Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], уродженця м. Харкова, посилаючись на те, що з 2010 року відповідач пішла проживати до своєї матері, добровільно покинула малолітнього сина [PERSON] та на той час неповнолітню дочку [PERSON]. Діти залишились проживати і до теперішнього часу проживають і зареєстровані [ADDRESS], разом з позивачем та їхньою бабусею - [PERSON], яка взяла на себе усі турботи по вихованню та догляду за дітьми. [PERSON] з 2010 року не бачила сина, хоча їй ніхто в цьому не перешкоджає. Вона не займається його вихованням, матеріально не утримує, не цікавиться життям дитини, не підтримує з ним ніяких стосунків. Син не потрібен відповідачу, вона усвідомлено ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, бродяжить, тому в інтересах неповнолітньої дитини просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Третя особа: управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заперечень проти позову на адресу суду від відповідача не надійшло. За таких обставин суд розглядає справу у заочному порядку згідно зі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позивних вимог (ст.11 ЦПК України), встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. 02 жовтня 1993 року Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 441. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2012 року зазначений шлюб було розірвано. В рішенні суду встановлено: «причиною розірвання шлюбу з відповідачкою стало те, що останні роки вона зловживає спиртними напоями, шлюбні відносини між сторонами були припинені з 2010 року, [PERSON] покинула позивача та дітей та пішла проживати до своєї матері, дітей не відвідує». Відповідно до статей 150, 151, 152, 153, 180, 181 СК України, батьки мають певні права і повинні виконувати певні обов'язки по вихованню, розвитку та утриманню своїх неповнолітніх дітей. Як убачається з будинкової книги, позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] постійно мешкають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Із акту обстеження умов проживання сім'ї від 21.04.2017 р. вбачається, що [PERSON] мешкає разом із батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де створені для дитини належні умови для проживання. Із акту, складеного та підписаного сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видно, що [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON], батьком [PERSON] та сестрою [PERSON], які доглядають, виховують та утримують дитину. Мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини на протязі шести років, сином не займається і не спілкується, місце її знаходження невідоме, вона неодноразово лікувалась від алкоголізму, не працює, бродяжить. Із довідки поліклінічного відділення Харківської міської дитячої клінічної лікарні № 24 видно, що дитина перебуває на обліку в лікарні. Лікувальний заклад хлопчик відвідує у супроводі бабусі. Інформації про матір дитини лікувальний заклад не має. Із інформації з Харківської загальноосвітньої школи № 35 убачається, що [PERSON] є учнем 9-А класу, навчається в школі з першого класу. [PERSON] мешкає з бабусею [PERSON], котра опікується його навчанням та вихованням, регулярно відвідує батьківські збори, інформує класного керівника про стан здоров'я, причини відсутності на заняттях. Інтерес до навчання й виховання [PERSON] виявляють його старша сестра та батько [PERSON], які відвідують школу, спілкуються з учителями, класним керівником. З матір'ю [PERSON] класний керівник ні разу не спілкувалася, оскільки матір не цікавилася вихованням та навчанням сина, не відвідувала батьківських зборів. Як пояснили допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON]- мати відповідача [PERSON], [PERSON], сусідка [PERSON] з 2010 року відповідач пиячить, бродяжить, не працює, вихованням сина не займається. Управління служб у справах дітей надало суду висновок органу опіки і піклування від 07.06.2017 № 346 щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верхованої Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, гарантовано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансовий можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною освіти, тощо. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з приписами пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, навмисно з 2010 року ухиляється від їх виконання у відношенні своєї дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], а позов - таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved