Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Трускавецької міської ради. Свої вимоги мотивує тим, що він проживав однією сімєю без укладення шлюбу з [PERSON]. Під час проживання однією сімєю у них народився син [PERSON], [INFO]. У 2012 році вони розійшлися, і відповідачка, залишивши йому сина, пішла проживати до себе. Спочатку вона навідувалася до дитини, але через короткий термін забула про їх спільного сина, оскільки створила нову сімю. Син проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідачка у вихованні сина участі не приймає, жодним чином не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає і зовсім не спілкується з дитиною. Згідно рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 180 від 06.08.2015 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» комісія з питань захисту прав дитини затвердила висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім цього, [PERSON] надала заяву, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 980 про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON], 24.05.2009 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, суду пояснив, що він проживав з відповідачкою однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2008 року, і у 2009 році в них народився син. У 2011 році відповідачка покинула спільне місце проживання. З жовтня 2013 року дитина, з ініціативи відповідачки, проживає з ним. Відповідачка зовсім дитиною не цікавиться, жодного разу не приходила в дошкільний заклад до дитини, а також не провідує дитину і у школі. Прокурор підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, вважала, що позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношення до малолітнього сина [PERSON] є доцільним. Представник третьої особи - спеціаліст служби у справах дітей Трускавецької міської ради - в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, так як вважає його підставним. Суду повідомила, що у липні 2015 року до них звертався [PERSON], і на основі його заяви та поданих документів ними було зясовано всі обставини та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась повторно, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд ухвалив зі згоди позивача на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Будучи допитаною в ході судового засідання, свідок [PERSON] по суті справи показала, що вона є матірю позивача [PERSON] Відповідачка приблизно два роки проживало спільно з її сином. В них народилася спільна дитина. Близько 4 років дитина живе з ними. Мати дитину не відвідує, не бере участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає. Вона допомагає синові у вихованні дитини та догляді за дитиною. Будучи допитаною в ході судового засідання, свідок [PERSON] по суті справи показала, що вона є хрещеною матірю дитини [PERSON]. Дитина постійно проживає з батьком з 2013 року. Відповідачка дитину не відвідує, не бере участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає. Сином опікується виключно батько. Відповідачка говорила їй про те, що в неї зараз нова сімя, і вона опікуватися дитиною не буде. Коли дитина проживала з відповідачкою, то часто хворіла. Відповідачка у розмові з нею спокійно відносилася до можливого позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина. Заслухавши пояснення позивача, прокурора, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до повноліття. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження 1-СГ №196899, виданого 09.07.2009 року відділом РАЦС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області (а.с. 5) та свідоцтвом про шлюб (а.с.35). Згідно з висновком від 23.07.2015 року комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 06.08.2015 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідачка ухиляється від обовязків щодо виховання та матеріального утримання дитини, що стверджується зокрема: показами свідків [PERSON], [PERSON], характеристикою з дошкільного навчального закладу (а.с.37), довідкою з середньої загальноосвітньої школи №2 (а.с.38), нотаріально посвідченою заявою відповідачки, у якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина (а.с.16). Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із\~статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо\~\~своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а відповідно до ст.18\~\~Конвенції про\~\~права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачаться з обставин, встановлених судом, відповідачка мати дитини нехтує інтересами своєї дитини, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідачку, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON]. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від\~\~неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.\~\~ Аналіз досліджених в ході судового розгляду справи доказів дає суду достатні підстави стверджувати, що відповідачка [PERSON] уже не один рік, не маючи жодних об'єктивних перешкод, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] по його утриманню, вихованню, піклуванню про його фізичний, розумовий та моральний розвиток, по забезпеченню належних матеріальних умов проживання дитини та здобуття нею\~\~повної загальної середньої освіти, а тому, враховуючи інтереси неповнолітньої особи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Обставини, встановлені судом в ході розгляд справи, свідчать про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обовязків відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. Враховуючи вищевикладене, відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 51 Конституції України та

Outcome: approved