Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

14 травня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до слідчого управління УМВС України у Волинській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішенням та діями досудового розслідування, прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2013 року начальником відділом СУ УМВС України у Волинській області майором міліції [PERSON] було винесено повідомлення про підозру позивачу у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12012020020000017 від 21.11.2012 року та цього ж дня було винесено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів та предявлення обвинувачення у вчиненні злочину. Крім того, на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2013 року було надано дозвіл начальнику СУ УМВС України у Волинській області [PERSON] на проведення обшуку в житлі та інших володіннях особи за місцем тимчасового проживання [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Шота Руставелі, 9/65 з метою виявлення, вилучення речей та документів, що містять відомості, які можуть бути використані в якості доказів. У період з 2013 року по 2017 рік тривав розгляд справи, вироки стосовно нього неодноразово скасовувались та відбувався новий розгляд справи. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2016 року у справі №161/11783/13-к позивача, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України визнано невинуватим, виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження щодо нього закрито. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22.02.2017 року вказаний вирок залишено без змін. Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 163812,00 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2018 року допущено заміну первісного відповідача Слідчого Управління УМВС України Волинської області на Головне управління Національної поліції у Волинській області та залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Державну казначейську службу України, Прокуратуру Волинської області. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, зазначив наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. Представник відповідачів Головного управління Національної поліції у Волинській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в судовому засіданні проти позову заперечила. Представник відповідача Прокуратури Волинської області в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з тих підстав, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди. Представник відповідача Державного казначейства України в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2013 року начальником відділом СУ УМВС України у Волинській області майором міліції [PERSON] було винесено повідомлення про підозру позивачу у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12012020020000017 від 21.11.2012 року (а.с. 12-19). Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2016 року у справі №161/11783/13-к позивача, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України визнано невинуватим, виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження щодо нього закрито (а.с. 27-61). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2016 року залишено без змін (а.с. 62-75). Таким чином, позивач перебував під слідством з моменту оголошення підозри правоохоронними органами (07 червня 2013 року) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (22 лютого 2017 року), що становить 44 місяців та 15 календарних дні. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право\~\~в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Частинами першою та другою статті 12 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР). Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного суду України від 24 квітня 2017 року №760/23169/14-ц, яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судом під час прийняття рішення. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У відповідності з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 5\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, відшкодування моральної шкоди в даному випадку передбачено спеціальним законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в який зміни\~Законом від 06.12.2016 № 1774-VIII\~щодо розміру відшкодування моральної шкоди не внесені та відповідно до положень якого розмір моральної шкоди розраховується з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, позивач незаконно перебував під слідством з моменту оголошення підозри правоохоронними органами (07 червня 2013 року) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (22 лютого 2017 року), що становить 44 місяців та 15 календарних дні. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством та судом. Таким чином, на думку суду позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, яка завдання незаконними діями органами досудового розслідування щодо притягнення його до кримінальної відповідальності є обґрунтованими та підлягають до задоволення. За таких обставин, враховуючи характер та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги, тяжкість вимушених змін у його життєвих звязках і стосунках з оточуючими, ступінь зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача становить 163812,00 грн. (3723 грн. х 44 повних місяців) з розрахункову величини мінімальної заробітної плати у розмірі 3723,00 грн. Належні та допустимі докази того, що позивач поніс більшу моральну шкоду ніж присуджується судом, в матеріалах справи відсутні. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 р, № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 р. за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Відповідно до положень ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: approved