Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 49700,76 (сорок дев'ять тисяч сімсот ) гривень. Представник позивача посилається на те, що 25.09.2012 року в м.Кременчуці по вул.О. Сербіченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Ауди» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП засоби отримали механічні пошкодження. Винним у скоєні ДТП визнано [PERSON] Транспорний засіб «Ауди» д/н [NUMBER] було застраховано в ПАТ СК «Статус». 01.03.2012 року відповідачем прийнято рішення №322 про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу, у зв'язку з відсутністю підстав для виплати страхового відшкодування. Позивач вважає, що рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування є неправомірним та підлягає скасуванню. Представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, оскільки водій [PERSON], який не є страхувальником за полісом № АА/4348820 від 12.11.2011 року, керував транспортним засобом «Ауди» 80, д/н [NUMBER] на незаконних підставах, в зв'язку з чим він не є особою, відповідальність якої застрахована відповідачем. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 25.09.2012 року в м.Кременчуці по вул.О. Сербіченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Ауди» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП засоби отримали механічні пошкодження. 12.11.2011 року між ПАТ СК «Статус» та страхувальником [PERSON] був укладений договір страхування транспортних засобів, поліс № АА/4348820. Відповідно до договору страхування об'єктом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству, пов'язанні з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, марки «Ауді 80», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до п.2 Полісу № АА/4348820 від 12.11.2011 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого) складає 100000 гривень, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50000 гривень, франшиза складає 500,00 гривень. Страховим випадком за Договором страхування вважаються події, які виникають внаслідок настання страхових ризиків, яким серед інших є дорожньо-транспортна пригода. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2012 року [PERSON] визнано винним у скоєні дорожньо - транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. 03.12.2012 року позивач звернувся ПАТ СК «Статус» з заявою про страхову виплату. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав значні механічні ушкодження. Згідно звіту № 600-10-12, замовленого відповідачем, про визначення величини матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] станом на 03.10.2012 р встановлено, що подальше відновлення транспортного засобу позивача є економічно не обгрунтованим, а сума матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] в результаті ДТП станом на 03.10.2012 р. складає: 72 275,74 гривень (сімдесят дві тисячі двісті сімдесят п'ять гривень 74 копійки). Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 року страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом про оцінку, виконаним оцінювачем відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки сума шкоди у розмірі 72 275,74 грн, спричиненої позивачу в результаті ДТП, згідно звіту про оцінку матеріальної шкоди перевищила ринкову вартість пошкодженого автомобіля на день проведення оцінки, та враховуючи вищевказані положення законодавства сума страхового відшкодування має складати: 50 000,00 грн. - 1 000,00 грн. = 49 000,00. грн. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.1. Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст.4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів» встановлено вичерпний перелік випадків, коли шкода не підлягає відшкодуванню. Зокрема ст.32 Закону визначає, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, не за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; шкоду, заподіяну майну, яке находилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із тратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її ) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування продовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, Закон №1961-ІУ містить вичерпний перелік випадків й підстав, коли шкода спричинена дорожньо-транспортної пригодою не відшкодовується, та у виплаті страхового відшкодування має бути відмовлено, і серед усіх вищезазначених випадків відсутній такий, як відсутність у водія забезпеченого транспортного засобу водійського посвідчення. Разом з тим Закон окремо регулює випадок, коли у водія забезпеченого транспортного засобу, що скоїв дорожньо-транспортну пригоду відсутнє посвідчення водія. Так, згідно п.п. б) п. 38.1.1. ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Тобто, на даний час існує законодавчо врегульований механізм вирішення питання виплати страхового відшкодування у випадку відсутності у водія забезпеченого транспортного засобу посвідчення водія - страховик виплачує страхове відшкодування потерпілій особі, а вже потім має право за власним бажанням стягнути в порядку регресу вказану суму відшкодування з винуватця дорожньо-транспортної пригоди, що під час скоєння ДТП керував - небезпеченим транспортним засобом без посвідчення водія. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на втримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно Постанови Правління Національного банку України № 102 від 21.03.2012 р. у період за який нараховується пеня облікова ставка НБУ складала 7,5% річних. Відповідно до Закону на під час прострочення виплати страхового відшкодування страховик повинен сплачувати за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме 15 % (7,5 % * 2). Таким чином, станом на 02.04.2012 строк прострочення складає: 29 днів (з 04.03.2012-02.04.2013); сума, від якої проводиться розрахунок: 49 000,00 гривень. Отже, сума пені становить: 49 000,00 грн (2*7,5%)/365*29/100 = 583,97 грн. сума, що складає 3% річних: 49 000,00*3/100/365*29=116,79 грн. Таким чином, в результаті прийняття страховиком неправомірного рішення про відмову виплаті страхового відшкодування суттєво порушуються майнові права позивача, який не отримав грошову компенсацію за пошкоджений автомобіль, був позбавлений можливості придбати інший автомобіль замість ушкодженого. Відповідно до п. 36.7 ст. 36 Закону рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Окрім цього, необхідно зазначити, що згідно ч.І ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.1.8 ст.1 Закону №1961-ІУ страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги [PERSON] до ПАТ СК «Статус», про визнання неправомірним рішення та стягнення суми страхового відшкодування шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню.

Outcome: approved