overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

17 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 11 вересня 2012 року зареєструвала шлюб. Від спільного подружнього життя мають двої неповнолітніх дочок: Дарію, [INFO], та Ольгу, [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинилися 06 квітня 2015 року. Спільне господарство сторони не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, тому позивачка просила суд шлюб розірвати. 22 жовтня 2015 року сторонам, за їх клопотанням, був наданий строк для примирення на шість місяців (а.с. 18-19). У дане судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомлена про день та час слухання справи, не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище Стоянова (а.с. 27). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, також до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти задоволення (а.с. 30). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які виникають із сімейного законодавства і повязані з розірванням шлюбу, тому необхідно керуватися Сімейним кодексом України. Згідно до ст. 24, ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Як видно із копії свідоцтва про укладення шлюбу сторони дійсно знаходяться у шлюбі (а.с. 6). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: доньку Дарію, [INFO], та доньку Ольгу, [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 3, 4). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 113, 114 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - "Стоянова". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

17 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 20.09.2008 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 37. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя в сторін не склалося, з 20.09.2013 року шлюбні стосунки між ними фактично припинені і вони проживають окремо. На даний час відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі за кримінальне правопорушення. [PERSON] вважає, що примирення неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 20 вересня 2008 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 37 ( а.с.5). Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, з 20 вересня 2013 року вони проживають окремо. В жовтні 2013 року [PERSON] засуджено вироком суду за кримінальне правопорушення до 15 років позбавлення волі, які він відбуває в колонії суворого режиму. На примирення сторони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

17 вересня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про\~\~ розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем\~ перебуває у шлюбі з 10 червня 2016 року, який зареєстровано Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 20.\~Мають малолітню [PERSON],[INFO]. Подружнє життя в них не склалося. Шлюбні стосунки припинені . Вважає, що сімю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити прізвище "Василега". Позивачка в підготовче засідання\~ надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала,\~ просила розглянути справу без її участі. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав у\~ повному обсязі. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази у справі\~ дійшов наступного. Позивачка та відповідач уклали шлюб 10 червня 2016 року, який зареєстровано Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 20 та є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим за актовим записом № 100 від 15 вересня 2016 року\~ виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (а.с.3,7). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 13 червня 2017 року за № 847/04-09 виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради, малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] з 13 червня 2017 року.(а.с.8). Із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя\~ сторони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що їхню сімю зберегти не можливо, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їх малолітньої доньки. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється\~ внаслідок його розірвання. Частина 3 ст.105 СК України передбачає припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.\~ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне\~ прізвище. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, \~суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачці судового збору в розмірі 704 грн 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

17 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 21 серпня 2004 року зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом №1516, від якого мають синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, сторони мають різні погляди на життя, проживають окремо, відносини подружжя фактично припинені, а тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 21 серпня 2004 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом №1516. Від шлюбу сторони мають синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

17 грудня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 265. Від спільного проживання мають доньку - [PERSON], [INFO]. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що при вирішенні різних сімейних питань вони з відповідачем не приходили до спільної згоди, втрачено почуття кохання і взаєморозуміння. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на ті ж самі обставини, що й в позовній заяві просить шлюб розірвати, на примирення не згідний. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечує проти його задоволення. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Сім"я існує тільки формально, вважають, що подальше збереження сім"ї та примирення неможливе. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 4) вбачається, що дружиною [PERSON] є [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

17 грудня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 17.03.2008 року у сумі 21541,70 гривень, а також судовий збір в розмірі 229,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно та не повідомила суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 17.03.2008 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 21541,70 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 2396,74 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 10607,97 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 7035,00 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 1001,99 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

17 грудня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 20.11.2007 року у сумі 24662,64 гривень, а також судовий збір в розмірі 246,63 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.11.2007 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 24662,64 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 7154,07 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 9567,56 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 6290,41 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 1150,60 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 246,63 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

17 грудня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 25.10.2007 року у сумі 16971,48 гривень, а також судовий збір в розмірі 229,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 25.10.2007 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 16971,48 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 4698,69 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 6735,67 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 4490,86 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 796,26 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

17 грудня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 27.05.2008 року у сумі 21600,05 гривень, а також судовий збір в розмірі 229,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 27.05.2008 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 21600,05 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 2605,37 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 10874,92 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 6615,00 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 1004,76 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved