Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

17.02.2015 року Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця») звернулося в суд з позовом до Брюховицької селищної ради, [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору н стороні відповідача: Відділу Держземагенства у м. Львові, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 26.11.2009р. №845, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на підставі пункту 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 26.11.2009р. №845. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Брюховицької селищної ради Львівської області від 26 листопада 2009 року затверджено містобудівне обґрунтування та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення та 0,1437 га на [ADDRESS] із земель, які були надані для ведення особистого селянського господарства, на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд [PERSON] . На підставі вказаного рішення Брюховицької селищної ради Львівської області від 26 листопада 2009 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 677711 від 18 серпня 2010 року на ім`я [PERSON] . Для складання документів, що посвідчують право позивача на користування земельними ділянками смуги відведення, в тому числі по смт. Брюховичі позивач 03.07.2008р. уклав угоду із землевпорядною організацією ПП «Центр ринкових досліджень». При виконанні завдання за договором використовується план смуги відведення від 1962рр., погоджений із виконкомом ради трудящих Львівської міської ради. З повідомлення ПП «Центр ринкових досліджень» від 02.10.2013р. №357/1 стало відомо, що складання відповідних правовстановлюючих документів неможливе, оскільки на частині смуги відведення виявлено перетин (накладання) земельної ділянки за кадастровим номером 4610166300:08:001:1222 площею 0,1437га, площа перетинання становить 0,0490 га. Вказували, що рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність спірної земельної ділянки суперечить чинному законодавству та порушує права АТ «Укрзалізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, оскільки земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці. АТ «Укрзалізниця» не погоджувало як проект відведення земельної ділянки, так і акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, не надавала погодження на вилучення земельних ділянок. На підставі викладеного Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» просить суд: визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 рішення Брюховицької селищної ради Львівської області від 26 листопада 2009 року № 845; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі спірного пункту рішення. Відповідач [PERSON] 25.03.2015 надала суду заперечення на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечила. Пояснила, що наданою у власність земельною ділянкою її родичі користувалася ще з 1956р., ця земельна ділянка завжди була огороджена, жодних даних, які б свідчили про те, що частина ділянки є в користуванні залізниці і входить до смуги відведення, немає. Зазначає, що план смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року не є тим, документом, що підтверджував право позивача на користування цієї земельною ділянкою. У судовому засіданні, яке відбулося 08.02.2016 замінено позивача Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Рішенням судді Шевченківського районного суду м. Львова Луців-Шумської Н.Л. від 17 травня 2017 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Брюховицької селищної ради, [PERSON] , третя особа без самостійних вимог відділ Держземагенства у місті Львові про визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 26.11.2009р. №845, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №677711 від 18.08.2010р. відмовлено. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 - рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 23.03.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана цивільна справа визначена судді Шевченківського районного суду м. Львова Єзерському Р.Б. У судовому засіданні, яке відбулося 19 жовтня 2020 замінено позивача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на його правонаступника Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2021 залучено до даної справи правонаступника прав та обов`язків Брюховицької селищної ради - Львівську міську раду. У судовому засіданні представник позивача Лесюк М.В. позовні вимоги з урахуванням уточнених позивних вимог підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник Львівської міської ради Балюєв С.В. заперечив щодо задоволення даного позову. У судовому засіданні представник відповідача Кунтий Н.О. у задоволенні даного позову просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що залізнична колія «Рудно-Підбірці» була побудована у 1958 році. Проектною організацією «Дорпроект» Південно-Західної залізниці у 1962 році розроблено «План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці» від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м. Між ДТГО «Львівська залізниця» та ПП «Центр ринкових досліджень» 03 липня 2008 року укладено договір, за змістом якого останнє зобов`язалося відповідно до технічного завдання виконати з дотриманням чинного законодавства роботи з надання інженерних послуг з інвентаризації землі та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками ДТГО «Львівська залізниця» в місті Львові, загальною площею 400 га, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. З повідомлення ПП «Центр ринкових досліджень» від 02 жовтня 2013 року під час встановлення меж земельних ділянок на проміжку від 7 км до межі смт. Брюховичі Львівської області на дільниці Рудно-Підбірці та на проміжку від 9 км до 10 км у напрямку від ст. Брюховичі до ст. Рава-Руська виникли накладання сторонніх користувачів на межу відведення. Усі накладання показано на планах геодезичної зйомки. Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 07 травня 2014 року, складеним ДТГО «Львівська залізниця», на 8 км + 850 м до 8 км 894 м з правої сторони перегону Рудно-Підбірці на відстані 24 м та 15 м від осі головної колії знаходиться сітка на залізних стовпчиках довжиною 49 м, на відстані 37 м знаходиться житловий будинок [PERSON] орієнтовним розміром 19 м на 23 м. Листом від 05 червня 2015 року Відділ Держземагентства у м. Львові повідомив, що станом на 01 січня 2015 року земельна ділянка площею 18,4350 га в смт. Брюховичі Львівської області обліковується за Кам`янка-Бузькою дистанцією колії у землях залізничного транспорту (шифр рядка 67) і занесена в графу 47- під залізницями. Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом «б» частини четвертої статті 84 ЗК України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. (частина друга статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт»). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Статтями 1, 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого 07 лютого 1933 року Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в тому числі - і залізничному), визнавалися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Вказане Положення діяло до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року № 24 «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року, чинним на час набуття Залізницею права на земельні ділянки, передбачалося, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимог щодо виготовлення та отримання державного акту законодавством не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року. Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року (в редакції від 08 липня 1970 року), постановою Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року» (далі - Постанова № 562) право Залізниці на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалося. Згідно з пунктом 5 Постанови № 562 громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу» (із змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею. Вказаний пункт постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), а отже відсутня вимога закону щодо обов`язкового виготовлення Залізницею державного акту на право користування земельною ділянкою. Крім того, судом встановлено, що на підставі рішення 6 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 03.07.2003р. №172 та рішення виконкому Брюховицької селищної ради від 06.11.2003р. №293 Відділом приміських земель м. Львова 05.04.2004р. [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю. 26.12.2006р. [PERSON] подарував, а [PERSON] отримала в дар земельну ділянку площею 0,1437га по [ADDRESS] , що стверджується нотаріально посвідченим договором реєстр № 6714. Вказана земельна ділянка була у користуванні [PERSON] ще з 1956р. і закріплена за ним рішенням зборів уповноважених колгоспу «Іскра» від 15.02.1991р., що стверджується випискою з протоколу. Рішенням Брюховицької селищної ради Львівської області від 25 грудня 2007 року дозволено [PERSON] проектування робочого проекту індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] . Будівництво житлового будинку за вказаною адресою дозволено проводити після отримання державного акта на земельну ділянку зі зміною цільового призначення із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням №845 Брюховицької селищної ради 33-ої сесії 5 скликання від 26 листопада 2009 року "Про затвердження проекту відведення по зміні цільового призначення земельних ділянок в смт. Брюховичі" у п. 1.1 затверджено містобудівне обґрунтування та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,1437га по [ADDRESS] з земель, які були надані для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд гр. [PERSON] . На підставі даного рішення Брюховицької селищної ради 26.11.2009р. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №677711 від 18.08.2010р. на ім`я [PERSON] [PERSON] розроблено проект землеустрою. Вона з 2014р. зареєструвала право власності на житловий будинок за цією адресою. У відповіді відділу Держземагенства у м.Львові від 05.06.2015р. зазначається, що земельна ділянка кадастровий №4610166300:08:001:1222 площею 0,1437га в 2003р. відносилася до земель смт.Брюховичі не наданих у власність та користування, категорія її була не визначена. Станом на 2007р. і листопад 2009р. дана земельна ділянка відносилася до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до пункту г частини третьої статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з частиною першою статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На підтвердження права постійного користування землями смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м, позивач надав План смуги відводу цієї лінії від 1962 році, розроблений Проектною організацією «Дорпроект» Південно-Західної залізниці у 1962 року. У матеріалах справи відсутні дані, які б давали підстави зробити висновок про неналежність та недопустимість вказаного Плану як доказу у справі. Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 у справі № 909/277/16, від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/413/15-ц. Судом встановлено, що земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року № 83, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженою Міністерством шляхів сполучення СРСР від 30 січня 1963 року, та норм відведення земель для залізниці 468-74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247. Вимога ЗК України про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01 січня 2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп 2005 визнана неконституційною. Право залізниці на спірну ділянку виникло з моменту побудови залізничної колії у 1958 році, згідно з Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м, розробленим Проектною організацією «Дорпроект» Південно-Західної залізниці у 1962 року, ця ділянка зайнята об`єктами залізничної інфраструктури. На підтвердження факту накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку, що передана у користування позивачу, АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» надало: викопіювання з плану геодезичної зйомки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на проміжку від 8 км до 9 км в напрямку від ст. Рудно до ст. Підбірці; лист ПП «Центр ринкових досліджень» від 02 жовтня 2013 року; акт обстеження земельної ділянки, складений 07 травня 2014 року ДТГО «Львівська залізниця». Таким чином, Брюховицька селищна рада Львівської області не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії, та не могла передавати ці землі у приватну власність. Крім того, відповідно до частини другої статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Брюховицька селищна рада Львівської області не мала усіх необхідних повноважень щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, не з`ясувавши при цьому, чи вилучалась вона у встановленому порядку у позивача. При зверненні з даним позовом, позивач посилалося на те, що при складанні правовстановлюючих документів, встановлено, що на частині смуги відведення виявлено перетин (накладення) земельної ділянки [PERSON] , яка площею 0,0490 га накладається на смугу відведення. Згідно зі статутом позивача (пункт 4.2), майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання. При цьому у матеріалах справи відсутні докази, що межі переданої у власність [PERSON] земельної ділянки погоджено з позивачем. З урахуванням наведеного, суд вважає, що право позивача на спірну земельну ділянку було порушено, а Брюховицька селищна рада Львівської області не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії, та не могла передавати ці землі у приватну власність, розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою, не з`ясувавши при цьому, чи вилучалась вона у встановленому порядку у позивача, зважаючи на те, що право на дану земельну ділянку у залізниці виникло з моменту побудови залізничної колії у 1958 році, згідно з Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м, розробленим Проектною організацією «Дорпроект» Південно-Західної залізниці у 1962 року та які з 1958 року з володіння Львівської залізниці не вилучалися. Крім того, спірні землі, які відносяться до захисних смуг залізничної колії, за будь-яких умов не можуть передаватися у власність громадян для будівництва, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства та становить небезпеку як для людей, так і для експлуатації залізниці. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п. 1.1 рішення Брюховицької селищної ради №845 від 26 листопада 2009, а саме наданні для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1437га по [ADDRESS] , яка перетинається з смугою відведення АТ «Укрзалізниця» та належить АТ «Укрзалізниця» на праві постійного користування - обгрунтованими, які слід задовольнити, а також слід визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на підставі п. 1.1 рішення Брюховицької селищної ради №845 від 26 листопада 2009, який видавався на підставі рішення Брюховицької селищної ради №845 від 26 листопада 2009, яке судом скасовано та визнано незаконним. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає, що оскарження рішення Брюховицької селищної ради №845 від 26 листопада 2009 року відбулося в межах строку загальної трьохрічної позовної давності, з моменту коли позивач дізнався про таке рішення, а саме з листа ПП «Центр Ринкових досліджень» від 02.10.2013 №357/1, який виконував для позивача роботи із землеустрою для складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками смуги відведення, відповідно до договору від 03.07.2008 та відповідно з даним позовом звернувся до суду 17.02.2015, тобто в межах строку загальної трьохрічної позовної давності. Матеріалами справи не підтверджено та відповідачем не доведено, що «Львівська залізниця» могла раніше отримати інформацію про порушення свого права на землекористування. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно сплачений позивачем судовий збір у сумі 487 грн., 20 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved