Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

28.01.2020 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.04.2019 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошей, згідно якого позивач надала відповідачу позику - грошові кошти в сумі 30000,00 грн. В той же день на підтвердження укладення договору позики відповідач видала позивачу відповідну розписку. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у строк один місяць з дати отримання, тобто не пізніше 12.05.2019 року. Позивач виконав умови договору в повному обсязі, позику надав. Проте, відповідач свого обов`язку за договором позики не виконала, порушила строки виконання договору позику не повернула. Позивач вважає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить - 30030,18 грн. та 3% річних - 653,42 грн. про що надала розрахунок. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 11.04.2019 року в розмірі 30683,60 грн., з яких 30030,18 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 653,42 грн. 3% річних від простроченої суми. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі,. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив, в якому зазначала, що вона незгодна в повному обсязі з позовними вимогами, зазначала, що вона дійсно писала розписку позивачу про отримання у неї суми у розмірі 30000 грн. Ці гроші були надані їй для передачі іншій особі. 16.01.2020 року нею були повернуті позивачу всі гроші з процентами, отриманими від іншої особи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. ст.13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей, згідно якого позивач надала відповідачу позику - грошові кошти в сумі 30000,00 грн. В той же день на підтвердження укладення договору позики відповідач видала позивачу відповідну розписку. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у строк один місяць з дати отримання, тобто не пізніше 12.05.2019 року. Позивач виконала умови договору в повному обсязі, позику відповідачу надала. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України а договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У строк, вказаний в розписці, відповідачка позику не повернула. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач свого обов`язку щодо повернення, отриманих від позивача грошових коштів не виконав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладений наступний висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, закріпленої у ч.2 ст.625 ЦК України: "У частині другій статті 625 ЦК України прямо визначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення". Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу у розмірі 30000,00 гривень, три проценти річних від суми боргу у розмірі 653,42 гривень (30000-сума боргу х 3 х 265 днів прострочення : 365 : 100) та інфляційні витрати у розмірі 30,18 гривень (за період з 14.05.2019року по 28.01.2020 року). Загальна сума заборгованості становить 30683,60 гривень. Аналізуючи зазначене, те, що позивач повністю обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх належними доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Посилання відповідача у відзиві на те, що нею повністю повернуто позивачу гроші з процентами, суд до уваги не приймає, оскільки не надано належного та допустимого доказу на підтвердження даного факту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved