Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

17.11.2020 року позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, з таким обгрунтуванням вимог. 12.02.2019 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Репинської сільради Міжгірського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 1. У сторін від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Сторони припинили спільне проживання в січні 2019 року та не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує формально. Позивачка покликається на вимоги ст.ст.110-113 СК України та просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, від сторін до суду не надходили. Відповідач [PERSON] 12.01.2020 року подав суду заяву про визнання позову, обставини зазначені в позові [PERSON] не заперечив, згідний на розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] клопотання про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суду не подала. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити повністю виходячи з такого. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 лютого 2019 року у виконавчому комітеті Репинської сільради Міжгірського району Закарпатської області, про що 12.02.2019 року складено відповідний актовий запис за №1. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Позивачка вказала, що вона з відповідачем спільно у шлюбі не проживає з січня 2019 року, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї сторони не підтримують. Ці обставини відповідачем визнані. Жодна із сторін не заявила клопотання про вжиття судом заходів для примирення у шлюбі. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. Позивачкою заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору в сумі 840,80 грн. Відповідач позов визнав до початку розгляду спарави по суті, визнання позову судом прийнято. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить грошову суму 420,40 грн. Другу половину суми судового збору в розмірі 420,40 грн слід стягнути з відповідача у користь позивачки на підставі ч.1 , ч.2 п.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved