Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

22 жовтня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 1996 року на праві спільної сумісної власності належить ? частина квартири № 76 у житловому будинку № 11 по вулиці Жовтневої Революції у м. Словянську Донецької області. Інша ? частина квартири належить його матері [PERSON], яка померла 5 лютого 2013 року. Крім нього, у вказаній квартирі зареєстрований його двоюрідний брат [PERSON], який в даній квартирі фактично не проживає з 2007 року, місце знаходження якого на теперішній час невідоме. Тому, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання в газеті «Донбас». Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач є власником квартири № 76 в будинку № 11, розташованого по вулиці Жовтневої Революції у місті Словянськ Донецької області, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 жовтня 1996 року, що підтверджується копією наведеного свідоцтва (а.с. 8). Вказана вище квартира належала позивачу та його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Однак, згідно копії Свідоцтва про смерть серії І-НО № 684021 виданого 05 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, мати позивача [PERSON] померла 05.02.2015 року у м. Словянськ Донецької області. Згідно акту обстеження від 02.10.2015 року, складеним КП «ЖЕК № 6» [PERSON] зареєстрован за адресою [INFO]. Однак з 30.01.2007 року і по теперешній час за вказаною адресою не проживає (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ст. 3 ЗУ « «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; Особою визнається - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном(речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У відповідності до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та розяснень Пленуму ВССУ дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач не проживає по місцю реєстрації. Відповідач вибув\~з\~даного\~\~приміщення за власним бажанням, забрав свої речі та не проживає у ньому з січня 2007 року, крім того із наданих суду доказів будь-яких поважних причин непроживання відповідачем за місцем реєстрації не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлений і підтверджений актом обстеженням житлового будинку, той факт, що відповідач не проживає у спірному приміщенні більше шести місяців без поважних причин, добровільно виселився із вказаного приміщення. Разом з тим, реєстрація відповідача у будинку, який на праві власності належить позивачеві, чинить перешкоди у здійснені права користування та розпорядження позивачем належним на праві власності майном. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову і позбавлення права користування відповідача спірним житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved