Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

22 квітня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів у сумі 51500 грн. 00 коп., з яких: 50000 грн. 00 коп. - основний борг; 1500 грн. 00 коп.- 3 % річних, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позики від 09.06.2013. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 09.06.2013 між ним та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу в борг 50000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування позикою, строком на один рік, що підтверджується представленою відповідачем розпискою. Однак, відповідач своїх зобовязань за договором позики по поверненню грошових коштів у розмірі 50000 грн. 00 коп. до цього часу не виконав, чим змусив позивача звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому 21.02.2017 подав на адресу суду заяву, в якій повідомив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі та без участі його представника [PERSON], проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду справи 21.02.2017 був повідомлений у порядку ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), через оголошення у пресі, а саме: газеті "Рідне Прибужжя" № 7 від 16 лютого 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: 09 червня 2013 року між сторонами укладено Договір позики (далі Договір позики), відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в борг 50000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків, а відповідач зобовязався повернути позивачу суму позики (50000 грн. 00 коп.) в строк до 01 вересня 2014 року, що підтверджується представленою відповідачем розпискою (а.с. 6). Як вбачається з розписки від 09.06.2013 позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 50000 грн. 00 коп. Відповідач свої зобовязання за Договором позики в частині повернення суми позики до цього часу не виконав. Невиконанням зобовязань за Договором позики в частині повернення суми позики у розмірі 50000 грн. 00 коп. відповідач порушує умови Договору позики, права позивача, та вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами 1 та 4 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на договорі сторін, відповідачем не заперечені і не спростовані, а відтак є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача в дохід державиналежить стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved