Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

26 січня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем з 10 грудня 2011 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №05. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів подружжя. Шлюбні відносини фактично припинились у липні 2013 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно до адресної довідки №25/200 від 06.02.2015 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. Згідно поштового повідомлення, лист направлений [PERSON] за вищевказаною адресою, повернутий на адресу суду з відміткою "за зазначеною адресою не проживає". Відповідно до п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 10 грудня 2011 року виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №05. Від спільного життя дітей не мають. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з липня 2013 року, позивачка відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивачка категорично налаштована на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного Кодексу України регламентує документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивачки [PERSON]. На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 113, 115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved