Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

21.06.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, поклавши на нього судові витрати у справі. Свої вимоги мотивувала тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність порозуміння призвело до поступового погіршення стосунків. Вказала, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, а тому змушена звернутися до суду. 24.06.2019 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено підготовче судове засідання. 24.07.2019 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; у письмовій заяві позивач позовні вимоги підтримала повністю, які просила задовольнити, місце проживання неповнолітньої дочки визначити з нею; відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 16.08.2016 року зареєстрували шлюб у Новоград-Волинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 220, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.2/. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] . Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Прізвище позивачу суд залишає без змін. Місце проживання неповнолітньої дочки суд визначає з позивачем, проти чого відповідач не заперечив. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат як учасники бойових дій, що підтверджується відповідними посвідченнями, то судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved