Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

21 лютого 2017 року заявник [PERSON], звернулася до Олександрівського районного суду із заявою, про встановлення факту смерті, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що [INFO], у віці 61 років, перебуваючи на стаціонарі в терапевтичному відділенні Луганської міської багато профільної лікарні № 8, від тяжкої хвороби помер її чоловік [PERSON], 1955 року народження. З цього приводу 02 січня 2017 року Державною установою "Луганська міська багатопрофільна лікарня № 8" заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть № 3 та довідка про причини смерті. Не маючи на той час змоги перетнути лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України, вона була змушена 05 січня 2017 року зареєструвати смерть чоловіка на тимчасово окупованій території України. Маючи намір реалізувати своє законне право на спадкування майна та інших активів, які залишилися після смерті чоловіка, 21 лютого 2017 року заявник звернулася до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті чоловіка. Заявнику було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні заявник підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Олександрівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областідо суду не з'явився, належним чином повідомлений про день слухання справи. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, заперечень по справі не мають (а.с. 17). Будучи допитаною судом за її згодою у якості свідка, заявник надала показання про те, що наприкінці грудня 2016 року вона з чоловіком поїхала до своєї домівки за місцем реєстрації в с. Біле. Там чоловіку стало зле і вони звернулися за медичною допомогою. 25.12.2016 року чоловіка госпіталізували до лікарні у м. Луганськ, спочатку до терапевтичного відділення, а потім до реанімаційного. [INFO] о 13:25 їй зателефонували та повідомили, що чоловік помер. 03.01.2017 року вона особисто поховала чоловіка на місцевому цвинтарі с. Біле поряд з його батьками. Суд, у судовому засіданні, вислухавши заявника та дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 02 січня 2017 року Луганською міською багатопрофільною лікарнею № 8 було видане лікарське свідоцтво № 3 про смерть [PERSON], [INFO], який помер [INFO] в м. Луганськ Луганської області (а.с.9). 05 січня 2017 року у м. Луганськ видане свідоцтво про смерть [PERSON], [INFO], за [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до Акту від 18 січня 2017 року, складеному мешканцями с. Біле, [PERSON] помер [INFO] та похований 03.01.2017 року на цвинтарі с. Біле (а.с.21). Заявник особисто поховала чоловіка, що підтверджується документами про оплату послуг поховання, наданими ФОП [PERSON] (а.с.22-25), та фото місця поховання (а.с.11). Відповідно до ст. 234 ЦПК України: суди розглядають у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви. Постановою Верховної Ради України № 254 від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України № 252 від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08.04.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму інформаційному листі «Про застосування положень статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України» надав роз'яснення щодо окремих питань розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, де зазначено, що справи про встановлення факту смерті можуть бути подані за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами тимчасово окупованої території України. Заявник [PERSON], [INFO], перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа в управлінні праці та соціального захисту населення Олександрівської районної державної адміністрації. Фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 18 червня 1977 року [NUMBER] заявник є дружиною померлого [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Листом від 21.02.2017 року № 114/15.50-69 наданого Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявниці [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] (а.с. 12). Надаючи оцінку дослідженим у судовому засіданні письмовим документам, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprusv. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v the Republico f Moldova and Russia», « Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні на підставі показів заявника допитаного у якості свідка, відомостях, що містяться у досліджених матеріалах справи, фотознімків (а.с.11) було встановлено, що [INFO] в м. Луганськ Луганської області, помер [PERSON], [INFO].

Outcome: approved