Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

19.05.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом було встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №898 від 26.07.2012 року, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №655 від 15.06.2020 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.01.1998 року, виданого Матроською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60427906 від 03.06.2020 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] являються: - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 9,10); - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 11). Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Крім того, встановлено, що [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , відмовилась. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. №1207/02-14 від 21.09.2019 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved