Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

23.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу по договору позики в розмірі 64 890 грн., суми коштів за прострочення зобовязання в розмірі інфляційних 18256,14 грн., річних 2008,90 грн., суми коштів в розмірі облікової ставки НБУ 7537,14 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.06.2012р. між ним та відповідачем укладено договір позики. Згідно умов якого, позивачем передано, а відповідачем отримано грошові кошти в сумі 23 970 грн., що еквівалентно 3 000 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору, які повинен був повернути до 04.09.2012 року. Факт одержання вказаної суми коштів відповідачем підтверджується розпискою. Однак у визначений в розписці строк грошових коштів не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання", причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не направляв (а.с.28-29, 35-36). Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 04 червня 2012 року позивачем [PERSON] передано відповідачу грошові кошти в сумі 23 970,00 грн., що є еквівалентом 3000 доларів США із строком повернення до 04 вересня 2012 року, що підтверджується договором позики та розпискою, підписаною відповідачем [PERSON] (а.с.5-7). Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, позивач виконав свої зобовязання за договором позики грошей від 04.06.2012 року і передав відповідачу визначені умовами договору грошові кошти, що підтверджено розпискою. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 23 970,00 грн., що еквівалентно 3000 доларів США, та на даний час борг не повернув. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 64 890 грн. ( з урахуванням офіційного курсу 1 долару США -21,63 грн. станом на 22.06.2015 року, тобто 3000 х 21,63 = 64 890 грн.) основного боргу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тому, відповідач має сплатити позивачу проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 7 537,14 грн. згідно розрахунку позивача, що судом визнається вірним. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив свої зобовязання за договором позики і грошові кошти позивачу в установлений строк не повернув, допустивши прострочення виконання грошового зобовязання, тому позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 18 256,14 грн. інфляційних втрат та 2008,90 грн. 3% річних від простроченої суми боргу згідно розрахунку позивача, що судом визнається вірним, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати у сумі 927 грн..

Outcome: approved