Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

22 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. У цьому будинку зареєстровані її колишній чоловік - [PERSON] та малолітній син - [PERSON]. Шлюбно-сімейних стосунків з відповідачем з червня 2014 року вона не підтримує. За рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 30.01.2015 року їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] у названому будинку не проживає, створив нову сім'ю, з лютого 2015 року проживає у [ADDRESS], але знятися з реєстрації у її будинку в добровільному порядку відмовляється. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника нерухомості, позивач прохала визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримувала, посилаючись на підстави та обставини викладені в ньому. Вказала, що отримала будинок у спадщину від свого батька. Додатково пояснила, що відразу після розлучення її колишній чоловік проживав у сім»ї її матері та його батька (вони - подружжя) , а з травня 2015 року проживає без реєстрації шлюбу з [PERSON] по [ADDRESS], у житлі останньої. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Не заперечував, що будинок належить на праві власності його дружині, визнав, що він не проживає у ньому з лютого 2015 року, тобто 1 рік і два місяці, проте, вказував, що це вимушено, - щоб уникати сварок із колишньою дружиною. В даний час він житла не має, винаймає його в селищі Градизьк. У письмовому запереченні на позов вказував також, що за час спільного проживання з позивачем, вони постійно робили ремонти названого будинку, будували нові господарські будівлі. Він має намір звернутися до суду з позовом про розподіл майна подружжя та про примусове вселення, оскільки в будинку проживає його малолітній син, з яким він повинен спілкуватися і займатися його вихованням. Представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не надіслав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності та взаємозв'язку, встановив наступне. Позивач є власником будинку [ADDRESS] що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченому нотаріально 26.10.2005 року та зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.10.2005 року. Згідно дослідженої у судовому засіданні довідки виконкому Святилівської сільської ради Глобинського району від 11.01.2016 року № 9, у вищеназваному житловому будинку на даний час зареєстровані: [PERSON], [INFO] (але не проживає) , [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відмітки у паспортах позивача та відповідача, свідчать про те, що вони зареєстровані за вказаною адресою з 21.11.2000 року. Як вбачається із рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 січня 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 18 грудня 1993 року Кринківською сільською радою Глобинського району Полтавської області за актовим записом №31 між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - розірвано. Названим рішенням суду встановлено, що сторони з червня 2014 року шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Відповідно до досліджених у судовому засіданні письмових пояснень, з нотаріально посвідченими підписами громадян [PERSON] та [PERSON] - сусідів позивача, [PERSON] з лютого 2015 року по [ADDRESS] не проживає. За ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Згідно ч.2, ч.3 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом (ст. 321 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За ч.2 ст.156 ЖК до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК, згідно яких плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї у житлі, що належить громадянинові на праві приватної власності за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї у будинку державного або громадського житлового фонду за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Достовірно встановлено, що відповідач на даний час не є членом сім'ї позивача, наймачем будинку, що між ним та власником будинку не існує будь-яких договірних відносин з приводу користування житлом. Будучи зареєстрованим у будинку позивача, [PERSON] без поважних причин більше року в ньому не проживає. Факт не проживання у вказаному будинку з лютого 2015 року ним визнано. Доказів того, що вказане не проживання було обумовлено поважними причинами суду відповідачем не надано. Зокрема, він не звертався до судових, інших правоохоронних органів по питаннях чинення йому перешкод у проживанні в спірному будинку, по питаннях вселення до будинку. Заперечення відповідача проти позову, яке полягало в тому, що тривале не проживання пояснюється намаганням уникати сварок із колишньою дружиною, суд, в зв»язку з вищевикладеним, оцінив критично і поважною причиною не визнав. Наміри відповідача подати позов про розподіл майна подружжя лише задекларовані, крім цього, така дія на вирішення даного спору жодним чином не вплине, оскільки документально підтверджено, що будинок є власністю позивача - спадковим майном. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] втратив право користування будинком, власником якого є позивач у справі. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Позивач документально підтвердила, що сплатила судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Названа сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved