Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Київської міської ради, згідно якого просить: визнати за нею право власності на гараж [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], право власності на який було зареєстровано за [PERSON], померлим [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: гараж [ADDRESS]. При цьому, позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, фактично прийнявши спадщину, що залишилась після смерті її сина, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття вказаного спадкового майна. Однак, постановою нотаріуса від 21.06.2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що право власності на вказане спадкове майно не зареєстроване на ім'я [PERSON]. Між тим, позивачка вказує, що вищенаведене нерухоме майно було успадковано [PERSON] після смерті його батька - [PERSON], померлого в [INFO], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2007 року. Проте, прийнявши у фактичне управління отримане спадкове нерухоме майно, [PERSON] за своє життя не встиг не здійснив реєстрацію свого права власності у повному обсязі та у порядку, передбаченому законодавством. Таким чином, враховуючи неможливість зареєструвати успадковане майно на своє ім'я та отримати відповідні документи згідно чинного законодавства України, позивачка вважає, що вона має всі законні підстави для звернення до суду за захистом свого права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її сина - [PERSON] Представник позивачки [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача, згідно змісту яких Київська міська рада просить справу розглядати у відсутність представника відповідача та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належний йому їй на праві приватної власності гараж [ADDRESS], яка була прийнята [PERSON]. При цьому, факт успадкування [PERSON] вказаного нерухомого майна підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори 24.11.2007 року за реєстровим №2-2277. Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER]від 07.11.2015 року (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно, а саме: гараж [ADDRESS]. Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] складено не було, а відтак згідно положень ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON] є його мати - [PERSON], що підтверджується довідкою Решої Київської державної нотаріальної контори від 03.06.2017 року за №4082/02-14. Положеннями ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, 13.02.2016 року, тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК України, позивачка подала до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття нею спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] В свою чергу, відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Так, як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2016 року позивачка подала до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [ADDRESS], який належав померлому [INFO] [PERSON] Проте, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Межинською Н.В. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.05.2016 року, на підставі якої позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [ADDRESS], у зв'язку з тим, що право власності на зазначений гараж не зареєстровано на ім'я спадкодавця [PERSON] (а.с. 9). При цьому, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця на спадкове майно державний нотаріус у виданих ним постановах про відмову у вчиненні нотаріальної дії посилається на ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.12, 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якими передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки та частку житлового будинку нотаріусу надаються правовстановлюючі документи про належність померлому частки земельної ділянки та частки житлового будинку з реєстрацією права власності на нерухоме майно за померлим, згідно ст.ст. 182, 331 Цивільного кодексу України. Між тим, звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилались на неможливість реєстрації успадкованого майна на своє ім'я та отримання відповідних документів згідно чинного законодавства України, оскільки спадокадавець [PERSON], успадкувавши після смерті свого батька [PERSON] гаражу [ADDRESS], за своє життя не встиг здійснити реєстрацію свого права власності у повному обсязі та у порядку, передбаченому законодавством. Так, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно». Згідно висновку, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року по справі № 6-168цс12 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року №7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, згідно положень ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як визначено в статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказані положення закону, суд вважає, що факт належності [PERSON] на праві власності гаража [ADDRESS], є доведеним належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, оскільки дане нерухоме майно є спадковою масою спадкодавця, що на момент смерті належало йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, відсутність реєстрації даного свідоцтва не позбавило померлого набутого ним право на нерухомість, адже воно не припинилось з його смертю та було успадковане позивачкою, яка, в свою чергу, може зареєструвати його замість померлого як законний правонаступник. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] за законом, яка у встановленому законом порядку та строк звернулася з заявою про отримання спадщини, однак отримала відмову нотаріуса в оформленні спадщини з тих підстав, що право власності на гараж не зареєстрований на ім'я спадкодавця [PERSON], який, в свою чергу, фактично був законним власником вказаного нерухомого майна на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, суд дійшов висновку, що право позивачки на спадкування за законом підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], її сина, на гараж [ADDRESS], право власності на який зареєстровано за [PERSON], її чоловіком, померлим [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved