Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до Новоайдарської ДНК та [PERSON] про зняття заборони на майно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого 15.03.1997 року державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори Сторожук П.І. за реєстром № 253. Право власності було зареєстровано за [PERSON] 31.03.1999 року Новоайдарським РКПТІ, про що свідчить відповідний штамп на договорі дарування. Відповідач [PERSON] була дружиною позивача. Шлюб між сторонами було зареєстровано 27.08.1994 року і розірвано 13.06.2000 року. [PERSON] була дарувальником у зазначеному вище договорі дарування. З 04.03.2014 року і дотепер позивач проживає і зареєстрований у вказаному будинку. У період з 1998 року позивач здійснював у своєму будинку різні перебудови. Згідно діючого законодавства, щоб зареєструвати право власності на об`єкти, побудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, [PERSON] подав до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Дана декларація зареєстрована в ДАБІ 18.02.2019 року. Після реєстрації декларації позивач подав державному реєстратору Новоайдарського ЦНАП заяву про проведення державної реєстрації права власності на вказаний будинок. Однак при перевірці державним реєстратором даних державних реєстрів виявилося, що на вказаний будинок накладено заборону (архівний запис), яку зареєстровано 08.12.2005 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2672170, реєстратор - Новоайдарська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - договір застави, б/н. Дата виникнення заборони - 29.04.1999 року, архівна дата - 28.08.2001 року, архівний номер 2801794LUGANSK20, № реєстра: 5, внутр. № AC012E3D29F245307E2F, власником будинку вказана [PERSON] . Про існування такої заборони позивачу стало відомо лише після звернення до Новоайдарського ЦНАП. Також позивач вказує на те, що йому нічого невідомо про договір, на підставі якого було зареєстровано вказану заборону. З вказаних вище обставин державний реєстратор відмовив [PERSON] в реєстрації права власності на вказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На думку позивача, дії відповідачів, які призвели до реєстрації заборони на належний йому на праві власності будинок, були неправомірними і тому дана заборона має бути знята. Так, договір дарування був укладений 15.03.1997 року, а право власності було зареєстровано за [PERSON] 31.03.1999 року, тому відповідач [PERSON] не мала права укладати договір застави, предметом якого було майно, яке їй не належало на момент укладання цього договору, тобто на 29.04.1999 року. Крім того, державний нотаріус Новоайдарської ДНК, який, згідно даних інформаційної довідки, реєстрував договір застави, мав перевірити належність предмета застави [PERSON] , чого очевидно не було зроблено. Так як позивачу нічого невідомо про те, яка особа є іншою стороною у договорі застави, на підставі якого була зареєстрована заборона на належний йому будинок, позивач позбавлений можливості звернутися безпосередньо до вказаної особи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Новоайдарської державної нотаріальної контори Харченко О.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що заборона датована 29.04.1999 року за реєстром №5, та інформацію надати не має можливості, оскільки справи з цього питання передано на зберігання у Луганський обласний нотаріальний архів за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованої територією. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 15.03.1997 року державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори Сторожук П.І. за реєстром № 253 (а.с.9). Право власності було зареєстровано за [PERSON] 31.03.1999 року Новоайдарським РКПТІ, про що свідчить відповідний штамп на договорі дарування (а.с.9 зворотна сторона). Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача. Шлюб між сторонами було зареєстровано 27.08.1994 року і розірвано 13.06.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.08.1994 року (а.с.5) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.06.2000 року (а.с.6). [PERSON] була дарувальником у зазначеному вище договорі дарування (а.с.9). З 04.03.2014 року і дотепер позивач проживає і зареєстрований у вказаному будинку (а.с.8). У період з 1998 року позивач здійснював у своєму будинку перебудови. Згідно діючого законодавства, щоб зареєструвати право власності на об`єкти, побудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, [PERSON] подав до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.10-12). Дана декларація зареєстрована в ДАБІ 18.02.2019 року (а.с.10). Після реєстрації декларації позивач подав державному реєстратору Новоайдарського ЦНАП заяву про проведення державної реєстрації права власності на вказаний будинок. Однак при перевірці державним реєстратором даних державних реєстрів виявилося, що на вказаний будинок накладено заборону (архівний запис), яку зареєстровано 08.12.2005 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2672170, реєстратор - Новоайдарська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - договір застави, б/н. Дата виникнення заборони - 29.04.1999 року, архівна дата - 28.08.2001 року, архівний номер 2801794LUGANSK20, № реєстра: 5, внутр. № AC012E3D29F245307E2F, власником будинку вказана [PERSON] , що підтверджується копією Інформаційної довідки №171254445 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.06.2019 року (а.с.13). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Статтею 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 15.03.1997 року (право власності зареєстровано за [PERSON] [INFO] року), а відповідне обтяження на вказане майно накладене [INFO] , при цьому власником майна зазначено [PERSON] , що на час внесення таких відомостей не відповідало дійсності, в позасудовому порядку можливість вирішити даний спір відсутня, а відповідачі заперечень проти задоволення позову не надали, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позову. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved