Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] 21.02.2019 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до [PERSON] із вимогами щодо розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрованого 20.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом №40. У позовній заяві позивачем [PERSON] викладена наступна позиція. З відповідачем по справі [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюбні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, внаслідок чого сім'я розпалась. Із липня 2018 року разом з відповідачем не проживають та не підтримують подружніх відносин, шлюб з відповідачем фактично припинено. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення. Тому вважає, що шлюб між ними необхідно розірвати. Зазначила, що спільного господарства з відповідачем не ведуть та спору щодо виховання дитини між ними немає. (а.с.2). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 27.02.2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до підготовчого розгляду на 09.04.2019 року (а.с.14). Сторони за їх належним викликом в підготовче засідання не з'явились. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Просив справу розглянути у його відсутність. Позивач [PERSON] також попередньо подала до суду заяву, у якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Додатково повідомила, що в теперішній час вона не вагітна та дитини віком до одного року не має. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті. За вказаного неприбуття сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, що відповідає положенням ст.223, 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6) вбачається, що сторони є відповідно батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КП "Жмеринкакомунсервіс" від 22.01.2019 року №292 (а.с.7) до складу сім'ї позивача [PERSON] входять вона та дочка [PERSON], [INFO]. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Згідно положень ч.3,4 ст.200 КПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про майно чи про місце проживання дитини між сторонами наразі не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам сторін, відповідачем визнані безумовно. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню судом. Питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову, що становить 384,20 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 384,20 грн., згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved