Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 193 від 27.09.1990 року «Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва будинків, гаражів та затвердження актів про прийняття в експлуатацію житлових будинків» було дозволено будівництво індивідуального гаража [PERSON] в кооперативі по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі Волинської області. Головним архітектором м. Ковеля 08.10.1990 року затверджено будівельний [NUMBER] на будівництво індивідуального гаража № 1287 в гаражному кооперативі «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі та [PERSON] спірний індивідуальний гараж було побудовано, однак правовстановлюючі документи на побудований індивідуальний гараж останній не оформляв. У 1992 році між чоловіком позивача - [PERSON] та [PERSON] відбулася домовленість про те, що [PERSON] продає належний йому гараж № 1287 в гаражному кооперативі «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі та, відповідно, чоловіком позивача були сплачені відповідні кошти, натомість ключі від воріт гаража були передані [PERSON] Позивач вказує, що її чоловік [PERSON] добросовісно заволодів побудованим [PERSON] гаражем, утримував його у належному технічному та санітарному стані. Однак 27.02.2013 року помер [PERSON] та 19.07.2014 року помер чоловік позивача - [PERSON] Від дня смерті чоловіка позивач продовжує відкрито володіти гаражем № 1287 в гаражному кооперативі «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі, натомість інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, немає, за весь час користування гаражем ніхто ніяких претензій до позивача не заявив. Враховуючи викладене, покликаючись на норми чинного законодавства, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на гараж № 1287, загальною площею 32,5 кв.м., розташований по вулиці Варшавська в м. Ковелі Волинської області (кооператив по експлуатації гаражів "Машинобудівник") в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшло письмове клопотання міського голови [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника за наявними у справі документами. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 01 січня 2001 року. Згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 193 від 27.09.1990 року «Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва будинків, гаражів та затвердження актів про прийняття в експлуатацію житлових будинків» було дозволено будівництво індивідуального гаража [PERSON] в кооперативі по експлуатації гаражів «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі Волинської області. Головним архітектором м. Ковеля 08.10.1990 року було затверджено будівельний [NUMBER] на будівництво індивідуального гаража № 1287 в гаражному кооперативі «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00017176536 від 05.10.2016 року, 27.02.2013 року [PERSON] помер, про що 01 березня 2013 року виконкомом Луківської сеищної ради Турійського району складено актовий запис № 13. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі й на вказаний гараж. Згідно матеріалів спадкової справи № 210/2013 до майна померлого 27.02.2013 року [PERSON], встановлено, що спадкоємцем майна померлого є його дружина [PERSON]. Однак остання з часу відкриття спадщини (понад чотири роки) до нотаріальної контори із заявою щодо спадкових прав на індивідуальнй гараж № 1287 в гаражному кооперативі «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі не заявляла. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 297481 виданого 04.02.21978 року Старовижівським райвідділом ЗАГСу, [PERSON] та позивач [PERSON] були подружжям. 19.07.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 19.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а з аналізу змісту ст. ст.1222, 1241 ЦК України вбачається, що спадкування за законом має місце лише тоді і в тому обсязі, в якому воно не змінено заповітом, крім випадків права на обовязкову частку у спадщині, незалежно від заповіту. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач, як дружина померлого [PERSON] має право першої черги спадкування за законом після смерті померлого чоловіка. Дана обставина визнана сторонами та підтверджена свідоцтвом про укладення шлюбу, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ЦПК України. В 1992 році до померлого [PERSON] перейшло право користування спірним гаражем на підставах не заборонених законом. З часу виникнення права на користування цим гаражем і до своєї смерті, [PERSON] відкрито володів цим нерухомим майном. Будь-яких заперечень щодо його володіння не виникало. З часу смерті [PERSON], позивач, як спадкоємець майна померлого чоловіка, тривалий час відкрито користується спірним гаражем. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а в суду не виникає сумнівів в достовірності цих обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] з 2000 року, тобто більше шістнадцяти років, як добросовісний набувач відкрито, безперервно, очевидно для третіх осіб (в тому числі й для спадкоємця померлого [PERSON]А.) володіє нерухомим майном, а саме - гаражем № 1287, загальною площею 32,5 кв.м., розташованому по вулиці Варшавська в м. Ковелі Волинської області, а тому має право отримати даний обєкт нерухомого майна у власність в порядку набувальної давності. Таким чином в судовому засіданні доведено обставини, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, а саме право позивача на індивідуальний гараж № 1287 в гаражному кооперативі «Машинобудівельник» по вул. Варшавській в м. Ковелі в порядку набувальної давності. Зважаючи на обставини по справі, судові витрати суд залишає за сторонами.

Outcome: approved