Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

14.11.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником садиби з надвірними спорудами в [ADDRESS]). В 2010 році він надав житло для проживання невістці [PERSON] та її доньці [PERSON], які були зареєстровані для постійного проживання за вказаною адресою. В жовтні 2017 року [PERSON] та [PERSON] залишили місце свого проживання та стали проживати в іншому місці. Спільного господарства з відповідачами позивач не веде. За період з жовтня 2017 року по даний час відповідачі жодного разу не з'явилися в місці своєї реєстрації, постійно виїжджають на заробітки , в тому числі і за кордон, проживають в різних людей, наймаючи житло. Всі обов'язки по утриманню будинку, веденню господарства, лежать тільки на позивачеві. Вимоги позивача про реєстрацію за фактичним місцем проживання відповідачі ігнорують, тому він звернувся до суду для захисту свого права. У судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про перенесення розгляду справи не надавала, причини неявки до суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, доказів про те, що вона належним чином повідомлена про місце і час судового засідання по справі, немає. Ухвалою суду Шполянського районного суду Черкаської області від 16.11.2018 позовну заяву було залишено без руху та зобов'язано позивача сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. та надати суду квитанцію, що це підтверджує, а також правильно зазначити прізвище відповідача. Позивач усунув недоліки у визначений термін і ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29.11.2018 було відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 27.12.2018 було закрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 24.04.1991, укладеним між [PERSON], що діяв від імені управління колгоспу імені Леніна та [PERSON], посвідченим секретарем Сигнаївської сільської Ради народних депутатів Шполянського району Черкаської області Мельником В.К., реєстровий номер 32 (а.с. 4), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.05.2014 (а.с. 5), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.6-7), довідкою сільського голови Сигнаївської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 09.10.2018 (а.с. 8). Згідно з підтвердженням депутата Сигнаївської сільської ради Шполянського району Черкаської області, округ №13 [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані в будинку [PERSON] по [ADDRESS] не проживають в ньому з жовтня 2017 року. Місце знаходження даних осіб невідоме (а.с. 11), вказана вказана інформація підтверджується і поясненнями свідків [PERSON], мешканця [ADDRESS] (а.с. 9) та [PERSON], мешканця [ADDRESS] (а.с 10), а також довідкою, виданою виконкомом Сигнаївської сільської ради від 04.10.2018 (а.с. 12). Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача, однак позивач вказує, що [PERSON] є невісткою позивача (вказаний факт в матеріалах справи не підтверджується ніякими доказами), а [PERSON] донькою [PERSON] Водночас, як на підставу позову позивач посилається на ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В свої позовній заяві позивач вказує, що не веде з відповідачами спільного господарства. За таких обставин, відповідачі вважаються такими, що не підпадають під категорії осіб, зазначених в ст.2,3 СК України, а відтак ст. 405 ЦК України в даному випадку не підлягає застосуванню. В розумінні житлового права виходячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сім'ї є дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім'ї позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідачі дійсно відсутні у спірному приміщені понад шість місяців; відповідачами не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідачі не проживають у спірному житловому будинку з 2017 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР втратили право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідачів, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Позивач просить залишити судові витрати на його рахунку. На підставі ст.ст. 41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved