Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] в січні 2018 року звернулась до суду з позовними вимогами про встановлення місця проживання дитини та надання дозволу на її реєстрацію разом з матір'ю. Позовні вимог обґрунтовує тим що шлюб з відповідачем було розірвано і вона з дитиною з 2016 року мешкають за адресою [ADDRESS]. Син залишається зареєстрованим у батька за адресою [ADDRESS] хоча з 2016 року там не проживає. У позивачки існують перешкоди у реєстрації дитини місцем її фактичного проживання з огляду на те, що у встановленому законом порядку не визначено місце проживання дитини. Відповідач у добровільному порядку відмовляється офіційно визнати факт проживання дитини з матір'ю. Позивачка вважає, що вона як мати дитини, маючи постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для її проживання, виховання та розвитку, а тому просить суд позов задовольнити. Ухвалою суду від 14.02.18 року провадження в справі відкрито. Не погодившись з позовом відповідач подав зустрічну позовну заяву з вимогою встановити постійне місце проживання сина разом з ним. Ухвалою суду від 30.05.18 року зустрічну позовну заяву об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 01.08.18 року зустрічну позовну заяву [PERSON] на підставі вимог п. 3 ст. 257 ЦПК України залишено без розгляду. В судове засідання [PERSON] з'явилась. Позовні вимоги підтримала посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з'явився. Про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подавав. Представник служби у справах дітей до судового засідання не з'явився. Подав письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутність. Позов [PERSON] підтримали. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи суд встановив що позов підлягає задоволенню за наступним: сторони мають сина - [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами розірвано 20.03.2017 року і судовим рішенням встановлено що з жовтня 2016 року вони разом не мешкають та спільного господарства не ведуть. Правилами ст.12, ч.1ст.81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Після розлучення дитина залишилась проживати з позивачкою у квартирі [ADDRESS] що підтверджується довідками гімназії № 46 та довідкою від лікаря поліклінічного відділення № 3. Разом з тим, дитина залишається зареєстрованою за місцем проживання батька по [ADDRESS] хоча там не проживає. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надати згоду на реєстрацію дитини за місцем її фактичного проживання. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, суд, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, враховує ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік та стан здоров'я дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд приймає до уваги те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей, піклується ними, може створити належні умови для їх виховання, особисті якості батьків. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Висновком служби у справах дітей від 04.04.2018 року № 212 було визнано доцільним місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] року визначити разом з матір'ю - [PERSON]. Висновок органу опіки та піклування не має для суду вирішального значення однак в даному випадку суд кладе його в основу рішення, оскільки встановленням місця проживання дитини разом з матір'ю - [PERSON] не позбавляється батьківських прав. Він не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про встановлення порядку та способу участі у вихованні дитини, як і з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з сином. На думку суду встановлення місця проживання дитини разом з матір'ю буде відповідати інтересам дитини, оскільки вони зараз вже мекають разом і примусова зміна цього буде травматичною для [PERSON]. Відповідно до п. 14 Правил реєстрації місць проживання, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016р. №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, які гарантовані Конституцією України та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, право на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист. Тому відсутність письмової згоди одного з батьків не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця проживання дітей за адресою іншого з батьків. Згідно зі ст.11,12 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За вимогами ст.ст. 6,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов'язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077від 22.11.2012, визначено порядок реєстрації місця проживання і порядок зняття з реєстрації місяця проживання дітей, які не досягли 14 років. Так, п .3.3 Порядку передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою, при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років, другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання. Згідно з п.2.3 цього Порядку, при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків, надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Судом вірогідно встановлено що Відповідач згоди на зняття з місця проживання і реєстрацію місця проживання за фактичним постійним місцем проживання дитини не надає. Яким чином має бути здійснено в такому випадку реєстрація місця проживання малолітньої дитини ні Цивільним кодексом України, ні ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, ні Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077від 22.11.2012р., не визначено. Згідно з ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Зважаючи на те, що вказаними вище нормативно-правовими актами не врегульовано питання реєстрації/знаття з реєстрації осіб, які не досягли 14 років, без згоди іншого законного представника дитини ( Батька/матері), то суд вважає за можливе застосувати у даному випадку аналогію Закону. Так, відповідно до Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року, встановлено, що виїзд неповнолітньої особи за кордон, оформлення паспорта/ проїзного документа дитини, яка не досягла 16 років, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання обох батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, до правовідносин сторін, які виникли з приводу оформлення реєстрації місця проживання дитини, суд застосовує вказані вище норми Закону. Оскільки батько дитини не надає згоди на зняття з реєстрації місця проживання дитини і реєстрацію місця проживання дитини за фактичним постійним місцем проживання, то у даному випадку це може бути дозволено на підставі рішення суду. Відтак, вимоги позивача щодо надання дозволу на зняття з реєстрації і реєстрацію місця проживання малолітнього сина без згоди батька підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved