Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

28 вересня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що 20 вересня 2013 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 313. Від спільного подружнього життя мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін останнім часом поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Через несумісність характерів, виникали непорозуміння, що унеможливлює подальше спільне сімейне життя. На даний час вони не ведуть спільного господарства, кожен з них має різні погляди на сімейне та суспільне життя. За наведених обставин шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення є неможливими. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні припинення їх шлюбу. Вважає, що на даний час шлюб зберегти неможливо. Подальше збереження їх шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому їх шлюб потрібно розірвати. 13 жовтня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання до розгляду по суті на 24 листопада 2021 року. 18 листопада 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій свій позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала та просила задовольнити. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 313. Від спільного подружнього життя мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін останнім часом поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Через несумісність характерів, виникали непорозуміння, що унеможливлює подальше спільне сімейне життя. На даний час вони не ведуть спільного господарства, кожен з них має різні погляди на сімейне та суспільне життя. За наведених обставин шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення є неможливими. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні припинення їх шлюбу. Вважає, що на даний час шлюб зберегти неможливо. Подальше збереження їх шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому їх шлюб потрібно розірвати. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, подавши також заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved