Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] ([INFO]) звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ([INFO]), якою просила розірвати шлюб, що був зареєстрований між ними відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 28 лютого 2009 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 56 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. У судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з'явились. Через канцелярію суду, позивач та відповідач подали письмові пояснення по справі та просили справу розглянути без їх участі. У своїх письмових поясненнях позивач зазначає, що з лютого 2014 року вона та відповідач припинили шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть. Основною причиною розпаду сім'ї на думку позивача є втрата почуття взаємної любові один до одного та різні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин, а тому примиритись не бажає. Також вказала, що спору з відповідачем щодо місця проживання дитини, не має; спільно нажите майно поділено за погодженням один з одним. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач, у своїх письмових запереченнях підтвердив, що з лютого 2014 року вона та позивач припинили шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть. Оскільки втратили почуття взаємної любові один до одного та сваряться при спілкуванні примирення вважає не можливим, та на розірвання шлюбу згодна. Основною причиною розпаду сім'ї вважає різні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин. Також вказала, що спору з позивачем з приводу місця проживання дитини із нею, не має; спільно нажите майно поділено за погодженням один з одним; аліменти позивач сплачує на підставі рішення суду. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON] ([INFO]), та відповідач, [PERSON] ([INFO]), перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 28 лютого 2009 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 56 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Починаючи з лютого 2014 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились, вони стали проживати окремо, а шлюб існує формально: втрачено почуття взаємної любові; при спілкуванні постійно сваряться; не допомагають один одному у вирішенні питань спільного побуту; матеріально один одного не підтримують. При цьому, причиною розпаду сім`ї визнають протилежні принципи на побудову шлюбних і сімейних відносин (а.с.20,21). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та те, що судом встановлено, що позивач і відповідач втратили почуття взаємної любові один до одного; не бажають допомагати один одному у вирішенні питань спільного побуту; матеріально один одного не підтримують, і при цьому мають протилежні погляди на принципи побудови сімейних та шлюбних відносин, - подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу і позивача, і відповідача, що має істотне значення, та полягає у побудові сімейних і шлюбних відносин за їх власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які при цьому не суперечать закону та нормам моралі сучасного суспільства, але є протилежними один до одного, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. При цьому, судом встановлено, що використання позивачем права на розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі; розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не суперечить інтересам їх дитини, оскільки між сторонами існує взаєморозуміння та правова обізнаність з приводу того, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, у тому числі необхідності надання дитині спільної уваги, виховання, утримання та її розвитку обома батьками. Також, судом встановлено, що між батьками відсутній спір про місце проживання дитини; про порядок та розмір виплати коштів на утримання дитини; а також про поділ майна, яке належить подружжю на праві спільної власності.

Outcome: approved