Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

22.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПС "Таранівка", розміром 5,34 умовних кадастрових одиниць, що належало померлому 20.02.2012 року [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0142839, виданого на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації від 31.12.1996 року №656, в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 20.02.2012 року помер його батько [PERSON]. Батько [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, а саме все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося він заповів йому. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] 10 грудня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за № 125. Після смерті батька залишилася спадщина, а саме право на земельну частку (пай) розміром 5,34 умовних кадастрових гектарів, як члену КСП «Таранівка». Таке право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0142839, який було виготовлено на ім'я [PERSON], на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації від 31.12.1996 року № 656. Сертифікат зареєстровано 01.08.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 200. Як вбачається із відповіді Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 31.05.2017 року, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Таранівка» на території Таранівської сільської ради від 01.08.1997 року [PERSON] отримав сертифікат серії КВ № 0142839. Державний акт на право власності на земельну ділянку виділену в натурі на ім'я [PERSON] не видавався та кадастровий номер на вказану земельну ділянку не присвоювався. Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 29.05.2017 року № 662, [PERSON], дійсно мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO] вулиця Театральна (колишня Радгоспна) с. Таранівка Зміївського району Харківської області, з 29.08.2006 року по день смерті 20.02.2012 року. На момент смерті в будинку за вказаною адресою більше ніхто не проживав та не був зареєстрований. [PERSON] зазначив , що також проживав разом із своїм батьком в його будинку, про що свідчить акт обстеження від 14 червня 2017 року, який складено депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] З акту вбачається, що за адресою: с. Нижній Бишкин, Хутор Гнилище Зміївського району Харківської області проживав [PERSON], який помер 20.02.2012 року. Як показують свідки, разом із померлим проживав його син [PERSON], який його доглядав, вів спільне господарство та займався організацією поховання свого батька. Шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.08.1979 року відділом ЗАГС Первомайського райвиконкому Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 420120, яке видано 22 серпня 1979 року Відділом ЗАГС Первомайського райвиконкому Харківської області. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 378925, яке видано 05.06.1973 року його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що на день смерті батька він проживав разом з ним, здійснював за ним догляд, вів спільне з батьком господарство і підтримував стан господарчих будівель та споруд, відповідно фактично прийняв спадщину. Оформити свої спадкові права в передбаченому законом порядку не має можливості, приватним нотаріусом Зміївського РНО [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки е надано документу, о підтверджує факт прийняття спадщини. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Таранівський сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги рада визнає в повному обсязі. \~ Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Встановлено, що 20.02.2012 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис №21, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-ВЛ № 341383, яке видано Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області 21.02.2012 року. (а. с. 10). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 5,34 умовних кадастрових гектарів, як члену КСП «Таранівка», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0142839, який було виготовлено на ім'я [PERSON] на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації від 31.12.1996 року № 656. (а. с. 12). Як вбачається із відповіді начальника відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області [PERSON] від 30.05.2017 року [PERSON] дійсно у 1997 році видано сертифікат на право земельну частку (пай), як члену КСП «Таранівка» на території Таранівської сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку виділену в натурі на ім'я [PERSON] не виготовлявся, кадастровий номер не присвоювався. (а. с. 11). За життя, [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося він заповів [PERSON] Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] 10 грудня 2009 року та зареєстровано в реєстрі за № 125. (а.с. 16). [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №378925, яке видано Бірківським сільбюро РАГС Зміївського району Харківської області. (а. с. 15). Шлюб між батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.08.1979 року про що відділом ЗАГС Первомайського райвиконкому Харківської області зроблено актовий запис №188, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 420120, яке видано 22.08.1979 року. (а. с. 14). Згідно довідки Таранівського сільського голови від 29.05.2017 року №662, [PERSON] дійсно мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO] вулиця Театральна (колишня Радгоспна) с. Таранівка Зміївського району Харківської області, з 29.08.2006 року по день смерті 20.02.2012 року. На момент смерті в будинку за вказаною адресою більше ніхто не проживав та не був зареєстрований. (а. с. 13). Згідно акту обстеження №149 від 14.062017 року, складеного депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зі слів сусідів, [PERSON] останні роки свого життя проживав разом з сином [PERSON], який утримував його та вів з батьком спільне господарство. Після смерті батька, поховав його. (а. с. 18). Згідно листа приватного нотаріуса Зміївського РНО [PERSON] від 14.06.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], у зв'язку тим, що не надано документи, що підтверджують факт прийняття спадщини. (а. с. 17). У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідністю з ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають рідні діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на зазначене вище, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі\~ (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Право [PERSON] на земельну частку (паї) виникло у нього за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок смерті, та входить до складу спадщини. Позивачем надано докази того, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості. \~За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] про визнання за ним права на земельну частку (паї) є обґрунтованою і підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved