Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

30.03.2018 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом, у якому просив скасувати заборону виїзду за кордон України, яка встановлена відносно нього ухвалою Любомльського районного суду Волинської області №163/762/13-ц від 20.03.2013 року. В обґрунтування таких вимог позивач вказав, що під час перетину ним державного кордону України 16.11.2017 року та 20.02.2018 року співробітниками прикордонної служби\~ [INFO] йому було відмовлено у виїзді за кордон, оскільки у базі даних Державної прикордонної служби України наявна вищевказана ухвала суду №163/762/13-ц від 20.03.2013 року, якою за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Любомльського РУЮ йому було заборонено виїзд за кордон України до повної сплати заборгованості за виконавчим листом Любомльського районного суду №1/0310/28/2012 від 05.09.2012 року про стягнення з нього в користь Волинської обласної клінічної лікарні витрат в розмірі 967,15 грн. Зазначений виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у ВДВС Любомльського РУЮ, за яким 10.09.2013 року було відкрито виконавче провадження, а 27.04.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказаний виконавчий документ повторно на виконанні у виконавчій службі не перебував, постанова про відкриття виконавчого провадження за цим листом не виносилась та станом на 27.03.2018 року виконавчі документи про стягнення з нього боргів в Любомльському РВ ДВС не перебувають. Однак, при зверненні до вказаного відділу ДВС йому було повідомлено про неможливість зняття встановленої щодо нього заборони у виїзді за кордон, що слугувало підставою його звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 02.04.2018 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв`язку із чим відповідачу - Любомльському РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення стверджено, що копію ухвали суду від 02.04.2018 року відповідач отримав 05.04.2018 року. У визначений судом п`ятнадцятиденний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, тому розгляд справи судом здійснювався за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено таке.\~ Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №39757322 від 10.09.2013 року, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Любомльського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Любомльського районного суду Волинської області №1/0310/28/2012 від 05.09.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь Волинської обласної клінічної лікарні заборгованості в сумі 967,15 грн. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 20.03.2013 року, за поданням державного виконавця ВДВС Любомльського районного управління юстиції Волинської області, [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України до повної сплати заборгованості по сплаті витрат за вищевказаним виконавчим листом Любомльського районного суду на загальну суму 967,15 грн. У зв`язку із таким встановленим обмеженням [PERSON] двічі було відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України, що підтверджується копіями рішень начальника Луцького прикордонного загону від 16.11.2017 року № 1048 та від 20.02.2018 року № 74. 20.03.2018 року [PERSON] звернувся до начальника Любомльського районного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Волинській області з заявою про скасування встановленого щодо нього обмеження у праві виїзду за кордон. З наданої на таку заяву позивача відповіді начальника Любомльського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 27.03.2018 року за вих. №3786/03-15.19/6 встановлено, що виконавче провадження за виконавчим листом Любомльського районного суду №1/0310/28/2012 від 05.09.2013 року завершене 27.04.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (повернуто стягувачу без виконання) та по закінченню терміну зберігання знищене. З цієї ж відповіді слідує, що в Любомльському РВ ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником виступав би [PERSON] , та останньому рекомендовано по питанню зняття обмеження у виїзді за кордон звернутися до суду.\~ Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на 27.04.2014 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Окрім цього, довідкою командира військової частини [NUMBER] стверджено, що в період з 05.08.2017 року по 30.10.2017 року [PERSON] безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (м.Щастя, м.Старобільськ, м.Станиця Луганської області). Отже, на підставі вищенаведених доказів судом встановлено, що виконавчий лист Любомльського районного суду Волинської області №1/0310/28/2012 від 05.09.2013 року повернуто стягувачу та станом на 27.03.2018 року у Любомльському РВ ДВС на примусовому виконанні будь-яких стягнень щодо позивача [PERSON] не перебуває, однак щодо останнього продовжує діяти обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою суду в рамках виконавчого провадження №1/0310/28/2012 від 05.09.2013 року. Відповідно до п. 11.4 розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 в редакції закону станом на 27.04.2014 року, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), на підставі частини першої статті 48 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 6, 8 - 9, 11 - 14 частини першої статті 49 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів. У постанові вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Постанова затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і протягом трьох робочих днів надсилається до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Зазначене дає підстави для висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», законних підстав для самостійного зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого щодо позивача ухвалою суду від 20.03.2013 року, не мав, а відтак його дії, як посадової особи органу виконавчої служби, в рамках даного виконавчого провадження є законними. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 33 Конституції України гарантовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Закон України від 21.01.1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Згідно п.5 ч.1 ст.6 вищевказаного Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. З огляду на вказані законодавчі положення та встановлені у справі фактичні обставини, за яких у Любомльському РВ ДВС на даний час відсутні виконавчі провадження, у яких боржником виступає позивач [PERSON] , в тому числі й виконавчий лист Любомльського районного суду Волинської області №1/0310/28/2012 від 05.09.2013 року, а відтак й встановлене щодо позивача обмеження у праві виїзду за межі України на даний час діє без будь-якого діючого виконавчого провадження, що в свою чергу свідчить про відсутність правової потреби у подальшому обмеженні його у праві виїзду за кордон. Окрім цього, суд враховує й ту обставину, що в силу ст.22, ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 27.04.2014 року, строк повторного пред?явлення виконавчого листа Любомльського районного суду Волинської області №1/0310/28/2012 від 05.09.2013 року до примусового виконання уже закінчився. Вищенаведене у своїй сукупності свідчить, що діюче на даний час обмеження у праві виїзду позивача за кордон порушує конституційні права останнього, а тому підлягає захисту в судовому порядку шляхом його скасування, оскільки іншого порядку діючим законодавством України не передбачено. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову у повному обсязі. Окрім того, з огляду на характер заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне сплачений судовий збір залишити за позивачем відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставиться.

Outcome: approved