Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з заявою та уточненою заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій просить суд встановити факт приналежності [PERSON], [INFO] до національності «поляк». Вимоги уточненої заяви обґрунтовані тим, що [PERSON], батько заявника, народився [INFO] в с.Залісся Золочівського району Львівської області в сім'ї поляків, який [INFO] помер. За життя він неодноразово наголошував, що по національності є поляк, оскільки його мати [PERSON] була полячкою, в сім'ї спілкувалися польською мовою і вважали її рідною, знали і підтримували польські традиції та звичаї, відвідували богослужіння в польському Костелі. 17.06.2016 року ним отримано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00016777354 згідно якого вбачається, що на [PERSON], [INFO] складено актовий запис про народження №03 від 06.05.1934 року по селу Залісся Золочівського району Львівської області (Костел). Однак в записі «Мати: [PERSON] графа національність відсутня. Окрім цього [PERSON] в заяві зазначає, що у військовому білеті виданому його батькові [PERSON] зазначено національність «поляк». Такий самий запис щодо національної приналежності міститься і в «Учетно-послужной карточке» до військового білету, а тому вважає, що даний факт потребує доведення, так як згідно свідоцтва про народження заявника національність батька заявника вказана «українець». Тобто, в актовому записі №22 від 13.07.1960 року про його народження та свідоцтві про народження [NUMBER] теж помилково вказано національність його батька «українець» замість правильного «поляк». Відсутність одних записів та неправильність інших не дає можливості заявнику реалізувати свої права на відновлення етнічного походження свого роду та вільний вибір і поновлення своєї національності, скористатися пільгами, які гарантуються особам польського походження й передбачені Законом «Про репатріацію» та «Про карту поляка» ухвалених Сеймом [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просить розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Монастириського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту приналежності до польської національності суд враховує наступне. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Із заяви [PERSON] вбачається, що заявник звернувся до суду із проханням встановити йому національність з метою відновлення та збереження етнічного походження свого роду, отримання карти поляка, що надасть йому та членам його родини можливість частіше відвідувати історичну батьківщину та юридично підтвердити приналежність до польського народу. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] - батько заявника та [PERSON] - мати заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 13.07.1960 року де національність батька заявника вказана «українець» та мами - «українка». Проте в воєнному білеті [NUMBER] та в «учетно-послужная карточка» до воєнного білету, виданих на ім'я [PERSON], 1934 року народження - батька заявника, його національність зазначена «поляк». Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] національність його мами [PERSON] в даному свідоцтві не зазначена. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 вказаного закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень Рамкової конвенції про захист національних меншин від 01.02.1995 року, яка була ратифікована Україною 09.12.1997 року кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що батько заявника по національності був поляком, суд приходить до переконання, що [PERSON] має польське походження. В той же час, даний факт потребує доведення, так як згідно свідоцтва про народження заявника національність його батька вказана як «українець». Виправити дану помилку іншим способом, ніж встановлення відповідного факту у судовому порядку є неможливо, враховуючи наступне. Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 р. було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та для виїзду за кордон, яким не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах. На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу чинне законодавство України не містить норм, які передбачають внесення до документів, які посвідчують особу громадянина відомості про національність. Постановою КМУ від 10.11.2010 року №1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану затверджено, зокрема, форму актового запису про народження, у якій відсутня графа «національність». Таким чином, на даний час, відсутня можливість щодо внесення до актового запису про народження змін щодо відомостей про національність одного з батьків, так як чинним законодавством не передбачено зазначення таких відомостей. Зазначена позиція висловлена у листі Міністерства юстиції України № В-350-35 від 13.07.99, згідно якого: зміна національності чинним законодавством не передбачена, оскільки Указ Президента України від 31 грудня 1991 р. "Про порядок зміни громадянами України національності" втратив чинність (згідно з Указом Президента України від 27.01.99 р. Відділи реєстрації актів громадянського стану, відповідно до Положення про порядок зміни, поновлення, анулювання записів актів громадянського стану, порядок і строки зберігання актових книг, затвердженого постановою колегії Міністерства юстиції України від 14.04.93 р. вносять зміни у записи актів громадянського стану при наявності відповідних документів, якщо під час реєстрації акта громадянського стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей або окремих слів). Зі змісту зазначеного листа вбачається, що відповідні зміни до актового запису про національність можуть вноситися тільки у випадку, якщо при внесені такого запису було допущено технічну помилку, а не у випадку коли було вказано іншу національність особи, замість вірної. Крім того, внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється «Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджениими Наказом міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5. Зазначеними Правилами не передбачено внесення змін до актового запису про національність. Встановлення факту своєї належності до національності «поляк» необхідно заявнику для відновлення та збереження етнічного походження свого роду, а крім того, для можливості скористатися пільгами, які гарантуються особам польського походження й передбачені Законом «Про репатріацію» та Законом «Про карту поляка» ухвалених Сеймом [PERSON]. Так, відповідно до ст. 3 Закону від 07.09.2007 року «Про карту поляка» карта поляка - це документ, що підтверджує приналежність до Польського Народу. Карта поляка засвідчує права, що виникають з цього закону. Відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону «Про карту поляка» власник Карти поляка може претендувати на звільнення з оплати за видачу тимчасової довгострокової візи, що надає право багаторазового в'їзду на територію [PERSON], звільнення з обов'язку мати дозвіл на роботу згідно положень закону від 20.04.2004 року, вступ і навчання у вищих навчальних закладах, аспірантурах та інших навчальних закладах, участь у наукових дослідженнях і роботах з розвитку згідно положень, користування послугами охорони здоров'я у невідкладних випадках, пільги в розмірі 37% при користуванні засобами громадського залізничного транспорту в пасажирських, швидкісних та експрес-поїздах на підставі одноразових квитків тощо. Відповідно до ст. 48 Договору між Україною і [PERSON] «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах», який було ратифіковано Україною 04.02.1994 р., винесені судами однієї Договірної Сторони рішення з цивільних немайнових справ, що набрали законної сили, а в справах, що стосуються батьківських прав, рішення, що не набрали законної сили, але підлягають негайному виконанню, визнаються на території іншої Договірної Сторони без проведення дій про визнання. Таким чином, рішення суду про встановлення факту належності заявника до національності «поляк» буде достатньою підставою для звернення заявника за отриманням Карти поляка. Враховуючи зазначене, від встановлення факту належності заявника до національності «поляк» залежить можливість отримання ним Карти поляка, що в свою чергу може породити права та пільги для заявника, а також отримання пільг, відповідно до закону «Про репатріацію». Враховуючи те, що від встановлення факту належності заявника до національності «поляк» залежить виникнення та зміна його особистих майнових та немайнових прав суд, вважає за можливе встановити вказаний факт. Також, судом з'ясовано, що встановлення юридичного факту належності заявника до польської національності не порушує права та інтереси третіх осіб, а тому суд вирішує задовольнити заяву [PERSON] та встановити юридичний факт належності до польської національності. Окрім вищевказаного суд зазначає, що дане питання слід розглядати за правилами Цивільного судочинства про що свідчить правова позиція Вищого Адміністративного Суду України, викладена в ухвалі цього суду від 11.02.2016 року справа № К/800/34745/15 м.Київ. На підставі викладеного,

Outcome: approved