Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

30.11.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , адвоката Савченка Євгена Олександровича до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на майно, в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що відповідно до\~виданого заповіту\~від 28.04.2010\~р.,\~який нотаріально\~посвідчено приватним\~нотаріусом Донецького\~міського нотаріального\~округу Деркачем\~О.О.,\~реєстровий номер\~989,\~ [PERSON] «призначила\~спадкоємцем всього\~майна та\~майнових прав\~де б\~вони не\~були та\~з чого\~б вони\~не складались,\~все те,\~що мені\~буде належати\~на день\~смерті і\~на що\~я за\~законом матиму\~право -\~ [PERSON] ». [INFO] в м.Донецьк Куйбишевського району померла [PERSON] . Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складалося з: житлового будинку з господарськими\~та побутовими\~будівлями і\~спорудами[ADDRESS] \~(раніше\~повна назва\~адреси була\~-\~ [ADDRESS] );\~земельної ділянки\~площею 0,1506\~га (1506\~м2),\~для обслуговування\~житлового будинку\~та господарських\~будівель,\~(кадастровий\~№ 1423056400:02:000:0288\~був присвоєний\~у 2020\~р.),\~ яка\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(раніше\~повна назва\~адреси була\~-\~ [ADDRESS] );\~Ѕ частки\~квартири [ADDRESS] .\~Після смерті\~ [PERSON] \~була заведена\~спадкова справа\~№09/2010\~за заявою\~ [PERSON] .. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деркачем О.О. у своїй постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 03.04.2018 р. №23/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] з таких підстав: відповідно до витягу зі Спадкового реєстру заповіт посвідчений нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., 28 квітня 2010 р. та зареєстрований в реєстрі за №989 не скасований, інших спадкоємців не встановлено. Також зазначає, що всі архівні справи та документи, що були напрацьовані приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О. залишилися у м. Донецьку, який віднесено до Переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не має можливості отримати спадкову справу за №07/204, таким чином нотаріус без виконання цих вимог не може вчинити нотаріальну дію та відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. А також нотаріус послався на п.4.12 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та рекомендував звернутися до суду з позовом. Ця постанова нотаріуса не була оскаржена. Тому позивач позбавлений можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку, тому звернувся до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] та право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1506 га (1506 м2), для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 1423056400:02:000:0288, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Донецьк Куйбишевського району. Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 01.12.2020 провадження в справі відкрито, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження (а.с. 52-53). Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.01.2021 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 60-62). Позивача [PERSON] та його представника адвоката Савченка Є.О., належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, справу розглянути без їх участі, про що суду надали відповідну заяву. Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до виданого заповіту від 28.04.2010 р., який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., реєстровий номер 989, [PERSON] «призначила спадкоємцем всього майна та майнових прав де б вони не були та з чого б вони не складались, все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право - [PERSON] ». [INFO] в м.Донецьк Куйбишевського району померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 29.06.2010 р. Донецьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Донецькій області, актовий запис № 640. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складалося з: житлового будинку з господарськими\~та побутовими\~будівлями і\~спорудами[ADDRESS] (раніше повна назва адреси була - [ADDRESS] ); земельної ділянки площею 0,1506 га (1506 м2), для обслуговування житлово будинку та господарських будівель, (кадастровий № 1423056400:02:000:0288 був присвоєний у 2020 р.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (раніше повна назва адреси була - [ADDRESS] ); Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №09/2010 за заявою [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого та посвідченого приватним нотаріусом Донецького МНО Деркачем О.О. від 13.05.2011 р., реєстровий №916 вище приведена частка квартири була оформлена належним чином за [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.1988 р. [PERSON] продав, а [PERSON] придбала незакінченим будівництвом будинок, готовністю 20%, який розташований в с. Закітне Краснолиманського району на земельній ділянці колгоспу «Жданова» Краснолиманського району, який був складений та посвідчений державним нотаріусом Деревянко И.Н., реєстровий №1619, а в подальшому зареєстрований в книгу БТІ 14.09.1988 р., за №1620. Згідно технічного паспорту на жилий будинок індивідуального жилого фонду за адресою: [ADDRESS] , який складений БТІ 05.01.1995 р. вже на ім`я [PERSON] , домоволодіння складається з: А-1 жилий будинок, Б гараж, В душ, Г туалет, Д колодязь. 02.01.1995 р. [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю виданого громадянину України, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності №658, згідно рішення виконкому Ямпільської селищної ради №14/10 від 23.11.1994 р., земельна ділянка площею 0,1506 га (1506 м2), для обслуговування житлово будинку та господарських будівель та розташована за адресою: [ADDRESS] . 03 березня 1995 р. [PERSON] як індивідуальному забудовнику був виданий Акт прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння, котрий був затверджений 12.03.1995 р., на підставі дозволу від 10.07.1991 р. на будівництво жилого будинку по [ADDRESS] . Згідно цього ж акту комісія постановила: «Забудовнику садиби [PERSON] , яка знаходиться в [ADDRESS] рахувати прийняту у експлуатацію з оцінкою добре». З цього акту встановлено, що характеристики домоволодіння такі: одноповерховий житловий будинок, який складається з 3-х жилих кімнат, кухні, передньої, комори, ванної, площею забудови 125,6 кв.м., корисної площі 102,1 кв.м., жилої площі 87.8 кв.м., мається газове опалення, колонка, колодязь, гараж, душ, туалет, паркан та посаджені фруктові дерева. На адвокатський запит КП БТІ м.Словянськ 26.03.2018 р. надало відповідь, що право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. З цього слідує, що [PERSON] отримавши вище зазначений Акт прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння на звернулася до відповідного органу реєстрації прав власності на той час Бюро технічної інвентаризації з цим актом для реєстрації за собою право власності на це домоволодіння, яке вона придбала як готовністю побудови на 20% в подальшому виконала всі вимоги по отриманні дозвільних і технічних документів, але з невідомих причин не зареєструвала та потім померла. З інформації з Державного реєстру РП №230325598 від 30.10.20 р. на будинок по [ADDRESS] встановлено, що в електронному реєстрі теж не зареєстровано право власності на цей будинок. А також з інформації з Державного реєстру РП №234379027 від 27.11.2020 р. на будинок по [ADDRESS] встановлено, що в електронному реєстрі не зареєстровано право власності за позивачем - [PERSON] . Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деркач О.О. у своїй постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 03.04.2018 р. №23/02-31 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] з наступних підстав: відповідно до витягу зі Спадкового реєстру заповіт посвідчений нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., 28 квітня 2010 р. та зареєстрований в реєстрі за №989 не скасований, інших спадкоємців не встановлено. Також зазначає, що всі архівні справи та документи, що були напрацьовані приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О. залишилися у м. Донецьку, який віднесено до Переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не має можливості отримати спадкову справу за №07/204, таким чином нотаріус без виконання цих вимог не може вчинити нотаріальну дію та відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. А також нотаріус послався на п.4.12 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та рекомендував звернутися до суду з позовом. Ця постанова нотаріуса не була оскаржена. Згідно ст. 86 ЦК Української РСР станом 27.12.1996 р. (що втратив законної чинності )\~право власності\~-\~це врегульовані\~законом суспільні\~відносини щодо\~володіння,\~користування і\~розпорядження майном. Право\~власності в\~Україні охороняється\~законом. Держава\~забезпечує стабільність\~правовідносин власності. Власність\~в Україні\~виступає в\~таких формах:\~приватна,\~колективна,\~державна. Усі\~форми власності\~є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до\~ст.\~11-13,\~15\~ЗУ «Про\~власність» станом\~на 11.04.1995\~р.\~(що\~втратив законної\~чинності)\~Суб`єктами\~права приватної\~власності в\~Україні є\~громадяни України,\~громадяни інших\~радянських республік,\~іноземні громадяни\~та особи\~без громадянства. Громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства користуються правами і несуть обов`язки щодо належного їм на території України майна нарівні з громадянами України, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Об`єктами\~права приватної\~власності є\~жилі будинки,\~квартири,\~предмети особистого\~користування,\~дачі,\~садові будинки,\~предмети домашнього\~господарства,\~продуктивна і\~робоча худоба,\~земельні ділянки,\~насадження на\~земельній ділянці,\~засоби виробництва,\~вироблена продукція,\~транспортні засоби,\~грошові кошти,\~акції,\~інші цінні\~папери,\~а також\~інше майно\~споживчого і\~виробничого призначення. Об`єктами\~права власності\~громадян є\~ твори\~науки,\~літератури та\~мистецтва,\~відкриття,\~винаходи,\~корисні моделі,\~промислові зразки,\~раціоналізаторські пропозиції,\~знаки для\~товарів і\~послуг та\~інші результати\~інтелектуальної праці. Склад,\~кількість і\~вартість майна,\~що може\~бути у\~власності громадян,\~не обмежується,\~крім випадків,\~передбачених законом. Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян. Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Враховуючи вище приведене, суд вважає, що дане домогосподарство, не являється самовільним або самочинним будівництвом (ст.105 ЦК УРСР 63 р., 376 ЦК України), з тих підстав, що до позову додано усі необхідні технічні, дозвільні документи на його забудову, також для будівництва виділялася земельна ділянка. Згідно зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація\~прав на\~нерухомість є\~публічною,\~здійснюється відповідним\~органом,\~який зобов`язаний\~надавати інформацію\~про реєстрацію\~та зареєстровані\~права в\~порядку,\~встановленому законом. Відмова у\~державній реєстрації\~права на нерухомість,\~ухилення від\~реєстрації,\~відмова від\~надання інформації\~про реєстрацію\~можуть бути\~оскаржені до\~суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 4,5 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами і доповненнями) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:1) право власності на нерухоме майно. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України,\~цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.131 ЗК Украиїни громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава\~мають право\~набувати у\~власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельноюділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельніділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельноїділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.374 ЦК України суб`єктами права власності\~на землю\~(земельну\~ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця прав на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1)визнання права;…» Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктами 8,23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року за\~№7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» регламентовано, що у разі здійснення будівництва згідно із законом, у разі смерті забудовника, всі його права та обов`язки як забудовника, входять до складу спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи вище викладене, позивач позбавлений юридичної можливості оформити свої спадкові права на вище приведені земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами через нотаріуса, оскільки відсутня спадкова справа та оригінал заповіту (з незалежних підстав від нотаріуса та позивача), як на підставу цього посилається сам нотаріус, таким чином вважаю, що тільки у судовому порядку можливо визнати за позивачем право власності на це нерухоме майно, оскільки - це право увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] .. Відповідно ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач та його представник не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved