Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

23 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 20 червня 2009 року у відділі ДРАЦС по м. Ужгород реєстраційною службою Ужгородського МРУЮ Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №239. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] ([INFO].) та син [PERSON] ([INFO].). Сімейне життя в них не склалось, через постійні сварки та суперечки, у зв'язку з чим шлюбні стосунки між ними припинені, з 24.08.2015 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. Відповідач проживає окремо від дітей, матеріальної допомоги не надає, хоча має на це змогу, оскільки працює на сезонних роботах. Аліменти на інших дітей не сплачує. У зв'язку з цим позивачка просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн., на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову. В судовому засіданні позивачка зменшила свої позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 600 грн., на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердили. По справі додатково зазначила, що відповідач проживає разом зі своєю бабусею, яка є пенсіонеркою. Хоча остання і не є інвалідом, однак не заперечує факту наявності у неї ряду хронічних захворювань, таких як астма. При цьому зазначила, що відповідач на протязі тривалого часу не мав постійного заробітку, а тому сам був фактично утриманцем своєї бабусі. Відповідач в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів та їх суми, однак просив прийняти до уваги той факт, що в нього є кредити, які на даний час не погашені, а на утриманні перебуває бабуся-пенсіонерка. Також зазначив, що на даний час дружина з дітьми проживає від нього на відстані 120 км, що потребує додаткових витрат на дорогу, коли він хоче спілкуватись з дітьми. На стадії клопотань відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, у зв'язку з чим просив надати строк на примирення, однак під час судових дебатів він не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 20 червня 2009 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом ДРАЦС по м. Ужгород реєстраційною службою Ужгородського МРУЮ Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №239 (а.с.6). В шлюбі народилось двоє дітей: донька [PERSON] ([INFO].), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС по м. Ужгород реєстраційною службою Ужгородського МРУЮ Закарпатської області від 08.02.2012 року [NUMBER] (а.с.7) та син [PERSON] ([INFO].), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС по м. Ужгород реєстраційною службою Ужгородського МРУЮ Закарпатської області від 23.12.2014 року [NUMBER] (а.с.8). Незважаючи на клопотання відповідача, надати строк на примирення, суд на стадії розгляду клопотань не знайшов для цього підстав. Як встановлено судом, що підтверджено учасниками процесу та не підлягає додатковому доказуванню, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, спільне життя у них не склалося, сторони на протязі півроку проживають окремо й спільного господарства не ведуть. Намагання відповідача примиритися до цього часу ні до чого не призвели. Коли сторони проживали разом, між ними постійно виникали сварки, які безпосередньо бачили діти, і за які відповідач притягався до адміністративної відповідальності (копія постанови суду долучена до матеріалів справи). Зважаючи на вищевикладене суд прийшов до висновку про недоцільність збереження такої сім'ї, а отже і наданні строків на примирення. В судових дебатах відповідач вже не заперечував проти розірвання шлюбу. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору, щодо місця проживання дітей немає, діти залишаються проживати з матір'ю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки ВАТ "Закарпатавтотранс" від 25.01.2016 року №02/07-81 [PERSON] працює у вищевказаному товаристві на посаді програміста виробничо-технічного відділу з 19.01.2016 року з посадовим окладом 3800 грн., а отже має можливість для сплати аліментів. В позовній заяві позивачка зазначила, що на утриманні відповідача немає інших дітей та непрацездатних батьків. Відповідач проти даного факту не заперечував, у зв'язку з чим суд не вбачає за необхідне з'ясовувати відомості про наявність на утриманні [PERSON] інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, однак враховує зазначені сторонами відомості при ухваленні рішення. При винесені рішення судом враховано, що на утриманні відповідача перебуває бабуся-пенсіонер, яка має ряд хронічних захворювань та той факт, що він має непогашений кредит. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст. 183 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, розмір аліментів зазначений позивачкою та відповідачем. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VІІІ, з 1 січня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1167 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 350 грн. 10 коп. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Виходячи з того, що батьки мають рівні права та обов'язки по вихованню дітей і вони в рівній мірі відповідають за їх належне матеріальне забезпечення, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: доньки [PERSON] ([INFO].) та сина [PERSON] ([INFO].), слід визначити в розмірі 600 грн. (на кожну дитину) щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. Судові витрати при розірванні шлюбу, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved