Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Хмельницького міського відділу управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та недійсною реєстрацію місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], вказавши, що вони є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS], що підтверджується технічнім паспортом і свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.06.2013 року, яке видано державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грица Л.М. та зареєстроване в реєстрі відповідно за №1-724. Дану квартиру вони отримали у спадщину після смерті - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.11.2012 року. Однак, на даний час, за означеною адресою проживає [PERSON], який зареєстрований у вищевказаній квартирі за декілька днів до смерті [PERSON], факт проживання та реєстрації підтверджується листом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія 16" від 18.01.2013 року. Своїм проживанням, відповідач унеможливлює використання цієї квартири для їх проживання, у квартиру їх не пускає, змінив усі замки на вхідних дверях, зчиняє скандали при зустрічі з ними, на неодноразові звернення щодо виселення реагує категоричною відмовою. Таким чином, на даний час існує ситуація, коли вони, будучи співвласниками житла, внаслідок протиправних дій [PERSON], позбавлені можливості використовувати своє майно для власних потреб, в тому числі і проживати у цій квартирі. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім того відповідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання. Із листа об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія 16» №3 від 18.01.2013 року вбачається, що реєстрація [PERSON] проводилася на підставі заяви [PERSON], однак остання перед смертю значний час хворіла, перебувала у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду і підписати дану заяву не могла, відповідно у них виникли підозри про те, що реєстрація [PERSON] проводилася на підставі заяви [PERSON], однак остання перед смертю значний час хворіла, перебувала у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду і підписати дану заяву не могла, відповідно у них виникли підозри про те, що зазначена заява підписана невідомою ним особою. А тому вони вважають, що згоди на реєстрацію [PERSON] в належній її квартирі [PERSON] не давала, а отже реєстрація місця проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] є недійсною. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Позивач [PERSON] направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином. Представник відповідача Хмельницького міського відділу управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS], що підтверджується технічнім паспортом і свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.06.2013 року, яке видано державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грица Л.М. та зареєстроване в реєстрі відповідно за №1-724. Дану квартиру вони отримали у спадщину після смерті - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.11.2012 року. У вказаному будинку проживає [PERSON], який був там зареєстрований 25.10.2012 року на підставі заяви [PERSON] Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.. 383 ЦК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Оскільки [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], він не є членом сім»ї власників тому вимоги позивачів щодо виселення [PERSON] та позбавлення права користування квартирою є правомірні. Згідно Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того за змістом ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV рішення суду про позбавлення [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі . Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суду не надано доказу зі сторони позивачів, що [PERSON] не надавала згоди на реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі, а тому позовні вимоги про визнання недійсною реєстрації [PERSON] у спірній квартирі недійсною задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved