Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень на [ADDRESS] від 19 березня 2009 року, укладеного між Фондом комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська та [PERSON] , припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення, що знаходяться по [ADDRESS] , реєстраційний номер 26351009, номер запису: 3381 в книзі 33в. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2015 року та рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року у справі № 0907/2-4264/2011 частково задоволено первісний позов [PERSON] та відмовлено повністю у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Зокрема, вирішено визнати незаконним рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 року «Про внесення доповнень до «програми приватизації в місті Івано-Франківську на 2008-2010 роки», в частині п. 29 додатку 2 «Перелік об`єктів комунальної власності міста, які використовуються мешканцями для господарських потреб і підлягають приватизації шляхом викупу». Даним рішенням зазначалося, що ніби-то належні йому підвальні приміщення є об`єктом комунальної власності міста та використовуються гр. [PERSON] є безпідставним, оскільки єдиним власником підвальних приміщень є він. Також ухвалено визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 616 від 16.12.2008 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно» в частині п. 16 Додатку до рішення «Перелік нерухомого майна, на яке оформляється право власності за територіальною громадою міста в особі Івано-Франківської міської ради». Даним рішенням вказувалося, що вказані приміщення відносяться до нерухомого майна, на яке оформляється право власності за територіальною громадою, що вже протирічить попередньому рішенню Івано-Франківської міської ради, де вказано, що такі приміщення знаходяться у користуванні [PERSON] . Суд апеляційної інстанції у рішенні від 18.11.2015 року зазначив: «Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2001 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки ЖЕО № 9 від 16.05.2001 року, в користуванні [PERSON] знаходяться підвали площею 16,23 кв.м., 18,9 кв.м., 14,7 кв.м., згідно позицій 1, 2, 3, 6, 7. В технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] вказано, що до даної квартири належить комора в підвалі площею 16,23 кв.м., 18,9 кв.м., 14,7 кв.м. Відповідно до плану підвального приміщення, до квартири [ADDRESS] належать підвальні приміщення, позначені цифрами І, ІІ, VI, VII. Як зазначено судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 48 Закону України «Про власність» (чинної на час виникнення спірних відносин) вказано, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Судом також встановлено, що відповідачем [PERSON] не доведено наявності правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2001 року, в частині приватизації комор (попереднього власника його квартири та комор), оскільки перехід підсобних приміщень, які належать до житлового приміщення, відповідно до рішення Конституційного Суду України, здійснюється одночасно із приватизацією житла і не потребує виконання будь-яких додаткових формальностей. Однак, в процесі розгляду справи по суті відповідачем подано суду свій витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому зазначено про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] . Як встановлено судом в рішенні від 22.09.2015 року, у скасованому ним рішенні Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 року визначено перелік нерухомих об`єктів, які підлягають приватизації, до переліку внесено підвальне приміщення площею 30,9 кв.м. по [ADDRESS] . Саме дані підвальні приміщення викуплено [PERSON] . Саме приміщення позивача та відповідача в рішеннях судів визначено цифрами VI, VII, однак за наслідком обмірів приміщення, вказані різні площі. Так, в позивача підвальні приміщення зазначені літерами VI, VII, мають загальну площу 30,93 кв.м., тобто приміщення з літерою VI площею 14,7 кв.м., приміщення VII площею 16,23 кв.м. У відповідача ті самі приміщення (що не заперечувалося відповідачкою у справі № 0907/2-4264/2011) вказані іншою площею 31,7 кв.м., тобто приміщення з літерою VI площею 13,9 кв.м., приміщення з літерою VII площею 17,8 кв.м., що пояснюється здійсненням обмірів різними інвентаризаторами. Існування на даний час зареєстрованого його права власності на комори, правомірність права власності перевірялось судами по судовій справі № 0907/2-4264/11, а також договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, на підставі якого відповідачка отримала витяг про\~ реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, крім того існування різних реєстраційних номерів ставить під загрозу його право власності та можливість відчуження відповідачем його ж приміщень третім особам. На підставі встановлених обставин та фактів судом по справі № 0907/2-4264/11, зокрема щодо правомірності права влансоті на підвальні приміщення за [PERSON] та існуванням договору купівлі-продажу нежитлових приміщень відповідача, виникає необхідність у скасуванні державної реєстрації права власності та підставою для скасування договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.03.2009 року наявність судових рішень по справі № 0907/2-4264/11. Придбання відповідачем його приміщення у особи, яка не мала права цього робити, вказує на незаконність таких дій та, як наслідок, права власності. У листі Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, на його запит повідомлено, що між Фондом та гр. [PERSON] дійсно було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень по [ADDRESS] . В даному листі сам Фонд вказує та визнає, що як виявилось, підвальні приміщення були приватизовані гр. [PERSON] (попередній власник його квартири) разом з квартирою, про що було видано свідоцтво про право власності від 24.05.2001 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2016 року (суддя Мелещенко Л.В.) відкрито провадження у справі (а.с. 27). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2016 року (головуючий суддя Мелещенко Л.В.) до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування державної реєстрації залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська (а.с. 55). Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації нерухомого майна, у якому зазначає, що 11.08.2015 року реєстраційною службою Івано-Франківського МУЮ було проведено реєстрацію права власності [PERSON] - квартири двокімнатної з коморами в підвалі, об`єкт житлової нерухомості. Вважає дану реєстрацію нерухомого майна незаконною і безпідставною, такою, що проведена з порушенням норм закону. По-перше, під час реєстрації даного майна воно було обтяжене: згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.04.2009 року, реєстраційний № 26351009, їй на праві власності належали і належать нежитлові підвальні приміщення площею 31,7 кв.м. по [ADDRESS] , згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року; ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.05.2011 року, за заявою [PERSON] по справі № 0907/2-4264/11, якою накладено арешт на нежитлові підвальні приміщення по [ADDRESS] . Крім цього, в самому оспорюваному витягу з Державного реєстру є невідповідності, а саме: час державної реєстрації вказано «11.08.2015 в 14:51:52»; підстава внесення запису «рішення від 12.08.2015 № 13:48-10»; об`єкт нерухомого майна: «квартира двохкімнатна з коморами в підвалі»; опис об`єкта: «комори в підвалі площею 16,23 кв.м., 18,9 кв.м., 14,7 кв.м. всього 49,8 кв.м.»; загальна площа «66,5 кв.м., житлова 45,2 кв.м. / 66,5 кв.м. 45,2 кв.м. = 21,3 кв.м.». Отже, реєстрація була проведена на день раніше, ніж прийнято рішення. В описі об`єкта вказані лише три комори в підвалі, хоча об`єкт нерухомого майна квартира з коморами в підвалі. Різниця між загальною та житловою площею складає 21,3 кв.м., в той час як лише площа трьох комор 49,83 к.в.м. До того ж, на час реєстрації квартири [ADDRESS] це приміщення було переведене в нежитлове (2001 рік) і з цього часу і на даний час це є кафе « [INFO] ». Дана обставина підтверджується архівними витягами рішення МВК Івано-Франківської міської ради № 392 від 25.09.2001 року та викіпіровками до нього. Тому, в 2015 році квартири (житлового приміщення) не було і, відповідно, не могло бути зареєстровано як житлове приміщення в Державному реєстрі. Вважає, що реєстрація права власності [PERSON] проведена незаконно, з порушенням вимог законодавства, а тому просить: скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого мана 701331326101 від 11.08.2015 року, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати (а.с. 83-85). Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації нерухомого майна прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування державної реєстрації (а.с. 108). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді [PERSON] вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 175). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 176). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року (с. [PERSON] ) справу прийнято до провадження (а.с. 177). У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В подальшому подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка за первинним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні первинного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову. В подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник третьої особи - Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради заперечив позов [PERSON] вказавши, що вважає дії щодо приватизації спірних підвалів [PERSON] законними. Право власності територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради на нежитлові приміщення площею 31,7 кв.