Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

20 листопада 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування його житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказував наступне. У його власності знаходиться зазначений житловий будинок, в якому він проживає один. Зазначений будинок належить йому на підставі договору дарування від 10 липня 2001 року. В цьому будинку зареєстровані, хоча і не проживають з 2012 року колишня дружина позивача та її син. Дана обставина заважає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, також йому доводиться самостійно сплачувати по рахункам по оплаті комунальних платежів. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не знялися з реєстрації, хоча і в будинку з 2012 року не мешкають, тому просив позбавити їх права користування цим будинком. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідачі до суду не з'явились, про час та місце слухання справи судом повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Будинок № [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору дарування. Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 липня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] був розірваний. Відповідачі зареєстровані в будинку, хоча і не проживають з липня 2012 року, що підтверджено актом виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Наявність такої реєстрації позбавляє позивача як власника будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідачі в будинку добровільно не мешкають, не є членом сім`ї позивача, тому позовні вимоги [PERSON], законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved