Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилався на те, що він з 01.03.1991 проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] та, оскільки він проживав з нею на момент відкриття спадщини він прийняв спадщину після її смерті, однак чи володіла його мати правом власності на спірну квартиру йому не відомо, т.я. відповідних правовстановлюючих документів не збереглось. Після смерті [PERSON] позивач проживав у спірній квартирі разом з [PERSON] , який помер [INFO] , та після його смерті він продовжив проживати в даній квартирі самостійно. Таким чином, позивач вказує, що він фактично відкрито і добросовісно володіє спірною квартирою з 01.03.1991 року по теперішній час та належним чином утримує спірну квартиру, а тому просить визнати за ним право власності на вказану квартиру за набувальною давністю, оскільки він володіє нею самостійно після смерті матері та її чоловіка понад 10 років. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи без участі представника, просив винести рішення на розсуд суду. За таких обставинах суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно повідомлення КП «Чугуївське МБТІ» від 07.04.2020, за реєстраційними матеріалами право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації житла при ЖКВ НТЦ «Есхар» від 09.09.1993. Згідно договору міни від 06.07.1994, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Харківської державної нотаріальної контори за р. № 1-7925, право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] та [PERSON] . Однак право власності за договором міни не зареєстровано у БТІ. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 09.02.1983, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 1015 від 23.09.2019, [PERSON] з 01.03.1991 року зареєстрований у вказаній квартирі, що також підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Таким чином, позивач проживає у квартирі, що є предметом спору та яка належала його батькам, після смерті батьків понад 10 років, але не зареєстроване право власності на квартиру чинить перешкоди у вільному користуванні нею. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним майном, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю. На підставі викладеного і

Outcome: approved