Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

18.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок [ADDRESS] (далі - Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина, що, крім іншого, складається з Будинку. Як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю зареєстрованого у встановленому порядку правовстановлюючого документу на Будинок. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач - не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалась, окрім іншого, з Будинку, який згідно договору купівлі-продажу від 13.08.1968 року та особового рахунку [NUMBER] погосподарської книги Великогорбашівської сільської ради № 3 належав померлому, однак у встановленому законом порядку зареєстрований не був. Земельна ділянка площею 0,73 га, на якій розташований Будинок, була приватизована померлим [PERSON], державний акт на неї не видавався. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого за заповітом. 05.02.2016 року позивачем на Будинок було виготовлено технічний паспорт, з якого слідує, що він побудований 1947 року та має наступні господарські будівлі: прибудова, погріб, сарай, убиральня, гараж, л. кухня, сарай, навіс, колодязь, огорожа. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 лютого 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у зв'язку з відсутністю у нього документу, який підтверджує реєстрацію права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Як слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набув право власності на Будинок, однак не зареєстрував правовстановлюючий документ на нього у встановленому законом порядку. За його життя законодавство не передбачало оформлення в сільських місцевостях свідоцтв про право власності на нерухоме майно та його державну реєстрацію, натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Будинок, що залишився після смерті [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач, як інвалід І групи безтерміново, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та копією довідки МСЕК (а.с. 7), звільнена від сплати судового збору. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, за якою судові витрати з судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved