Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

20.11.2017 заявник звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 19.11.2017 о 08 год. 52 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, [PERSON] є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника, лікар - психіатр підтримали заяву, прокурор\~не заперечував проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2 - 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 19.11.2017 о 08 год. 52 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без направлення. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що [PERSON] здібний до мовного контакту. Під час бесіди напружений, підозрілий. Контакт формальний. На запитання відповідає не завжди по суті. Більшість запитань оставляє без відповідей, або фразою: «я нічого не знаю, нічого не памятаю…». Сам до себе розмовляє. Висловлення по типу «словникової окрошки». Поведінкою виявляє омани сприйняття, до чогось прислуховується, мова не розбірлива. Мислення аморфне, паралогічне. Адекватної оцінки свого стану не має. Відмовляється від їжі та прийому ліків. Інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія. Параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром. Лікар - психіатр підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В звязку із чим, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved