Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

14 березня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 18.07.2008 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що зроблено актовий запис за №7. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина син [PERSON], [INFO]. Рішенням Любомльського районного суду від 22.08.2012 року шлюб між сторонами розірвано, а відповідно до рішення від 22.08.2012 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 50 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів вважає на даний час не достатнім для належного забезпечення матеріального рівня життя дитини та її розвитку, оскільки в порівняні з 2012 роком значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття та усе інше. Позивач не має постійної роботи, а має лише тимчасові заробітки, яких не вистачає для нормального матеріального забезпечення дитини, а відповідач в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки отримує дохід від тимчасових заробітків в [PERSON]. З наведених підстав та з урахуванням змінених позовних вимог, позивач просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини з 50 грн. до 1000 грн. в місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 704,80 грн. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Від відповідача також надійшла заява, у якій останній змінені [PERSON] позовні вимоги визнав, погодився на стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн. та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За викладених обставин, згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи стверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Любомльського районного суду від 22.08.2012 року (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ №129717, виданого Підгородненською сільською радою Любомльського району Волинської області 17.12.2010 року, у сторін 09.12.2010 року народився син [PERSON] (а.с.7). З копії рішення Любомльського районного суду Волинської області від 22.08.2012 року у справі №0310/2259/2012 встановлено, що судом вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 50 (пятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 19.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Зі змісту зазначеного судового рішення вбачається, що при його ухваленні суд виходив із заявлених позивачем позовних вимог, які відповідачем не були оспорені. Довідкою Любомльської міської ради Волинської області від 03.03.2018 року за №1327 підтверджується та обставина, що син сторін проживає з матірю позивачем [PERSON] (а.с.8). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З часу ухвалення Любомльським районним судом рішення від 22.08.2012 року цивільне законодавство в частині аліментних зобовязань батьків по утриманню неповнолітніх дітей зазнало суттєвих змін. Так, відповідно до ст.182 СК України в редакції Закону України від 17.05.2017 року №2037-VІІІ, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, даною нормою на законодавчому рівні визначено мінімальний розмір аліментів, привязкою якого є прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначається Законом. За змістом ст.1 Закону України від 15.07.1999 року № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таке визначення поняття прожиткового мінімуму відповідно до статті 46 Конституції України закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. Сину сторін [PERSON] виповнилось повних 7 років. Згідно Закону України від 07.12.2017 року №2246-VІІІ «Про державний бюджет на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня 2018 року - 1944 грн., з 1 грудня 2018 року - 2027 грн. Наведене обґрунтовано вказує на те, що стягуваний на даний час з відповідача розмір аліментів на дитину не відповідає чинному законодавству та є явно таким, що не спроможний забезпечити її достатній і належний рівень гармонійного розвитку. Статтею 192 СК України в редакції Закону України від 17.05.2016 року №1370-VІІІ передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути змінений, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. За змістом ст.192 СК України, до інших випадків, передбачених цим Кодексом, які можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, у даному випадку є саме внесення змін до ст.182 СК України щодо визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, яка на цьому рівні може слугувати самостійною підставою для зміни розміру присуджених аліментів, а саме їх збільшення до мінімального розміру незалежно від матеріального або сімейного стану відповідача. Щодо визначеного позивачем розміру аліментів на дитину у 1000 грн., то виходячи з принципу рівності батьківського обовязку утримувати дітей до їх повноліття та визначеного на 2018 рік розміру прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років, а також того, що відповідач є працездатною особою віком 38 років, відсутність обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що такий розмір аліментів буде обєктивним і справедливим та водночас забезпечить виконання вимог ст.182 СК України щодо гармонійного розвитку дитини на необхідному та достатньому рівні. Оскільки зясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у звязку із визнанням відповідачем позову, суд вважає доведеними, а заявлені вимоги з врахуванням їх зміни такими, що підлягають задоволенню. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50% сплаченого при подачі позову судового збору, а решту 50% - стягненню у її користь з відповідача.

Outcome: approved