Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

16.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що до 18.09.2012 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. У них від шлюбу з відповідачем народилась дочка [PERSON]. Відповідач [PERSON] не цікавиться дочкою, не піклується про неї, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, натомість вихованням та доглядом займається виключно позивач. Батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З 2012 року дитину бачив лише два рази у 2012 році. До того ж, аліменти які було вирішено стягувати на користь позивача на утримання дочки [PERSON] не сплачує, його заборгованість по аліментах становить 29 835, 47 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Також позивач наголосила, що відповідач навіть не вітає дочку в її День народження та на інші свята, а дитина вже не пам'ятає свого батька і його поява у житті дитини може знову травмувати дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову без жодних доказових обґрунтувань, натомість вказавши, що дійсно бачив дочку з 2012 року по 2016 р. лише два рази. Вказав, що в силу матеріального становища не мав змоги допомагати дитині. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні пояснила, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач не піклується дитиною. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки оснований на законі, доведений зібраними документами у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO], її матір'ю є [PERSON], а батьком [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2012 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Другого міського відділу ДВС Хмельницького міського управління юстиції № 10331 від 27.03.2015 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], станом на 01.03.2015 р. становить 25635,47 грн. Згідно довідки Другого міського відділу ДВС Хмельницького міського управління юстиції № 5265 від 17.02.2016 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], станом на 01.02.2016 р. становить 29041,47 грн. Так, у 2011 році нараховано усього до сплати 5109,67 грн., сплачено 0 грн.; у 2012 р. нараховано 9600 грн., сплачено 0 грн.; у 2013 р. нараховано 7225,80 грн., сплачено 2200 грн.; у 2014 р. нараховано 7200 грн., сплачено 2500 грн., у 2015 р. нараховано 7200 грн., сплачено 1600 грн., у січні 2016 р. нараховано 600 грн., сплачено 1000 грн. У відповідності до довідки, наданої завідуючою ДНЗ № 54 «Пізнайко» від 05.10.2015 р., вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] у період відвідування ДНЗ № 54 (з 01.11.2012 р.) жодного разу не відвідував дитячий садок, не цікавився у вихователів про розвиток дитини, не брав участі у фінансуванні перебування дитини у дитсадку, не вносив благодійні та інші внески на розвиток закладу, про що в судовому засіданні підтвердив і сам відповідач [PERSON], що ні разу не був у садочку який відвідувала його дочка. Як вбачається з довідки ЦІМ «Лінгуал Інститут» від 14.03.2015 р. № 37 [PERSON] навчається у ЦІМ «Лінгуал Інститут» на індивідуальних заняттях з англійської мови з 01.09.2013 р. Організовує відвідування закладу та оплату за навчання мати дитини. Батько дитини жодного разу не з'являвся та не цікавився навчальним процесом дочки. [PERSON] з 2010 року знаходиться на обліку в приватному медичному кабінеті у лікаря [PERSON] За період з 1.11.2014 по 1.1 1.2015 року вона відвідала приватного лікаря 8 разів. Дитину приводила та оплачувала прийом мати дитини та бабуся [PERSON] що підтверджується довідкою від 12.11.2015 р. Постановою Хмельницького міськрайонногосуду від 12 серпня 2015 року було встановлено, що [PERSON] з вересня 2012 року припинив виконувати свої батьківські обов'язки: не займається вихованням дитини, не бере участь в її матеріальному забезпеченні, не відвідує дитину за місцем проживання та дитячому садочку, а отже своєю бездіяльністю та безвідповідальним ставленням до своїх батьківських обов'язків [PERSON] порушив норми ч. 1 ст. 184 КУпАП, однак у зв'язку з збігом строку накладення адміністративного стягнення провадження по справі було закрито. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] разом з дитиною не проживає, не приймає жодної участі по вихованню дитини, а саме не займається її утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям; не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дівчинкою, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує її матеріально. Кошти, які платив відповідач [PERSON] по аліментах не є достатніми для прожиття дитини. В судовому засіданні сам відповідач ствердив, що тих коштів які він платив по аліментах на дитину не достатньо для прожиття. Дитина позбавлена батьківського піклування, догляд за дитиною здійснює мати [PERSON], яка турбується про неї та матеріально утримує. Факт того, що відповідач [PERSON] не бачив дочку з 2012 року до цього часу, а бачив лише два рази у 2012 році, не спілкувався з нею, нічого не дарував, окрім того що на День народження передавав подарунки кумом, підтвердив і сам відповідач та свідки [PERSON] та [PERSON] Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], підтвердив висновок органу опіки і піклування Хмельницької міської ради, про те що гр. [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, здоров'я, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що мати дитини забороняла йому спілкуватися з дитиною, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не звертався у жодну з інстанцій щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою та щодо налагодження стосунків із нею, не приходив у дошкільний дитячий заклад, нічого дівчинці не купував. [PERSON] не надав жодних доказів своєї участі у вихованні дочки. До того ж, встановлено, що відповідач має заборгованість по аліментах на утримання дочки, а також з 2012 р. по сьогоднішній день ні разу не спілкувався з дитиною і навіть не намагався, матеріально не допомагав, життям дитини не цікавився. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved