Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Кипячівської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди у порядку спадкування, посилаючись на те, що 15 жовтня 2012 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Рябоконя, 7, в с. Горобіївка, Миронівського району, Київської області. Однак, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері, позивач не має змоги оформити право власності на майно, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на вищевказаний будинок. У звязку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позов визнає. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 року в с. Горобіївка, Миронівського району, Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 265805, виданим Виконавчим комітетом Кипячівської сільської ради Миронівського району Київської області 21.12.2012 р. /а.с. 6/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Рябоконя, 7, в с. Горобіївка, Миронівського району, Київської області /а.с. 8-13/. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або законом. За правилами частини першої\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217\~ЦПК України. Відповідно до частини першої\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої\~ст. 1268 ЦК\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері, в установлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак у одержанні свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок йому було відмовлено у звязку із відсутністю права власності на вищезазначений житловий будинок (а.с. 15). Окрім позивача спадкоємцем його матері [PERSON] є його сестра [PERSON], однак згідно заповіту спадкодавиця належне їй майно розподілила між своїми дітьми, а саме: [PERSON] заповіла виключно замельну ділянку (пай), а позивачу - виключно спірний будинок (а.с. 8, 38). Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих, виходячи з наступного. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні\~не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером, 7, розташований по вулиці Рябоконя села Горобіївка, Миронівського району, Київської області був побудований у 1935 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Будинок має затверджений КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, зареєстрований в погосподарській книзі (а.с. 9-12). Як встановлено із довідки, виданої виконкомом Кипячівської сільської ради, Миронівського району, Київської області № 64 від 8 лютого 2016 року,житловий будинок, належний згідно договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Кипячівської сільської ради 22.09.1988 року за №51 [PERSON], яка померла 15.10.2012, згідно запису в по господарських книгах виконкому з 1988 року фактично розташований за адресою: село Горобіївка, вул. Рябоконя, 7, Миронівського району Київської області.(а.с. 16). Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Зідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5 документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1)«Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] своє право власності на вказаний житловий будинок, погосподарських будівель і споруд в БТІ не зареєструвала. Запис померлої [PERSON] в книзі погосподарського обліку в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під номером 7 по вул. Рябоконя, в с. Горобіївка, Миронівського району, Київської області саме їй. Даним будинком померла користувалася та володіла на праві власності. Після смерті [PERSON] право на належне їй спадкове майно набув в порядку спадкування за заповітом позивач. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, статтей\~328,\~1216,\~1218,\~1233,\~1268,\~1270,\~1296,\~1297 ЦК України,

Outcome: approved