного, розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт і такі особи можуть бути звільнені з роботи з підстав втрати довіри, якщо вчинені ними умисні або з необережності дії дають роботодавцю підстави для втрати до них довіри і, зокрема, це може бути порушення таким працівником правил проведення операцій із матеріальними цінностями, а не сам факт недостачі останніх. Судом ретельно досліджено та встановлено, що відповідно посадової інструкції до обовязків [PERSON], як завідуючого базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ, не входило безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей. Крім того, договір від 17 січня 2012 року, на який посилається сторона відповідача як на підставу заперечення позовних вимог, і несення позивачем матеріальної відповідальності, передбачає саме колективну відповідальність яку колектив бере на себе за забезпечення збереження майна, товарно-матеріальних та інших цінностей, переданих йому саме з метою приймання, обліку, зберігання та відпуску продуктів нафтопереробки, жодних відомостей про те, що із позивачем мала бути укладена угода про повну матеіральну відповідальність суду не набано. У звязку із чим заперечення сторони відповідача у даній частині не приймаються судом. До того ж беззаперечних даних що саме винні дії [PERSON] призвели до майнової шкоди завданої підприємству відсутні, як і підтвердження суми завданих збитків. При цьому, суд приходить до висновку, що на [PERSON], як на завідуючого базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ не поширюється дія п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Крім того, суд бере до уваги тривалість часу, що пройшов з дати надання службової записки, складання акту про службове розслідування, де викладені факти порушення позивачем посадової інструкції та завдані у звязку із чим збитки підприємству, а також дати винесення наказу про звільнення [PERSON], що становить 5 місяців. При цьому, останній виконував посадові обовязки до часу його звільнення і недопущення до роботи, відомостей про неналежність їх виконання суду не надано. До того ж суду не надано належних доказів, щодо безпосереднього звязку винних дій позивача із нанесенням безпосередніх збитків майновим інтересам ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна». За викладених обставин, встановлених судом під час розгляду справи, дають підстави для висновку, що звільнення позивача за п.2 ст.41 КЗпП України є незаконним. Частина шоста\~статті 43 Конституції України\~гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України від 29 липня 1993р. № 58, з подальшими змінами, днем звільнення вважається останній день роботи. За таких обставин, позивач підлягає поновленню на роботі з 26 лютого 2013р., оскільки останнім робочим днем дня нього було 25 лютого 2013р. Відповідно до ч.1 та 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду з даним позов. Так, відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, обіг місячного строку у справах про звільнення починається з дня вручення копії наказу про звільнення. Представник відповідача зазначає, що позивач отримав копію наказу про його звільнення від 22 лютого 2013 року №146 в травні 2013 року, при цьому жодних доказів на підтвердження даного факту суду не надано. Натомість позивач зазначає, що копію наказу від 22 лютого 2013 року №146 про його звільнення він так і не отримав, а був ознайомлений своїм адвокатом з копією наказу 14 липня 2014 року. Лист № [NUMBER] «ЛУКОЙЛ-Україна» підтверджує факт направлення адвокату 11 липня 2014 року його копії /а.с. 13/. Дані обставини дають суду всі підстави вважати про відсутність пропуску тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду з даним позов. Судом звертається увага, що порядок та підстави видачі працівникам трудових книжок, передбачені постановою Кабінету міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» та наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». У разі порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи, на яких покладено зазначені обовязки, несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. При цьому, зазначеними актами, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення, будь-яких інших підстав для видачі трудової книжки не передбачено. За таких обставин, трудова книжка [PERSON] мала бути видана у день його звільнення із внесенням до неї відповідних відомостей. Посилання сторони відповідача на неможливість здійснення таких дій у звязку із відсутністю на підприємстві основного документу про трудову діяльність працівника не може бути прийнята судом, оскільки вказане містить пряме протиріччя вимогам підзаконних актів і має тягти за собою відповідальність кадрових працівників підприємства. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги позивача в частинні визнання незаконним та скасування наказу ПІІ «Лукойл Україна» від 22 лютого 2013 року №146-к «Про звільнення», поновлення його на попередній роботі завідуючого бази зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» з 26 лютого 2013 року та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. З наведеного вбачається, що з підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2013 року по 06 квітня 2016 року. Згідно довідки управління Пенсійного фонду України у м. Жовтих Водах від 12 червня 2014 року, сума заробітку [PERSON] складає у грудні 2012 року (21 робочих днів) 15550 грн. 36 коп. та у січні 2013 року (21 робочих днів) 18229 грн. 77 коп. /а.с. 29/. З урахуванням зазнавчених сум середньоденний заробіток [PERSON] складає: (15550,36 грн. + 18229,77 грн.) : (21 день + 21 день) = 804,29 грн. в день. Кількість робочих днів за період з 26 лютого 2013 року по 06 квітня 2016 року складає 780 днів. Таким чином, загальний розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 780*804,29 грн. = 627346,20 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов в цій частині повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 600804 грн. 63 коп. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6\~постанови №13 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~оскільки справляння і сплата прибуткового податку громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6\~постанови №13 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~оскільки справляння і сплата прибуткового податку громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Виходячи з цього, стягнуті за рішенням суду суми підлягають виплаті позивачеві за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів, визначених законом, розмір яких визначається роботодавцем. При цьому, суд не може прийняти до уваги твердження сторони відповідача щодо необхідності відрахування із середнього заробітку за час вимушеного прогулу суду отриманих позивачем за цей час пенсійних виплат, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved