Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

18 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Доманівської об`єднаної територіальної громади в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю на 6/100 часток нежитлової адмінбудівлі та гуртожитку А-2, по [ADDRESS] , нежитловою площею 463,3 кв.м. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] з 18.06.2002 р. по даний час постійно відкрито володіє 6/100 часток нежитлового адмінбудівлі і гуртожитку по [ADDRESS] , нежитловою площею 463,3 кв.м. Вказане майно позивач 18 червня 2002 р. будучи членом Південної товарної біржи купив у члена цієї біржи Доманівської міжгосподарської пересувної механізованої колони 6/100 частин адмінбудівлі та гуртожитку по [ADDRESS] ) [ADDRESS] . Вказана адмінбудівля та гуртожиток [ADDRESS] складається із цегляної адмінбудівлі та гуртожитку А-2, нежилою площею 463,3 кв.м., експертною вартістю 34 282 грн., з яких позивач купив: 1 приміщення площею 17,8 кв.м., 2 приміщення 3,6 кв.м., загальною нежилою площею 21,4 кв.м., вартістю 2 057 грн., які складають 6/100 ідеальну частку. Вказаною часткою нежитлового адмінбудівлі і гуртожитку позивач безперервно і відкрито володіє 18 років. Договір купівлі продажу нерухомого майна №0854 був складений та зареєстрований Вознесенською філією Південної товарної біржи в журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 0854 від 18 червня 2002 року. Також вказаний договір №0854 купівлі- продажу 6/100 частини нерухомого майна був зареєстрований у Вознесенському МБТІ в реєстровій книзі №2. У 2020 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Лацановської С.М. щодо посвідчення договору купівлі-продажу 6/100 часток, на що йому було повідомлено, у зв`язку з неналежним правовстановлюючим документом. Доманівська Міжгосподарська пересувна механізована колона припинена з 15.04.2008 р. відповідно до запису №15101390004000408 з Єдиного державного реєстру юр.осіб. Позивач вважає, що 6/100 часток нежитлових адмінбудівлі і гуртожитку передана йому у власність, він користується нею як своє власністю, відкрито нею володіє, безперервно володіючи ним. Про те, що він не є власником даного нерухомого майна, він дізнався після звернення до нотаріальної контори. Позивач [PERSON] у позові зазначає, що 6/100 часток нежитлових адмінбудівлі і гуртожитку будинку [ADDRESS] він володіє з 2002 р. до теперішнього часу, а тому вважає, що має право отримати його у власність за набувальною давністю. За період володіння нерухомості він здійснював ремонти. Відсутність власника адмінбудівлі та гуртожитку на даний час (ліквідований), 6/100 часток якими володіє позивач а також належних правовстановлюючих документів на нерухоме приватне майно позбавило позивача можливості розпорядитися ними на власний розсуд, що порушує майнові права. У зв`язку з зазначеним, посилаючись на положення статтей 15, 16, 328, 344 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. за № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 6/100 часток нежитлової адмінбудівлі та гуртожитку [ADDRESS] , нежитловою площею 463,3 кв.м., експертною вартістю 34 282 грн., з якого позивач купив: 1 приміщення площею 17,8 кв.м., 2 приміщення 3,6 кв.м., загальною нежилою площею 21,4 кв.м., вартістю 2 057 грн., які складають 6/100 ідеальну частку, якими позивач безперервно володіє з 2002 року. У судове засідання представник позивача [PERSON] направиви заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу за відстуності позивача та його представника. Представник відповідача Доманівської об`єднанної територіальної громади в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області у судове засідання не з`явився у письмовій заяві просив справу розглядати у відсутність представника за наявними матеріалами. Проти задоволення позову не заперечував. Заінтересована особа приватний нотаріус Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області Лацановська Світлана Михайлівна у судове засідання не з`явилася у письмовій заяві просила справу розглядати у відсутність представника за наявними матеріалами. Проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали суд встановив наступні обставини. З матеріалів до позову, а саме копії договору купівлі-продажу № 0854 від 18 червня 2002 року Доманівська міжгосподарська пересувна механізована колона в особі начальника Поплавського Володимира Леонідовича продала [PERSON] 6/100 частини адмінбудівлі та гуртожитку в [ADDRESS] . Вказана адмінбудівля та гуртожиток [ADDRESS] складається із цегляної адмінбудівлі та гуртожитку А-2, нежилою площею 463,3 кв.м., експертною вартістю 34 282 грн., з яких позивач купив: 1 приміщення площею 17,8 кв.м., 2 приміщення 3,6 кв.м., загальною нежилою площею 21,4 кв.м., вартістю 2 057 грн., які складають 6/100 ідеальну частку, яка належала продавцеві на підставі Дублікату свідоцтва про право власності на адмінбудівлю та гуртожиток від 28 листопада 2001 року. Даний договір зареєстрований Вознесенською філією Південної Товарної Біржи в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості з №854 від 18 червня 2002 року та зроблений реєстраційний напис на правовстановлюючому документі №44 від 04 липня 2002 року. Згідно копії технічного паспорта власником 6/100 ідеальної частки по [ADDRESS] є [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі-продажу зареєстрованого Вознесенською філією Південної Товарної Біржи №806/2. З виписки про вартість майна виданої суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] від 16.06.2020 р. об`єкта 6/100 частини адмінбудівлі та гуртожитку загальною площею 21,4 кв.м., власник якого є [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу №0854 від 18.06.2002 р. і складається з приміщення 1 площею 17,8 кв.м., приміщення 2 площею 3,6 кв.м. становить 27 820,00 грн.. Зважаючи на те, що підприємство, яке продало позивачеві дане нерухоме майно, припинене без правонаступництва, Доманівська об`єднана територіальна громади в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області є належним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості та безперервності володіння позивачем протягом більш ніж 18-ти років нерухомим майном, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю .

Outcome: approved