Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

24.07.2018 року представник позивача за довіреністю від 16.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати: рішення комісії з питань захисту прав дитини при Золочівській районній державній адміністрації від 16.11.2017 року щодо відмови у наданні згоди на продаж будинку [ADDRESS]; розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 348 від 29.11.2017 року про заборону відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована та має право користування малолітня дитина [PERSON], [INFO], до досягнення нею вісімнадцятирічного віку; визнати протиправними дії Золочівської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у повторному розгляді подання старшого державного виконавця Шинделя В.А. про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким має дитина від 21.02.2018 року; зобов`язати Золочівську районну державну адміністрацію Харківської області розглянути подання старшого державного виконавця Шинделя В.А. про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким має дитина від 21.02.2018 року. Позовні вимоги про визнання протиправною дії Золочівської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у повторному розгляді подання старшого державного виконавця Шинделя В.А. про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким має дитина від 21.02.2018 року залишено без розгляду. У судове засідання 11.03.2019 року сторони не з'явилися. Від представників позивача адвокатів Гринченко Т.М. та Кравцова С.О. через канцелярію суду надійшли письмові заяви, відповідно до яких вони підтримали у повному обсязі перші дві вимоги позовної заяви, просили задовольнити; справу просили розглядати без їхньої участі та участі позивача [PERSON] В попередніх судових засіданнях, вказані представники позовні вимоги підтримали, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що Золочівська районна державна адміністрація Харківської області поза межами своїх повноважень прийняла рішення, засідання комісії було проведено формально, важливі питання, що підлягали встановленню взагалі не були перевірені. Неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у будинку боржника з порушенням, коли будинок вже перебував під обтяженням в зв'язку з борговими зобов'язаннями [PERSON], тобто вказані дії були вчинені з єдиною метою - уникнення виконання рішення суду. Крім того, комісією, а згодом і РДА взагалі не було перевірено, ким доводиться дитина боржнику, та чи повинен саме він здійснювати захист прав дитини, за рахунок свого майна. Додатково пояснили, що вказана дитина ніколи фактично не проживала у цьому будинку та на проживає, так як проживає разом із своїми батьками за місцем їх фактичного проживання, в зв'язку з чим додатково наголосили, що рішення РДА є формальним. Підсумовуючи зауважили, що оскаржуване рішення прийнято поза межами повноважень, є формальним та не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на вимогах закону. Представник відповідача за довіреністю від 23.07.2018 року № 02-27/1897 Пуніна О.І. також подала через канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без участі відповідача та її представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, просила розгляд справи проводити з урахуванням раніше поданого нею відзиву та пояснень, наданих нею у попередніх судових засіданнях. Представник Золочівської районної державної адміністрації Харківської області Пуніна О.І. та Начальник служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області Назаренко А.В. в минулому засіданні пояснювали, що службою у справах дітей було проведено засідання комісії з питань захисту прав дітей при Золочівській РДА 16 листопада 2017 року, на якому було досліджено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, довідку про реєстрацію малолітньої, свідоцтво про народження [PERSON] та прийнято рішення заборонити відчуження житлового будинку [ADDRESS], у якому має право користування дитина - [PERSON], [INFO] до досягнення нею вісімнадцятирічного віку. Інші документи не досліджувалися, факт того, що малолітня [PERSON] доводиться внучатою племінницею дружині власника, було встановлено зі слів, документально не підтверджувалося. На підставі вказаного рішення комісії головою РДА було видано спірне розпорядження про заборону відчуження житлового будинку [ADDRESS]. Пуніна О.І. також пояснила, що при виданні вказаного розпорядження досліджувалося лише рішення комісії, інші документи не витребовувалися та не перевірялися. Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель В. А. та Начальник служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області Назаренко А.В. в судове засідання не з'явилися. [PERSON] в особі законного представника [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення відправлення. Враховуючи неявку сторін, суд вважав за можливе провести судове засідання без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справив, становив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2016 року рішенням Золочівського районного суду Харківської області у справі №622/877/15-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено, на його користь з [PERSON] стягнуто 174000,00 дол. США, 3775,80 грн. Рішення набрало законної сили, 29.03.2017 року стягувачем отримано відповідний виконавчий лист. 15 серпня 2017 року державним виконавцем в рамках відкритого виконавчого провадження, з залученням працівників Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області, понятих та представника стягувача складено постанову про опис та арешт майна боржника ВП№53714823, якою описано та накладено арешт на житловий будинок №9А по вулиці Центральній в смт Золочів. 07 вересня 2017 року [PERSON], 2016 року народження, та її мати [PERSON], 1990 року народження, були зареєстровані у спірному будинку за адресою: [ADDRESS]. 27 жовтня 2017 року старший державний виконавець відділу ПВР управління ДВС Головного управління територіального юстиції у Харківській області В.А. Шиндель звернувся до голови органу опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації Гуріна І.М. задля отримання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина. Зазначаючи, що через недостатність іншого майна в ході виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 липня 2016 року постала потреба у зверненні стягнення на належне боржнику майно житловий будинок [ADDRESS]. 15 листопада 2017 року комісією у складі начальника служби у справах дітей Золочівської РДА Назаренко А.В., начальника СП Золочівського ВП [PERSON], головного спеціаліста ССД [PERSON] складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON], до складу якої увійшли [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 2016 року народження, вказано, що родина проживає за адресою: [ADDRESS]. 16 листопада 2017 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дітей при Золочівській районній державній адміністрації, на якій заслухали питання за листом відділу виконання примусового виконання рішення головного управління державної виконавчої служби про надання дозволу на реалізацію майна, право користування яким має дитина. Приймаючи рішення комісія зазначила, що відповідно до довідки Золочівської селищної ради від 08.09.2017 року у будинку зареєстровано 3 особи та одна малолітня дитина. Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов родини. Виявлені у наявності дитячі речі, одяг, іграшки, продукти харчування притаманні дитячому раціону, речі дитячої гігієни. Складений акт обстеження засвідчений підписами членів комісії з яким ознайомилась дружина [PERSON] - [PERSON], прийнято рішення - заборонити відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована та має право користування малолітня [PERSON] до досягнення нею вісімнадцятирічного віку. 29 листопада 2017 року на підставі вказаного рішення комісії, розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації Харківської області №348 заборонено відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована та має право користування малолітня [PERSON] до досягнення нею вісімнадцятирічного віку. Листом Служби у справах дітей Харківської обласної держаної адміністрації від 15 листопада 2018 року вих №01-39/330 [PERSON] надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до розділу VIII пункту 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (зі змінами) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно з Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається органом опіки та піклування за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, яке видається заявникам службою у справах дітей. В зазначеному у зверненні випадку орган опіки та піклування мав з'ясувати фактичні причини реєстрації дітей в житлі, саме після отримання власником цього житла документів щодо звернення стягнення на належний йому житловий будинок; наявність права власності та/або права користування в іншому житлі. Переконатись у тому, що дії батьків не суперечили правам їхніх малолітніх чи неповнолітніх дітей та забезпечували виконання їх обов'язку по забезпеченню усім необхідним майном, яке допомагатиме у вихованні та розвитку дитини передбаченого статтею 176 Сімейного кодексу України. Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської селищної ради об'єднаної територіальної громади може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою ст.177 Сімейного кодексу України: вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Орган опіки та піклування має об'єктивно і вчасно розглядати заяви (звернення) про надання дозволу щодо майна, в якому дитина має право власності або користування, перевіряти викладені в них факти, приймати відповідні рішення про надання дозволу або про відмову в наданні згідно з встановленим законодавством порядком за фактом надходження такої заяви (звернення). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Житлового Кодексу Української РСР, Інструкції з організації примусового виконання рішень, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Сімейного Кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України регламентує захист цивільних прав та інтересів судом. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Частина 4 ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до пункту 4.5.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Норми статті 177 СК України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, що спрямовано на захист майнових прав дітей. Вказаними нормами закріплюється, що підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Відповідно до частини першої статті 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Стаття 405 Цивільного Кодексу України передбачає, право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Стаття 156 Житловий Кодекс Української РСР визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). Так члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відтак аналізуючи перелічені норми матеріального закону, суд доходить висновку, що при отриманні вказаного подання державного виконавця Шиндель В.А. орган опіки та піклування мав з'ясувати вік та членів родини дитини, фактичні причини реєстрації [PERSON] в житлі, саме після отримання власником цього житла [PERSON] документів щодо звернення стягнення на належний йому житловий будинок; наявність права власності та/або права користування в іншому житлі малолітньої [PERSON] Переконатись у тому, що дії батьків не суперечили правам їхньої малолітньої дитини та забезпечували виконання їх обов'язку по забезпеченню усім необхідним майном, яке допомагатиме у вихованні та розвитку дитини передбаченого статтею 176 Сімейного кодексу України. Для з'ясування обсягу прав дитини на спірне майно, орган опіки та піклування мав встановити ким вона є боржнику, чи є вона членом родини останнього, щоб на неї розповсюджувалися гарантії передбачені ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР. Відповідно до положень ст. 177 СК України після встановлення вказаних обставин орган опіки, вирішуючи подання, мав прийняти вмотивоване рішення, проте відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна у даному випадку міг лише, якщо органом опіки буде встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Таким чином, орган опіки, у випадку наявності висновку про порушення майнових прав дитини, майбутнім правочином мав відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів, проте не заборонити відчуження конкретного житлового будинку, відтак аналізуючи спірне розпорядження від 29 листопада 2017 року Золочівської районної державної адміністрації Харківської області №348, суд доходить висновку про те, що воно не відповідає положенням закону, а саме ст. 177 СК України. Судом витребувано, а відповідачем надано оскаржуване рішення та документи, що послугували підставою для його прийняття. Відповідач в обґрунтування своїх заперечень надав вичерпний перелік документів. В обґрунтування прийнятого розпорядження серед документів, що були предметом дослідження комісії відповідачем представлено суду - акт обстеження умов проживання від 15 листопада 2017 року, інших документів суду не надано. В самому витягу з протоколу засідання комісії, ще міститься посилання на відомості Золочівської селищної ради про реєстрацію 3х осіб та однієї малолітньої особи, проте вказаний документ, суду не надано, як і відомості про те, що це за особи. Відтак, оцінюючи вказаний висновок комісії, судом встановлено, що комісією взагалі не з'ясовано, хто є батьками [PERSON], який вік дитини, так як витяг з протоколу не містить посилань на відповідне свідоцтво про народження дитини, копію відповідного свідоцтва, серед документів, що покладалися в основу прийнятого рішення суду не надано. Комісією не з'ясовано, де фактично проживають мати та батько дитини, відомості про батька цілком відсутні. Не з'ясовано також яким чином відбулася реєстрація [PERSON] у будинку, що вже перебував під обтяженням, чи був на це відповідний дозвіл батьків, та чи не порушувалися права дитини при скасування попередньої реєстрації дитини та чи отримувався відповідний дозвіл органу опіки. Комісією не з'ясовано місце проживання батька дитини, хоча відповідно до положень ч. 4 ст.29 ЦК України, це також є місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років. Крім того, комісією, а згодом і РДА не з'ясовано, де проживає сам власник будинку [PERSON], не з'ясовано місце його реєстрації, що є визначальним для визначення кола членів його сім'ї та осіб, що проживають разом із ним, на яких розповсюджуються гарантії передбачені ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР. Згідно наданого акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї сам власник [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. У протоколі відсунє посилання на докази, що [PERSON] є членом сім'ї власника жилого будинку, відповідно має право на користування даним жилим приміщенням, згідно положень ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР. Не були предметом дослідження ці питання не тільки при формуванні рішення комісії, але й при прийнятті оскаржуваного розпорядження №348, так як остання формально обмежилась дослідженням лише матеріалів комісії, як встановлено у судовому засіданні та визнано представником відповідача. Представниками позивача наведено ще кілька підстав для визнання протиправними та скасування висновку комісії із розпорядженням, проте суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). Так, дійшовши висновку, про дефектність самої форми прийнятого рішення, що протирічить положенням ст. 177 СК України, та про помилковість висновків, на яких воно ґрунтується, суд вважає ці підстави достатніми. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що 16 листопада 2017 року засідання комісії з питань захисту прав дітей при Золочівській районній державній адміністрації, а згодом і 29 листопада 2017 року, приймаючи спірне розпорядження №348 «Про заборону відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована та має право користування малолітня [PERSON] до досягнення нею вісімнадцятирічного віку», адміністрація, крім дефектної форми рішення, що протирічить ст. 177 СК України, припустилася помилкового висновку, про рушення майнових прав малолітньої [PERSON], у разі відчуження належного боржнику житлового будинку, з метою погашення його боргових зобов'язань, аналогічного помилкового висновку дійшла й комісія. Рішення прийнято формально, без з'ясування обставин життя дитини, фактичного обсягу її прав, лише з мотивів наявності реєстрації дитини у домоволодінні, проте враховуючи, що сама по собі наявність реєстрації не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та скасовує розпорядження та рішення комісії відповідно до положень ст. 16 ЦК України.

Outcome: approved