Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

29.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського\~ міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на наступні обставини. З відповідачем по даній справі вона перебувала в шлюбі з 04 березня 2000 року. 17 червня 2014 року їх шлюб був розірваний на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду. Від спільного проживання у них є донька [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. З відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дітей до їх повноліття. 26 вересня 2018 року дочці [PERSON] виповнилося 18 років і на її утримання припинилися стягуватися аліменти з відповідача. Відповідач не виплачував їй аліменти і внаслідок цього станом на 01 вересня 2018 року за ним утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів в сумі 38 170,24 гривень, що підтверджується доданим розрахунком державного виконавця. Згідно з ч. 1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Просила суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь суму неустойки за невиплачені аліменти у сумі 11 638,61 гривень ( а. с. 2 ). Ухвалою судді від 28 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 16-17 ). В судове засіданні позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, отримана судом 28.12.2018 року, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомленим належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, яке отримано 04.12.2018 року. Відповідно до ч. 5 ст. 125 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Отже, відповідач [PERSON] про слухання справи, яке було призначено на 28.12.2018 року був повідомленим завчасно, у відповідності до вимог статті 125 ЦПК України. З боку відповідача [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Також, не надходило і відзив на позовну заяву позивача [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не зявилися в судове засідання,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано. Ухвалою суду від 28.12.2018 року розгляд зазначеної справи постановлено провести за у заочному порядку. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,\~ підлягають\~ задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні\~ встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 17 червня 2014 року був розірваний на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 11 ). Встановлено, що від спільного проживання у сторін по справі є донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 16 червня 2014 року з [PERSON] стягувалися аліменти на доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2014 року до досягнення дітьми повноліття ( а. с. 8 ). Встановлено, що станом на 26 вересня 2018 року доньці [PERSON] виповнилося 18 років і на її утримання припинилися стягуватися аліменти з відповідача. Встановлено, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з 17.04.2014 року по 01.09.2018 року у сумі 38 170, 24 гривень, про що в матеріалах справи свідчить довідка-розрахунок від 27.09.2018 року за вих. 388, видана Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ( а. с. 3-4 ). Згідно ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15) та від 16 березня 2016 року (справа №6-300цс16). Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня і нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від 1 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом « додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Звертаючись до суду з вищевказаними вимоги, позивачка просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 17.04.2014 року по 01.09.2018 року у загальному розмірі 11 638,61 гривень, про що свідчить наявний розрахунок ( а. с. 5-7 ). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 р., що набрав чинності 08.07.2017 р., було внесено зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження того, що відповідач не виконує рішення суду, не сплачує аліменти у звязку з чим утворилася заборгованість. Суд, погоджується із розрахунком позивача та з сумою, яку просить стягнути позивач та вважає, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.\~\~\~ Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача\~ [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved