Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнив, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 10 серпня 1991 року Чубарівською сільською радою Пологівського району Запорізької області між ним і відповідачкою у справі був зареєстрований шлюб, який рішенням мирового судді судової дільниці №3 Радянського району м.Челябинська 21 липня 2016 року розірваний. Рішення зазначене ним, позивачем, не оспорювалося, і тому є таким, що набрало законної сили. За час подружнього життя, а саме 18 грудня 2006 року, згідно договору купівлі-продажу ним і [PERSON] за спільні кошти була придбана 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у м.Пологи Запорізької області по провул.Цегляний,10. Правовстановлюючі документи на цю частину будинку були оформлені на відповідача. Вартість будинку становить 61300 грн. З посиланням на ст.ст.60,63,70 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позивач просить суд постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами до нього. Позивач у судове засідання 02 березня 2018 року надав письмове клопотання про підтримання своїх позовних вимог. Просить справу завершити розглядом за його і його представника відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи в порядку ст.223 ч.4 ЦПК України. Відповідач, будучи завчасно повідомленою про місце, дату і час судового засідання відповідно до вимог ст.128 ч.11 ЦПК України (а.с.28,32), у судове засідання повторно не явилася, про причини неявки суду не повідомила, з заявами про розгляд справи в її відсутність або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не зверталася, відзив на позов не подала. За таких обставин суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, ненадання відповідачем заперечень проти позовних вимог і відзиву на позов, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1991 року, який рішенням мирового судді судової дільниці №3 Радянського району м.Челябинська 21 липня 2016 року розірваний (а.с.4,5). Як встановлено судом, 18 грудня 2006 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, між відповідачем (покупець) та громадянином [PERSON] (продавець) був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в м.Пологи Запорізької області по провул.Цегляний,10/провул.Глінки,2. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3013 (а.с.6). З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Пологи, провул.Цегляний,10/ провул.Глінки,2 на підставі договору купівлі-продажу №3013 від 18 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.8). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок у м.Пологи Запорізької області по пров.Цегляний,10/ пров.Глінки,2 вартість будинку становить 61300 грн. (а.с.9-12). Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що спірне майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки сторони не досягли згоди щодо поділу спільної частини будинку, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Пологи, Запорізька область, провул.Цегляний,10/провул.Глінки,2, що є 1/2 частиною спірного майна, тобто задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved