Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

28.09.2016 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що йому на праві власності належить квартира , яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даної квартирі крім нього також зареєстровано [PERSON] . З 2014 року він у квартирі не мешкає, господарством не займається . В квартирі не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В судове засіданні позивач [PERSON] з'явився підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкає, місце проживання його невідомо. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договіром купівлі-продажу квартири від 26 травня 2005 року (а.с.6). Актом обстеження квартири від 22 вересня 2016 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] однак з 2014 року по теперішній час не проживає за зазначеною адресою (а.с. 10). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з 23 жовтня 2012 року, що підтверджується довідкою про склад сім"ї № 2351 від 22 вересня 2016 року (а.с.9,16). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач є сином дружина позивача, але у квартирі не мешкає. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що вони є сусідами позивача, знають [PERSON], але останнім часом відповідач в квартирі не мешкає понад двох років. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 28.09.2016 року [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2014 року, тобто понад два роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації 26 травня 2005 року. Тобто на час звернення власника квартири до суду (28.09.2016 року) з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, у власника було таке право. З зазначеного в позові моменту минуло понад два роки , як відповідач в спірному житловому приміщенні відсутній, а тому є усі правові підстави для визнання його, таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири та не є членом сі м"ї позивача тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід скасувати реєстрацію відповідача у спірної квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved