Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

21 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі Хмельницької області посилаючись на те, що відповідно до рішення №142 Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району від 14 січня 2002 року, [PERSON], на території Михайлівської сільської ради було надано у приватну власність земельну ділянку площею 4,01 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі даного рішення 22 квітня 2002 року Михайлівською сільською радою видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №785772, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №102. Земельна ділянка площею 4,01 га, яка належить [PERSON] складається із двох земельних ділянок: ділянка №4 площею 2,02 га та ділянка №5 площею 1,99 га. 10 листопада 2011 року мати позивача, [PERSON], померла. 27 березня 2014 року позивач звернувся до відділу Держземагентства у [PERSON] районі із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, з існуючим державним актом без кадастрового номеру, яка належала [PERSON]. Державний кадастровий реєстратор відділу Держземагентства у [PERSON] районі прийняв рішення №РВ-6800064452014 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, або її частини. Також згідно повідомлення від 27.11.2014 р. №02-23/4776 відділу Держземагентства у [PERSON] районі вбачається наступне, що в межах земельної ділянки [PERSON], яку передбачалося зареєструвати, розташовані дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 6821886200:04:001:0062 та 6821886200:04:001:0064. Дані земельні ділянки перебувають у власності [PERSON] - перехід права власності від [PERSON] (державний акт серії ЯМ №279141 від 28.12.2012 р., виданий на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 04.05.2011 р. №249/2011 ) та [PERSON] (державний акт серії ЯМ №895394 від 31.08.2012 р., виданий на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 09.11.2011 р. №720/2011-р), технічні документації на підставі яких були зареєстровані земельні ділянки з кадастровими номерами 6821886200:04:001:0062 та 6821886200:04:001:0064 розроблені ПП «Краянин». Наданий сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] ситуаційний план підтверджує, що існують накладення на земельну ділянку, [PERSON], оскільки видно фактичне місце розташування земельної ділянки, що перебувала у власності [PERSON] нанесено по координатах вказаних в кадастровому плані з технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та межі земельних ділянок, що перебувають у власності [PERSON] (перехід права власності до [PERSON]) та [PERSON] нанесені по координатах вказаних в кадастрових планах з технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пай). Вбачається, що відповідачем винесені розпорядження №249/2011 від 04.05.2011 року в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 2,0197 га, розташованої на території Михайлівської сільської ради «за межами населеного пункту» та розпорядження №720/2011-р від 09.11.2011 р. в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 1,9887 га, розташованої «за межами населеного пункту» території Михайлівської сільської ради на підставі яких відповідачем видані державні акти серії ЯМ №279141 від 28.12.2012 pоку та ЯМ №895394 від 31.08.2012 pоку, оскільки в місці зазначеному в кадастровому плані знаходиться земельна ділянка [PERSON]. Існуючі накладення на земельну ділянку [PERSON], унеможливлюють використання позивачем земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера, а також оформлення спадкових прав після померлої [PERSON], у зв'язку із чим позивач змушений звернутися з даною заявою до суду. Представник позивача по договору про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі ,посилаючись на обставини викладені в позовній заяві і просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області по довіреності [PERSON] в судовому засідання позов визнала., оскільки дійсно існують накладки на земельній ділянки позивачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності ,позов не визнає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заперечення в якому посилається на положення ст.ст. 125, ч.1, ч.2 с. 131 ЗК України, як на підставу у відмову у позові, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи: відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Хмельницької області по довіреності [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони,представника третьої особи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Судом встановлено, що 22 квітня 2002 року відповідно до рішення №142 Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району від 14 січня 2002 року, [PERSON], на території Михайлівської сільської ради було надано у приватну власність земельну ділянку площею 4,01 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №102, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №785772 (а.с.7). Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначених вище державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON] набула права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. 10 листопада 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON], 11 листопада 2011 року, відкрилась спадщина, спадкоємцем першої черги відповідно ст. 1261 ЦК України якої є позивач, який прийняв спадщину і відповідно його заяви 01 липня 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу була заведена спадкова справа №47-2013, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією спадкової справи (а.с.93-99). Згідно рішення №РВ-6800064452014 від 27.03.2014 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Держаного земельного кадастру видно, що державним кадастровим реєстратором відділі Держземагентства у [PERSON] районі розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.03.2014 року (реєстраційний №ЗВ-6801172382014) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у звязку з знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с. 10). Судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач не може, оскільки встановлено, що на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 04 травня 2011 року №249/2011 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №279141 від 28 грудня 2012 року [PERSON] на земельну ділянку площею 2.0197 га, кадастровий номер 6821886200:04:001:0062, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області за межами населеного пункту і який зареєстровано 27.12.2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №682188661002464, земельна ділянка на праві приватної власності належить відповідачці [PERSON] (перехід права власності від [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державним актом на право власності на земельну ділянку та технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (паї) на території Михайлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на імя [PERSON] ділянка №2 та ділянка №3. Також, [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 09 листопада 2011 року №720/2011-р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №895394 від 31 серпня 2012 року на земельну ділянку площею 1.9887 га, кадастровий номер 6821886200:04:001:0064, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області за межами населеного пункту і який зареєстровано 27.12.2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №628188821001601, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку, та технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (паї) на території Михайлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на імя [PERSON] ділянка №4. Наданий сертифікованим інженером землевпорядником ситуаційний план станом на 17.04.2015 року з зазначенням фактичного місця розташування земельної ділянки [PERSON] та межі земельних ділянок, що перебувають у власності [PERSON] (право власності перейшло до [PERSON]В.) та [PERSON] підтверджує, що існують накладення на земельну ділянку померлої [PERSON], яка розташована в на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту, фактичне місце розташування земельної ділянки, що переходить у власність позивача в порядку спадкування нанесено по координатах вказаних в кадастровому плані з технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та межі земельних ділянок, що перебувають у власності [PERSON] та [PERSON] нанесенні по координатах вказаних в кадастрових планах з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (а.с.15). Статтею 198 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ)виготовлення кадастрового плану. Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Таким чином, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є обовязковою складовою технічної документації на конкретну земельну ділянку і без такого погодження, технічна документації не може бути затверджена, зокрема, органом місцевого самоврядування. Проте, затверджуючи відповідачам технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вищезазначені земельні ділянки, розташовані на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району відповідач,[PERSON] районна державна адміністрація та працівники відділу Держкомзему (нині Держгеокадастру) в Дунаєвецького району належним чином не перевірили технічну документацію із землеустрою щодо складання документів , що посвідчують право на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON], що є однією із причин ухвалення протиправних рішень. Суд вважає, що зазначені вище порушення прав позивача сталися через невідповідність технічної документації, виготовленої ПП « Краянин », що виразилось у неправильному визначенні проектною організацією суміжних землевласників, з якими слід погоджувати межі земельної ділянки . Згідно ст.ст. 19, 55 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтями 152, 155 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таким чином, усе зазначене вище переконує суд у тому, що ухвалюючи розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області №249/2011 від 04.05.2011 року про виділення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0197 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області №720/2011-р. від 09.11.2011 року про виділення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,9887 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідач - [PERSON] районна державна адміністрація діяла не у спосіб та не в порядку, визначеному Конституцією та законами України, а відтак, наслідком таких рішень відповідача є порушення права власності позивача на землю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 279141, виданий [PERSON] (перехід права власності до [PERSON]) на земельну ділянку площею 2,0197 га [PERSON] районною державною адміністрацією 28.12.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 682188661002464 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 895394, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9887 га [PERSON] районною державною адміністрацією 31.12.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №628188821001601, свідоцтво про права на спадщину за законом серії ВТМ № 816106, видане 07 листопада 2013 року [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1321 на земельну ділянку площею 2,0197 га, кадастровий номер 6821886200:04:001:0062 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту Дунаєвецького району Хмельницької області, і належала померлому 08 березня 2013 року [PERSON] порушує права позивача, унеможливлює використання земельної ділянки за призначенням, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, а також оформлення спадкових прав позивачем після померлої [PERSON], а тому суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 82 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. З клопотання представника відповідача по довіреності [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області [PERSON] про звільнення від судового збору вбачається, що відповідач утримується за рахунок коштів державного бюджету, на 2015 рік по кошторису передбачено видатків на оплату податків та зборів за кодом економічної класифікації видатків класифікації видатків (КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» у сумі 1900.00 грн.. за період з січня по серпень 2015 року проведено касових видатків на суму 1898,80 грн., що підтверджується випискою по рахунках від 18.09.2015 року (а.с. 53), а тому відповідача [PERSON] районну державну адміністрацію Хмельницької області слід звільнити від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі по 243 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: approved