Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

24.10.2017 року позивач звернувся з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального Чернігівської області [PERSON] № 3700 від 06.09.2016 року таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 06.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3700, за кредитним договором №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року та Розрахунком заборгованості за договором станом на 29.07.2016 року про стягнення з Позивача на користь Відповідача грошових коштів у сумі 301 974,91 грн. (триста одна тисяча девятсот сімдесят чотири гривні девяносто одна копійка), за період з 29.11.2006 року по 29.07.2016 року, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 745 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 82 841 грн. 14 коп.; заборгованість з комісії у розмірі 4 050 грн. 00 коп.; заборгованість з пені у розмірі 205 338 грн. 77 коп.. На підставі виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється за даним позовом, державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 23.05.2017 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості в розмірі 301 974 грн. 91 коп.. Вказаний виконавчий напис нотаріуса, на думку позивача, є таким що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис виданий у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Позивач також зазначає, що питання щодо стягнення заборгованості за даним кредитним договором вже вирішувалось у судовому порядку, а тому стосовно неї нотаріусом не могло і не може бути виконаний виконавчий напис, оскільки наявність справи у суді про стягнення заборгованості виключає безспірність вимог кредитора та унеможливлює вчинення виконавчого напису нотаріусом. Разом з тим, позивачем в обґрунтування своїх вимог зазначено, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у даному виконавчому написі зазначено заборгованість, яка виникла в період з 29.11.2006 року по 29.07.2016 року, що значно перевищує трирічний термін визначений законодавством та підтверджує те, що розмір заборгованості є спірним. Окрім того, позивач посилається на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/31719/13-ц (№2/202/282/2015) від 21.12.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року, яким у задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 04.01.2016 року. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" повторно не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв та заперечень не надав, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. У судове засідання відповідач приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] не зявився, проте надав заяву про слухання справи у його відсутність. Представник третьої особи державний виконавець Виноградівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області в судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв та заперечень не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №MKG0SE00000705. 06.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3700, відповідно до якого з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість по кредитному договору №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року станом на 29.07.2016 року, яка становить 301 974,91 грн. (триста одну тисячу девятсот сімдесят чотири гривні девяносто одну копійку), за період з 29.11.2006 року по 29.07.2016 року, та яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 745 грн. 00 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 82 841 грн. 14 коп.; заборгованості з комісії у розмірі 4 050 грн. 00 коп.; заборгованості з пені у розмірі 205 338 грн. 77 коп. (а.с.11). 23.05.2017 року державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості в розмірі 301 974 грн. 91 коп. на підставі оскаржуваного виконавчого напису (а.с.13). Відповідно до доказів, які були надані представником позивача було встановлено, що питання про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року неодноразово розглядалося судами раніше. Так, 12.09.2007 року Виноградівським районним судом було видано судовий наказ №2-н-571/2007 про стягнення в користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі «Закарпатське регіональне відділення» м. Ужгород з [PERSON] 13 186 грн. 54 коп. боргу за кредитним договором та 80 грн. 92 коп. судових витрат, який ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.09.2007 року було скасовано (а.с.12). Після цього, представником відповідача було подано позов в загальному порядку до Індустріального суду м. Дніпропетровська, який прийняв рішення з цього питання 21.12.2015 року у справі №202/31719/13-ц (№2/202/282/2015), що набуло законної сили. У виконавчому написі від 06.09.2016 року не зазначено повного імені та по-батькові приватного нотаріуса, як того вимагає п.1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У даній справі, суд встановив, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості розглядався в суді раніше. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/31719/13-ц (№2/202/282/2015) від 21.12.2015 року в задоволенні позову банку було відмовлено. Окрім того, вказаним рішенням встановлено, що відповідно до висновку експертизи №1306-15 судової почеркознавчої експертизи від 09.06.2015 року підпис в графі «Позичальник» в кредитно-заставному договору №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року та в заяві в графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто» та текстом заяви виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON]. За таких обставин, кредитно-заставний договір №MKG0SE00000705 від 29.11.2006 року є нікчемним правочином відповідно до ст. 215 ЦК України (а.с.56-57). Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/31719/13-ц (№2/202/282/2015) від 21.12.2015 року встановлено, що договір, на підставі якого проводилося стягнення заборгованості з позивача, є нікчемним, а отже правові підстави для її стягнення з [PERSON] на користь банку відсутні. Відповідно до наслідків нікчемності правочину, ПАТ КБ «Приватбанк» може просити стягнути з [PERSON] кошти які він передав відповідно до умов договору (в порядку повернення сторін до первісного стану), проте така вимога в судовому засіданні не ставилася та не вирішувалася, а тому суд не може вийти за рамки позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що Виноградівським районним судом 24 жовтня 2017 року було винесено ухвалу про забезпечення позову, суд скасовує заходи забезпечення позову після набрання рішенням законної сили. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. покласти на відповідачів, оскільки рішення ухвалено на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved