Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

16.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 30.09.2010 року Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, з квартири загальною площею 50,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 25.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ODMLGA00000625, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому кредит у розмірі 67000.00 дол. США з кінцевим терміном повернення 25.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки. Згідно з п.33.3 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Проте, як вказує позивач, Банку стало відомо, що 30.09.2010 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на квартиру загальною площею 50,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, позивач вважає, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є застосводержателями, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про час, дату та місце розгляду сповіщався належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи просив провести без участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Відповідач [PERSON] та представник відповідача першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явились про час дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про звільнення заставного майна з-під арешту В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ODMLGA00000625, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому кредит у розмірі 67000.00 дол. США з кінцевим терміном повернення 25.12.2027 року. У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 25.12.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки. Згідно з п.33.3 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Київським районним судом м. Одеси, винесено рішення по справі №1512/2-2028/11 від 03.06.2013 року про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки - належну на праві власності [PERSON], квартиру, загальною площею 50,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. 30.09.2010 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на усе майно [PERSON], у тому числі на квартиру загальною площею 50,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений арешт перешкоджає банку у реалізації своїх прав, як іпотекодержателя вказаного майна, порушує інтереси Банку як Кредитора в частині погашення заборгованості по кредитному договору, шляхом продажу іпотечного майна. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 572 ЦК України, відповідно до забезпечувального обтяження, обтяжував має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяження зобов'язання, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Статтею 589 ЦК України, передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірір 243,60 гривень Виходячи з вищевкладенного та

Outcome: approved