Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

27 квітня 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14 березня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. 05 серпня 2008 року вона відповідачем припинили шлюбні відносини і з зазначеного часу проживають окремо. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28 жовтня 2008 року з відповідача на її користь стягнено аліменти у розмірі 1200грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Їх син є хворою дитиною, перебуває на диспансерному обліку з приводу захворювань очей, вегето-судинної дистонії по змішаному типу, дискинезія жовчовивідних шляхів , сколіоз грудного відділу хребта, грижі «Шморля» та астеноневротичним синдромом з частим ацетонічним станом і потребує постійного щоденного лікування і вона змушена нести додаткові затрати на лікування сина, а кожен такий курс лікування вимагає оплату до початку курсу лікування. Син також навчається в Лиманському коледжі Донецького національного медичного університету на платній основі з оплатою щомісячно по 850,00 грн. (8500,00 за 1 рік навчання). Також вона несе додаткові витрати на оплату щоденного проїзду сина із Словянська в Лиман. Вона неодноразово зверталася до відповідача і проханням приймати участь в оплаті навчання сина та чергового курсу лікування. Проте відповідач посилається на те, що він виплачує аліменти і не бажає приймати участі в додаткових витратах на дитину. З урахуванням зазначених обставин виплата аліментів у розмірі 1200,00 грн. в місяць є явно недостатньою. Тому відповідно до вимог ст.. 192 Сімейного кодексу України є підстави для зміни розміру аліментів. Відповідач має постійне місце роботи та стабільні доходи, але відомості про місце своєї роботи відповідач їй відмовляється повідомити, інших утриманців відповідач не має. Тому просить суд збільшити розмір аліментів до\~1/3 \~частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки та виклики за останньою відомою адресою фактичного місця проживання [PERSON], однак в жодне із призначених судових засідань відповідач не зявився, як і не зявився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. У звязку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Втім, [PERSON] не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у\~його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідачка будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не зявилась у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подала відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про народження Серії: І-НО № 242471, [PERSON] народився 08 жовтня 2001 року. Його батьками в свідоцтві зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно із рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2008 року у цивільній справі № 2-5014/2008, з відповідача [PERSON] було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 27 серпня 2008 року та до повноліття дитини (а.с. 7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязання утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідност.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. \~Крім того, з 08.07.2017 року\~ст. 182 ч. 2 СК України\~передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Такі ж роз'яснення містяться у п. 23постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягненню аліментів». При цьому зазначено, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Так, відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини",\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідність дост.182 СК України, визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні справи суд погоджується з доводами позивача, що її неповнолітні діти потребують більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки з віком збільшуються їх потреби в навчанні та розвитку. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved