Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

24.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання державного акту на землю недійсним та про визнання права власності на земельні ділянки. У позовній заяві вказує, що відповідно до Державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого Світлогірською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 11.07.2000 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 48 вона є власником наступних земельних ділянок: кадастровий номер [NUMBER] площею 4,10 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; кадастровий номер [NUMBER] площею 4,10 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; кадастровий номер [NUMBER] площею 4,10 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. У проведенні державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки у березні 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області їй було відмовлено через невідповідність правовстановлюючого документу на земельні ділянки, зокрема, Державного акту серії [NUMBER], виданого Світлогірською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 11.07.2000 р., вимогам чинного законодавства, а саме, згідно статті 126 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III визначено, що державний акт на право власності земельною ділянкою видається на одну земельну ділянку. Наявний у позивача державний акт видано на три ділянки, а також дата видачі 11.07.2000 року проставлена в ньому раніше, ніж у свідоцтві на право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки загальною площею 8,20 га., а саме 27 травня 2005 року, на підставі якого у неї виникало право власності на вказані земельні ділянки. Отримати новий правовстановлюючий документ на земельну ділянку, чи здійснити в установленому порядку виправлення позивач не має можливості, так як у зв'язку зі змінами законодавства України державні акти з 01.01.2013 року відділами Держземагенства не видаються, а реєстрація речових прав на нерухоме майно у відповідності до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV проводиться державними реєстраторами реєстраційних служб відповідних управлінь юстиції. Тому позивач просить визнати Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Світлогірською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 11.07.2000 р. на ім'я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 48 - недійсним та скасувати його. Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на земельні ділянки: кадастровий номер [NUMBER] площею 4,1004 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; кадастровий номер [NUMBER] площею 4,0998 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; кадастровий номер [NUMBER] площею 4,0998 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] надала суду письмову заяву, у якій підтримала вимоги [PERSON] та просить суд розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача, Світлогірської сільської ради Кобеляцького району - сільський голова- [PERSON] надала суду письмову заяву, у якій проти задоволення позову не заперечувала та просить суд розглянути справу у відсутність представника сільської ради. Представник третьої особи, Відділу Держземагенства в Кобеляцькому районі Полтавської області, надав суду письмову заяву, у якій не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглянути справу у відсутність їх представника. Представник третьої особи Реєстраційної служби Кобеляцького РУЮ, надав суду письмову заяву, у якій не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглянути справу у відсутність їх представника. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до Державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого Світлогірською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 11.07.2000 р. на ім'я [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 48 вона є власником наступних земельних ділянок: кадастровий номер [NUMBER] площею 4,10 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; кадастровий номер [NUMBER] площею 4,10 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; кадастровий номер [NUMBER] площею 4,10 га, надану для розширення особистого підсобного господарства та розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області ( а.с.7). Державним реєстратором реєстраційної служби Кобеляцького РУЮ позивачу [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності через невідповідність правовстановлюючого документу на земельні ділянки, зокрема Державного акту серії [NUMBER], виданого Світлогірською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 11.07.2000 р., вимогам чинного законодавства. Оскільки, згідно статті 126 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції чинній на дату видачі державного акту) визначено, що державний акт на право власності земельною ділянкою видається на одну земельну ділянку. Наявний у [PERSON] державний акт видано на три ділянки. До того ж, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий 11.07.2000 року, тоді як свідоцтво на право на спадщину за заповітом як документ, на підставі якого дві земельні ділянки загальною площею 8,20 га., перейшли їй у приватну власність - видане 27 травня 2005 року, тобто державний акт на право приватної власності на землю виданий раніше, ніж документ, на підставі якого у неї виникало право власності на вказані земельні ділянки ( а.с.41). Світлогірська сільська рада, внісши до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], всупереч порядку визначеному чинним законодавством, успадковані [PERSON] земельні ділянки, порушила її права як власника, який на даний час не може зареєструвати своє право на зазначені ділянки та розпорядитися ними ( а.с. 8,9,10,11,13 14,15). Стаття 78 Земельного кодексу України згідно якої право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Змістом права власності є право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Статтею 152 ЗК України, передбачено, що вимагати усунення порушень свого права на землю має власник земельної ділянки або землекористувач. Постановою №7 Пленуму Верховного суду України від 16. 04. 2004 року роз'яснено, що судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: - з приводу визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити.

Outcome: approved