Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.03.1997 року померла [PERSON]. За життя вона була власником земельної частки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дніпро» розміром 1,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що належало померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №051469, виданий 17 квітня 2000 року на підставі рішення Вінницької райдержадміністрації від 13 квітня 2000 року №208 на імя [PERSON]. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №051469, виданий 17 квітня 2000 року, тобто після смерті [PERSON], а тому позивач не має змоги оформити свої спадкові права на дане спадкове майно в нотаріальній конторі, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори №634/02-17 від 12 березня 2015 року. [PERSON] склала заповіт 17 листопада 1993 року, яким все своє майно заповіла [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] не зявилися, але через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідач також в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та сторонами не оскаржувалося, що спадкодавець [PERSON] померла 19 березня 1997 року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №377885 (а.с.5). З копії дублікату заповіту від 17 листопада 1993 року, видно що [PERSON] заповіла своє майно позивачу у справі (а.с.7). При житті спадкодавцю на праві власності належала земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дніпро» розміром 1,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що належало померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №051469, виданий 17 квітня 2000 року на підставі рішення Вінницької райдержадміністрації від 13 квітня 2000 року №208 на імя [PERSON] (а.с.6). З виписки протоколу загальних зборів КСП « Дніпро» с. Сокиринці Вінницького району від 18 лютого 2000 року, вбачається , що визнано , що [PERSON] дійсно є членом КСП « Дніпро», має право на земельну частку (пай) із земель переданих у колективну власність КСП « Дніпро» і включена до списку на земельну частку (пай). ( а.с.14-16) З відповіді державного нотаріуса (а.с.26), вбачається, що сторона прийняли спадщину після смерті [PERSON], подавши в строк відповідну заяву, а також нотаріус відмовив позивачу видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ціле нерухоме майно, так як правовстановлюючий документ виданий після смерті [PERSON] 19 березня 1997 року (а.с.26). З копії спадкової справи № 385/97 р. від 18.09.1997р.,вбачається , що після смерті [PERSON] 19 березня 1997 року спадщину за заповітом прийняв лише позивач у справі, інших спадкоємців не має. Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Згідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до розяснень ,викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР . У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Судом становлено , [PERSON] померла 19 березня 1997 року, тому при вирішенні даного спору суд, повинен керуватися відповідними нормами ЦК УРСР та Земельного кодексу України 1990 року ( в редакції 1992 року). Згідно до положень ч.ч.1-4,9,10 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року ( в редакції 1992 року). Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства,сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно до ч.1 ст. 534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Судом встановлено , що при житті [PERSON] була членом КСП « Дніпро», мала право на земельну частку (пай) із земель переданих у колективну власність КСП « Дніпро» і включена до списку на земельну частку (пай), в свою чергу позивач, є спадкоємцем за заповітом після її смерті, а тому у суду є всі законі підстави визнати за позивачем право в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дніпро» розміром 1,57 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що належала померлій 19 березня 1997 року [PERSON]

Outcome: approved