м., які розташовані на [ADDRESS] на момент їх відчуження [PERSON] підтверджувалось свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 05.02.2009 року та зареєстрованим Івано-Франківським ОБТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 26351009. Згідно технічного паспорту на громадський будинок по [ADDRESS] , складений Івано-Франківським ОБТІ 23.12.2008 року, площа нежитлових приміщень, які в подальшому були відчужені Фондом комунальної власності [PERSON] , становить 31,7 кв.м., в т.ч.: нежитлове приміщення VII площею 10,7 кв.м., нежитлове приміщення VI площею 3,2 кв.м., нежитлове приміщення VII площею 17,8 кв.м. Вимога позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень на [ADDRESS] від 19 березня 2009 року, укладеного між Фондом комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська та [PERSON] була предметом розгляду у цивільній справі № 0907/2-4264/11. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 22.09.2015 року, залишеним без змін Апеляційним судом Івано-Франківської області, [PERSON] відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору. Нормами законодавства не передбачено такого способу захисту права як припинення права власності і скасування державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, відповідно до довідки ЖЕО № 9 в м. Івано-Франківськ від 16.05.2001 року, в користуванні квартири [ADDRESS] (квартиронаймач [PERSON] ) знаходяться підвали площею 16,23 кв.м., 18,9 кв. м., 14,7 кв. м., згідно позицій 1, 2, 3, 6, 7 (а.с. 93, т. 1). З архівного витягу з розпорядження міського голови від 24.05.2001 року № 267-р затверджено розпорядження госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду та визнано право власності, згідно додатку на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 188, т. 1). Заявами [PERSON] та [PERSON] від 21.04.2001 року, [PERSON] від 28.08.2001 року, надано дозвіл на проведення реконструкції квартири номер [ADDRESS] (а.с.120, 121, т. 1). З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25.09.2001 року № 392 вбачається, що [PERSON] дозволено проведення проектно-пошукових робіт згідно висновків міжвідомчої комісії (протокол № 177 від 30.09.2001 року) для переобладнання з прибудовою викупленої квартири [ADDRESS] (а.с. 88, 156, т. 1). Згідно архівного витягу рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.11.2001 року № 473 [PERSON] дозволено переобладнання з прибудовою викупленої квартири [ADDRESS] , під кафе (а.с. 157, т. 1). Як слідує з архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.04.2003 року № 169, вирішено затвердити акти готовності об`єктів до експлуатації, зокрема щодо кафе на [ADDRESS] , загальною площею 128,0 кв.м. (власник: [PERSON] ) (а.с. 113, 158, т. 1). 22.05.2007 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, як Орендодавцем, та [PERSON] , як Орендарем, укладено Договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3130, згідно якого [PERSON] передано в строкове платне користування нежитлові приміщення площею 30,9 кв.м. (приміщення VІ, VІІ згідно поверхового плану на будинок по [ADDRESS] ОБТІ 19.05.1992 року), розташовані в підвалі будину на [ADDRESS] , який перебуває на балансі житлово-експлуатаційної організації № 9 (а.с. 17-22, т. 2). Згідно Акту приймання-передачі від 22.05.2007 року, [PERSON] , як Орендар, прийняла в оренду вищевказані нежитлові приміщення (а.с. 23, т. 2). Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківськ зобов`язався передати у власність [PERSON] нежитлові приміщення в підвалі будинку [ADDRESS] , площею 31,7 кв.м. (а.с. 19-20, т. 1). За актом прийому-передачі нежитлових підвальних приміщень в будинку на [ADDRESS] від 25.03.2009 року, Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська передав [PERSON] продані шляхом викупу нежитлові підвальні приміщення в будинку по [ADDRESS] , площею 31,7 кв.м. (а.с. 50, т. 1). З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.04.2009 року вбачається, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року. Форма власності приватна, частка 1/1 (а.с. 17, т. 1). У листі Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська Івано-Франківської міської ради від 02.12.2010 року № ФКВ-03/1284, у відповідь на звернення [PERSON] вказується, що 22.05.2007 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та громадянкою [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 228 від 22.05.2007 року (п. 2.16) було укладено договір оренди № ДО-3130 нежитлових підвальних приміщень в будинку на [ADDRESS] . Вказане рішення виконавчого комітету міської ради приймалось на підставі заяви громадянки [PERSON] від 01.02.2007 року, довідки ЖЕО № 9 від 12.02.2007 року № 116, заяви мешканців будинку [ADDRESS] . Рішенням Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 року «Про внесення доповнень до «Програми приватизації в місті Івано-Франківську на 2008 - 2010 р.р.» нежитлові підвальні приміщення, які перебували в оренді у громадянки [PERSON] , були включені в «Перелік об`єктів комунальної власності міста, які використовуються мешканцями для господарських потреб і підлягають приватизації шляхом викупу». Вказане рішення приймалось на підставі заяви громадянки [PERSON] від 12.07.2007 року, довідки ЖЕО № 9 від 13.11.2008 року № 673, переліку об`єіаів комунальної власності міста, які використовуіоться .мешканцями для господарських, потреб і підлягагають приватизації шляхом викупу, який надано ЖЕО № 9 від 11.04.2008 року за № 228. Івано-Франківським ОБТІ 23.12.2008 року був виготовлений технічний паспорт на орендовані громадянкою [PERSON] нежитлові підвальні приміщення в будинку на [ADDRESS] . На вказані приміщення 05.02.2009 року було видано свідоцтво про право власності за територіальною громадою міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.02.2009 року «Про затвердження висновків оцінювачів про вартість об`єктів комунальної власності і надання дозволу на їх приватизацію» громадянці [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію, шляхом викупу орендованих нею нежитлових підвальних приміщень в будинку на [ADDRESS] . 19.03.2009 року між Фондом комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська та громадянкою [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень по [ADDRESS] , розташованих в підвалі вказаного будинку (реєстраційний номер договору 101). Але, як виявилось, вказані підвальні приміщення були приватизовані громадянкою [PERSON] разом з квартирою, про що було видано свідоцтво про право власності 24.05.2001 року. Враховуючи викладене Фонд комунальної власності 10.11.2010 року листом № ФКВ-03/1179 звернувся до громадянки [PERSON] з пропозицією розірвати договір купівлі-продажу № 101 від 19.03.2009 року за згодою сторін. В свою чергу Фонд комунальної власності гарантував повернути громадянці витрати, які понесені нею при приватизації вказаних приміщень. Однак у вказаний термін письмової відповіді від неї не поступило. На цей час, з метою підготовки відповідного звернення до суду щодо розірвання договору купівлі-продажу за нововиявленими обставинами, Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська звернувся до Івано-Франківського ОБТІ та управління житлово-комунального господарства міськвиконкому про надання копій необхідних документів. Після отримання інфррмації з ОБТІ та УЖКГ Фонд комунальної власності звернеться в міський суд з позовною заявою про примусове розірвання договору купівлі-продажу, згідно з яким громадянка [PERSON] придбала нежитлові підвальні приміщення, які на той час були власністю [PERSON] , анулювання свідоцтва про право власності на ці приміщення за територіальною громадою міста Івано-Франківська від 05.02.2009 року. До розгляду вказаної справи Фонд комунальної власності буде також залучати [PERSON] , як третю особу (а.с. 22, т. 1). Як вбачається, 17.02.2011 року Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська звернувся з позовом до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: Івано-Франківська міська рада, [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по [ADDRESS] від 19.03.2009 року (а.с. 48-49, т. 1). Як слідує з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.02.2016 року, [PERSON] на праві приватної власності належать нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року (а.с. 18, 47, т. 1). Згідно долученої копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира двохкімнатна, з коморами в підвалі, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , комори площею 16,23 кв.м., 18,9 кв.м., 14,7 кв.м. Загальна площа 66,5 кв.м., житлова площа 45,2 кв.м. Розмір частки 1/1 (а.с. 16, 51, 77, т. 1). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , Фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання договору недійсним, визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності в частині, визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині - задоволено частково. Визнано незаконним рішення Івано-Франківської міської ради від 02/12/2008 р. «Про внесення доповнень до програми приватизації в м. Івано-Франківськ на 2008-2010 роки» в частині п. 29 додатку №2 «Перелік об`єктів комунальної власності міста, які використовуються мешканцями для господарських потреб і підлягають приватизації шляхом викупу; визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Івано-Франківськ міської ради №616 від 16/12/2008 р. Про оформлення права власності на нерухоме майно в частині додатку №16 Додатку до рішення «Перелік нерухомого майна, на яке оформляється право власності за територіальною громадою міста в особі Івано-Франківської міської ради»; визнати право власності на нежитлові підвальні приміщення по [ADDRESS] зазначені в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] : 14,7 кв.м. під цифрою VІ, площею 16,2 кв.м під цифрою VІІ за [PERSON] . В іншій частині позову відмовлено. У зустрічному позові [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2001 р., видане госпрозрахунковою групою з приватизації житлового фонду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині приватизації комор площею 16,23 кв.м., 18,9 кв. м., 14,7 кв.м. та про визнання недійсним договору купівлі продажу від 22/06/2001 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Фрич Р.І. в реєстрі за №Д-907, компенсації судових витрат відмовлено (а.с. 8-11, т. 1). Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року, рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2015 року в частині визнання права власності за [PERSON] на нежитлові підвальні приміщення по [ADDRESS] , зазначені в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] , площею 14,7 кв.м. та площею 16,2 кв.м. скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено. В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2015 року залишено без зміни (а.с. 12-15, т. 1). Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом статей 316, 317, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 (далі - Постанова), судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно з роз`ясненями, викладеними в абз. 5 п. 5 Постанови, відповідно до ст.ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, зокрема, співвласником спірного майна, якими й були у справі позивачі, як співвласники багатоквартирного будинку, у тому числі допоміжних приміщень. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року за позов [PERSON] задоволено частково - визнано незаконним рішення Івано-Франківської міської ради від 02/12/2008 р. «Про внесення доповнень до програми приватизації в м. Івано-Франківськ на 2008-2010 роки» в частині п. 29 додатку №2 «Перелік об`єктів комунальної власності міста, які використовуються мешканцями для господарських потреб і підлягають приватизації шляхом викупу; визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Івано-Франківськ міської ради №616 від 16/12/2008 р. Про оформлення права власності на нерухоме майно в частині додатку №16 Додатку до рішення «Перелік нерухомого майна, на яке оформляється право власності за територіальною громадою міста в особі Івано-Франківської міської ради»; визнати право власності на нежитлові підвальні приміщення по [ADDRESS] зазначені в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] : 14,7 кв.м. під цифрою VІ, площею 16,2 кв.м під цифрою VІІ за [PERSON] ; в іншій частині позову відмовлено; в зустрічному позові [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 24/05/2001 р., видане госпрозрахунковою групою з приватизації житлового фонду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині приватизації комор площею 16,23 кв.м., 18,9 кв. м., 14,7 кв.м. та про визнання недійсним договору купівлі продажу від 22/06/2001 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Фрич Р.І. в реєстрі за №Д-907, компенсації судових витрат, відмовлено (а.с. 8-11, т. 1). Згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2015 року в частині визнання права власності за [PERSON] на нежитлові підвальні приміщення по [ADDRESS] , площею 14,7 кв.м. та площею 16,2 кв.м. скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено. В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2015 року залишено без зміни (а.с. 12-15, т. 1). Як слідує з вищезазначеного рішення суду апеляційної інстанції: «Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2001 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки ЖЕО № 9 від 16.05.2001 року, в користуванні [PERSON] знаходяться підвали площею 16,23 кв.м., 18,9 кв.м., 14,7 кв.м., згідно позицій 1, 2, 3, 6, 7. В технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] , вказано, що до даної квартири належать комора в підвалі площею 16,23 кв.м., 18,9 кв.м., 14.7 кв.м. Відповідно до плану підвального приміщення, до квартири [ADDRESS] належать підвальні приміщення, позначені цифрами І, II, VI, VII. Також зі змісту рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.11.2015 року слідує, що: «Таким чином до моменту приватизації квартир і допоміжних приміщень в будинку [ADDRESS] власник неприватизованих квартир мав право відчужувати належні йому об`єкти власності в порядку, що встановлений законом, тобто за умов вилучення спірного підвалу у осіб, які здійснювали користування таким підвальним приміщенням і тільки до моменту приватизації квартири, до якої належали підвали. При цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приватизували спірну квартиру в 2001 році, а спірний підвал перебував в їх користуванні до 2001 року. Будучи власниками квартири, до якої належали підвали, вищезазначені особи мали право розпорядитись квартирою та підвалами одночасно на користь позивача. Відповідачем не доведено наявності правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2001 року в частині приватизації комор, оскільки перехід підсобних приміщень, які належать до житлового приміщення, відповідно до рішення Конституційного Суду України, здійснюється одночасно із приватизацією житла і не потребує виконання будь-яких додаткових формальностей. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.». За змістом частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, зважаючи, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2015 року та рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2015 року визнано незаконним рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 року «Про внесення доповнень до програми приватизації в м. Івано-Франківськ на 2008-2010 роки» в частині п. 29 додатку № 2 «Перелік об`єктів комунальної власності міста, які використовуються мешканцями для господарських потреб і підлягають приватизації шляхом викупу; визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Івано-Франківськ міської ради № 616 від 16.12.2008 року Про оформлення права власності на нерухоме майно в частині додатку № 16 Додатку до рішення «Перелік нерухомого майна, на яке оформляється право власності за територіальною громадою міста в особі Івано-Франківської міської ради», відтак і всі подальші дії та правочини вчинювані на підставі даних рішень також є незаконними, оскільки для таких не існує правової підстави. Твердження [PERSON] про те, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року вже була предметом розгляду у цивільній справі № 0907/2-4264/11, а тому провадження щодо цієї вимоги підлягає закриттю, суд вважає необґрунтованими та погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві [PERSON] про те, що у справі № 0907/2-4264/11 судами першої та апеляційної інстанцій встановлено обставини та факти, зокрема щодо правомірності права власності на підвальні приміщення за [PERSON] та існуванням договору купівлі-продажу нежитлових приміщень відповідача, а тому вимоги позову [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності та скасування договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.03.2009 року є підставними, зважаючи на наявність судових рішень по справі № 0907/2-4264/11 та встановлених по даній справі фактів та обставин. З огляду на визнання судовими рішеннями у справі № 0907/2-4264/11 незаконним рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 року «Про внесення доповнень до «програми приватизації в місті Івано-Франківську на 2008-2010 р.р.» в частині п.29 додатку 2 «Перелік об`єктів комунальної власності міста, які використовуються мешканцями для господарських потреб і підлягають приватизації шляхом викупу» та визнання незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 616 від 16.12.2008 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно» в частині п. 16 Додатку до рішення «Перелік нерухомого майна, на яке оформляється право власності за територіальною громадою міста в особі Івано-Франківської міської ради», суд вважає, що наявні правові підстави для визнання незаконним правочину, вчиненого на підставі вищевказаних рішень. Стосовно вимог зустрічного позову [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , то суд зазначає наступне. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У відповідності до п. 1 ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 цього ж Закону визначено, що державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно ч. 1 статті 5 цього Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону рішення про державну реєетрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає державний реєстратор. Статтею 10 Закону встановлено повноваження державного реєстратора щодо здійснення реєстрації права власності, відповідно до якої державний реєстратор здійснює реєстрацію права власності на відповідній підставі. Як вбачається, в даних спірних правовідносинах правовою підставою для реєстрації виступав договір купівлі-продажу від 22.06.2001 року, відповідно до якого квартиру та підвали продано від гр. [PERSON] [PERSON] , який засвідчений нотаріально. Даний договір є чинним та не скасовувався. На підставі договору здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру та комори за [PERSON] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. Відтак, правові підстави для здійснення державної реєстрації є чинними та законними, оскільки перевірялися судом першої та апеляційної інстанції у справі № 0907/2-4264/2011, факт виникнення права власності у [PERSON] є наявним, законним, на підставі чого проведено державну реєстрацію, з огляду на що відсутні підстави для скасування державної реєстрації права власності. З огляду на вище встановлені обставини, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, що по [ADDRESS] від 19 березня 2009 року, укладеного між Фондом комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська та [PERSON] ; припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення, що знаходяться по [ADDRESS] , реєстраційний номер 26351009, номер запису: 3381 в книзі 33в підлягають задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації на нерухоме майно права власності [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого мана 701331326101 від 11.08.2015 року задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені ним витрати по оплаті судового збору у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: approved