Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

23 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ЛМКП "Львівтеплоенерго" на користь позивача недораховану заробітну плату за період з 29 червня 2011 року по 30 вересня 2015 року в сумі 23 423 грн. 20 коп. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, компенсацію втрати частини заробітної плати станом на 01.05.2019 року в сумі 27 269 грн. 69 коп. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивує тим, що він з 29 червня 2011 року по 02 липня 2018 року працював в ЛМКП «Львівтеплоенерго». 29 червня 2011 року [PERSON] був прийнятий на район магістральних теплових мереж слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж по третьому розряду згідно наказу №373-к від 25.06.2011 року. 03 січня 2012 року його було переведено слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж по четвертому розряду згідно наказу №766-к від 30.12.2011 року. 20 грудня 2013 року його було переведено слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж по п`ятому розряду згідно наказу №726-к від 20.12.2013 року. 02 липня 2018 року відповідно до наказу № 359-к він був звільнений на підставі ст.38 КЗпП, за власним бажанням. В період з 29 червня 2011 року по 30 вересня 2015 року відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до нерахування та недоплати за вищеквазаний період належної позивачу заробітної плати. Вказані дії відповідача призвели до порушення його трудових прав, зокрема на належний рівень оплати праці. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 03 липня 2019 року представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» подала до суду письмовий відзив /а.с.102-105/, в якому проти позову заперечила, зазначивши, що розрахунок недоплаченої заробітної плати за 2011-2015 роки, який провів позивач є невірним, крім того, чинними законодавством не врегульовано питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді, просить у задоволені позову відмовити та подала клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку недоплаченої заробітної плати слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж ([PERSON]. ), відповідно до якого розмір недоплаченої частини заробітної плати становить 23333 грн., з яких сума недорахованої основної заробітної плати (тарифної ставки) за період з червня 2011 року по 31 грудня 2015 рік становить 21798 грн., сума недорахованої доплати за роботу у шкідливих умовах праці (10% від тарифної ставки) - 1535 грн. /а.с.107-109/, а також, розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати [PERSON] в розмірі 27174,91 грн. /а.с.110-113/. 09 липня 2019 року представник позивача подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог /а.с.117-118/, в якій просить, з урахуванням вищевказаних розрахунків відповідача стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 23333 гривні 00 коп. недоплаченої заробітної плати, 27174 гривень 91 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп. 11 липня 2019 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи розрахунків та клопотання представника позивача про прийняття заяви про зменшення позовних вимог задоволені. Суд ухвалив розглядати справу без участі позивача та представника позивача, які у судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяву у якій просять провести розгляд справи у їх відсутності, позов просять задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково, проти стягнення 23333 грн. недоплаченої частини заробітної плати не заперечила, проти стягнення компенсації втрати частини заробітної плати заперечила з аналогічних підстав, які зазначені у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов, з урахування зменшених позивних вимог, підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 29 червня 2011 року по 02 липня 2018 року працював в ЛМКП «Львівтеплоенерго». 29 червня 2011 року [PERSON] був прийнятий на район магістральних теплових мереж слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж по третьому розряду згідно наказу №373-к від 25.06.2011 року. 03 січня 2012 року його було переведено слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж по четвертому розряду згідно наказу №766-к від 30.12.2011 року. 20 грудня 2013 року його було переведено слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж по п`ятому розряду згідно наказу №726-к від 20.12.2013 року. 02 липня 2018 року відповідно до наказу № 359-к він був звільнений на підставі ст.38 КЗпП, за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] /а.с.20-21/. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно із ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Як убачається з розрахунку недоплаченої заробітної плати за 2011-2015 роки, наданого представником відповідача, з 01 січня 2011 року мінімальна тарифна ставка слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 року» мінімальна зарплата з 01 червня 2011 року - 960 грн., з 01 жовтня - 985 грн., з 01 грудня - 1004 грн. З 01 січня 2012 року мінімальна тарифна ставка слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., а з 01 травня 2012 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 869 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2012 року становила 1073 грн., з 01 квітня - 1094 грн., з 01 липня - 1102 грн., з 01 жовтня - 1118 грн., з 01 грудня - 1134 грн. З 01 січня 2013 року мінімальна тарифна ставка слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 869 грн., а з 01 травня 2013 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 922 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2013 року становила 1147 грн., з 01 грудня - 1218 грн. З 01 січня 2014 року мінімальна тарифна ставка слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 941 грн., з 01 травня 2014 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 960 грн., з 01 липня 2014 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 1004 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2014 року становила 1218 грн. З 01 січня 2015 року мінімальна тарифна ставка слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 1004 грн., з 01 лютого 2015 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 1147 грн., з 01 липня 2015 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 1218 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2015 року становила 1218 грн., з 01 вересня - 1378 грн. Таким чином, судом достовірно з`ясовано, що відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго», власними внутрішніми наказами по підприємству, неправомірно зменшував встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати, на основі якого, проводив розрахунок мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду. Вказані дії відповідача призвели до порушення трудових прав позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, і тому суд, перевіривши дані, наведені у розрахунку недоплаченої заробітної плати, наданого представником відповідача, вважає, що сума недорахованої основної заробітної плати (тарифної ставки) за період з 29 червня 2011 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 23333 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Умовами колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та колективного договору на 2012-2013 роки, який був пролонгований та діяв у 2014-2015 роках, були встановлені доплати та надбавки, зокрема, за роботу у важких та шкідливих умовах праці до 12 відсотків /а.с.64-78/. Для слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж була встановлена доплата за роботу у важких та шкідливих умовах праці розмірі 10 відсотків, зазначена обставина визнається учасниками справи, а відтак не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Як убачається з вищевказаного розрахунку недоплаченої заробітної плати, наданого представником відповідача, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не в повному обсязі проводило позивачу виплати надбавок, передбачених умовами колективного договору. Так, за період з 29 червня 2011 року по 30 вересня 2015 року позивачу було недоплачено 1535 грн. - доплати за шкідливі умови праці. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення недорахованої заробітної плати за період з 29 червня 2011 року по 30 вересня 2015 року, з урахуванням її зменшення, є підставною, і тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 23333 грн. ( 21798 грн. + 1535 грн.. = 23333 грн.). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із статтями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року справа №6-131цс12. За таких обставин, суд вважає некоректним твердження представника відповідача про те, що чинними законодавством не врегульовано питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді. Беручи до уваги, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу, суд, перевіривши розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати [PERSON] , який був проведений представником відповідача, та визнаний представником позивача, вважає, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» слід стягнути на користь позивача 27174,91 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Судові витрати у справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 28 становить 3000 грн. /а.с.45/, підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Також, на відповідача слід покласти сплату судового збору на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved