Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

30 жовтня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку магазину, розташованого по вулиці Маяковського, 21Б в місті Торецьку Донецької області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до договору купівлі - продажу від 11 червня 1996 року, посвідченому приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу 12 червня 1996 року і у встановленому порядку зареєстрованому, [PERSON] та [PERSON] придбали у свою власність магазин з надвірними і господарськими спорудами, розташований по вулиці Маяковського № 21 в місті Торецьку (м.Дзержинськ) Донецької області. Придбане в 1996 році зазначене нерухоме майно сторін є їх спільною сумісною власністю, яким вони до початку 2006 року спільно володіли та користувались. З січня місяця 2006 року відповідач свою частку спірного майна передав у володіння та користування [PERSON], який до теперішнього часу одноособово використовує весь об'єкт нерухомого майна. З цією метою позивач також одноособово уклав договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1248 га, кадастровий номер 1411200000:00:001:0053, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. В подальшому, під час експлуатації поштові адреси, як магазина, так і земельної ділянки, на якій він розташований змінена і відповідними рішеннями виконавчого комітету Дзержинської міської ради присвоєно нову поштову адресу: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва - Дзержинськ) вул. Маяковського, 21Б. На сьогоднішній день позивач вирішив належним чином оформити своє право на частку [PERSON] Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. \~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі - продажу від 11 червня 1996 року, посвідченому приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу 12 червня 1996 року і у встановленому порядку зареєстрованому [PERSON] та [PERSON] придбали у свою власність магазин з надвірними і господарськими спорудами, розташований по вулиці Маяковського №21 в місті Торецьку (м.Дзержинськ) Донецької області (а.с.8) За правилами визначеними нормами ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно реєстраційного посвідчення, виданим Дзержинським БТІ житловий будинок по вулиці Маяковського, 21 у м.Дзержинськ (м.Торецьк) зареєстрований за 1/2 частка [PERSON], 1/2 частка за [PERSON] (а.с.9). З січня місяця 2006 року відповідач свою частку спірного майна передав у володіння та користування [PERSON], який до теперішнього часу одноособово використовує весь об'єкт нерухомого майна. З цією метою позивач також одноособово уклав договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1248 га, кадастровий номер 1411200000:00:001:0053, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с.17). В подальшому, під час експлуатації поштові адреси, як магазина, так і земельної ділянки, на якій він розташований змінена і рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради від 17.12.2008 року № 429, витягом з рішення від 16.11.2016 року №418 присвоєно нову поштову адресу: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва - Дзержинськ) вул. Маяковського, 21Б. (а.с.15,16). Частиною 1\~ст.344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. \~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. \~\~\~\~\~ \~Відповідно до ч.4\~ст.344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). \~Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги, не заперечував щодо їх задоволення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд приходить до висновку що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved