Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

27 лютого 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] - про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що між нею та [PERSON], 14 червня 2016 року був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу, 01 листопада 2016 року у них народилася дитина [PERSON]я Павлівна. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати відчуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо та суперечить її інтересам. Крім цього, донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. На підставі викладеного просила суд ухвалити рішення, яким шлюб, укладений між нею та [PERSON], 14 червня 2016 року - розірвати. Стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову й до повноліття дитини. Стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини визнав в повному обсязі. Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони по справі одружилися 14 червня 2016 року, про що видано свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ № 113539, зареєстроване у Світловодському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області, за актовим записом № 87. Під час шлюбу, 01 листопада 2016 року у них народилася дитина [PERSON]я Павлівна, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 254103, зареєстроване у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Полтавської області, за актовим записом № 1218. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати відчуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо та суперечить її інтересам. Крім цього, донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім цього, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Частина 2 ст. 51 Конституції України, передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд має підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача утримання їх дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач сплатила судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу, в частині вимог про стягнення аліментів позивача звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 704,80 грн. та стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved