Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

22.04.2021 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 28.09.2021 року уточнила та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1018/01-16 від 10.08.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 24.05.2021 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1018/01-16 від 10.08.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2021 року зустрічний позов прийнято до свого провадження та об`єднано в одне провадження із зустрічним позовом. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, не заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог. Позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю, наполягає на задоволенні зустрічних позовних вимог та не заперечує проти задоволення первісних позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.1973 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Широквасовою Г.К. в реєстрі №1-2210, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №13-66 від 22.05.1973 року та договору купівлі-продажу від 04.09.1948 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Лузан І.П. в реєстрі №5891/9, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстрі за №13-66 від 12.04.1973 року, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №492 від 06.05.2021 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.03.1992 року, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту від 19.12.1969 року, посвідченого нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Уманець Н.І., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №2-5663, [PERSON] все своє майно, яке на день смерті належатиме їй, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла [PERSON] . Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не прийняв. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється: - син [PERSON] , що підтверджується рішенням Сухумського і Гагра-Гудаутського районного суду м. Тбілісі від 01.07.2018 року по справі №2/39-18. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданого 08.06.2016 року Агенством з розвитку державних сервісів Тбіліської служби агенства цивільного реєстру, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №65201783 від 07.06.2016 року, наданої Арцизькою районною державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим 17.04.2014 року Агенством з розвитку державних сервісів Тбіліської служби агенства цивільного реєстру; - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим 01.05.2017 року Агенством з розвитку державних сервісів Тбіліської служби агенства цивільного реєстру. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємці прийняли спадщину, що підтверджено рішенням Сухумського і Гагра-Гудаутського районного суду м. Тбілісі від 01.07.2018 року по справі №2/39-18. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1018/01-16 від 10.08.2019 року, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved