Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргород реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 296. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 вересня 2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є син [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає відсутність взаєморозуміння в сім`ї, різні погляди на сімейна цінності та сімейне життя. Ухвалою судді від 09 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Позивач [PERSON] в підготовчому засідання позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, оскільки збереження сім`ї суперечить його інтересам. Відновлювати подружні стосунки він не бажає. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти розірвання шлюбу. Зазначала, що збереження сім`ї суперечить інтересам обох з подружжя. Вказувала, що спільно не проживають близько 7 місяців, позивач має іншу сім`ю. Раніше також припиняли подружні стосунки. Вважала, що судові витрати не можуть бути стягнуті з неї на користь позивача, оскільки останній їй заборгував 600 гривень. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргород реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, зроблений актовий запис № 296, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.09.2013 року серія [NUMBER] (а.с. 19). Подружжя мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони наполягали на розірванні шлюбу, раніше припиняли подружні стосунки, тривалий час спільно не проживають, їх подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд вважає за необхідне залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384 грн. 20 коп. Суд не може взяти до уваги заперечення позивача щодо стягнення судового збору в зв`язку з існуючим боргом позивача перед нею, оскільки наявність будь-яких відносин майнового характеру між сторонами не може бути вирішено в порушення вимог ст.133, 141 ЦПК України

Outcome: approved