Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

17 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] в м.Тульчин Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,1232 га, що розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER]). Позов обґрунтовано наступним. [INFO] в м.Тульчині Вінницької області померла [PERSON], яка доводилася позивачеві матір'ю. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на земельну ділянку, що розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування по закону на майно своєї матері, як і відповідач [PERSON], який від спадкового майна відмовляється на користь позивача. Представник позивача зазначає, що [PERSON] на протязі шестимісячного строку після смерті своєї матері спадщину прийняв, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 липня 2011 року, але в оформленні права власності на земельну ділянку йому нотаріусом було відмовлено, оскільки державний акт був втрачений. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин, наведених у позові, попросив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Від своєї частки спадщини відмовляється на користь позивача. Представник відповідача -Антонівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак голова Антонівської сільської ради подав до суду заяви, в яких просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяви інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. [PERSON] померла [INFO]. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в м.Тульчині Вінницької області померла [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки виконкому Антонівської сільської ради, після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишилися [PERSON] та [PERSON], який від права на спадщину відмовився. Спадкове майно складається із земельної частки (паю) розміром 2,1232 га, що розташована на території Антонівської сільської ради, відповідно державного акту серії [NUMBER] (а.с.6). Родинні відносини між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача, з якого вбачається, що [INFO] в с.Вила народився [PERSON], у його свідоцтві про народження батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Як вбачається із матеріалів справи, 26 лютого 2003 року [PERSON] Томашпільською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], відповідно до якого на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 5 лютого 2003 року № 49 вона є власником земельної ділянки площею 2,1232 га, що розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). Спадкоємець майна [PERSON]- [PERSON] за законом, не бажаючи приймати спадщину, 27 липня 2016 року в Антонівській сільській раді від спадщини відмовився на користь [PERSON] (а.с.9). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.11). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], заведена на підставі заяви [PERSON], який є спадкоємцем за законом та отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері (а.с.18-19). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за законом на спадкове майно своєї матері [PERSON], який спадщину прийняв, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, інший спадкоємець відмовився від своєї частки спадщини на користь позивача. Тобто позивач [PERSON] набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті його матері належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON], який представляє інтереси [PERSON], визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved