Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на те, що згідно договору дарування від 11.11.2003р., посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в КП «Новомосковське МБТІ», 19/25 частин домоволодіння №31 по вулиці Крівецька в місті Новомосковську Дніпропетровської області, належали її сину - [PERSON]. 09.11.2005р. її син помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 11.11.2005р. Після смерті сина вона прийняла спадщину, стала власником 19/25 частин домоволодіння №31 по вулиці Крівецька в місті Новомосковську Дніпропетровської області, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2006 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.06.2007р. власником 6/25 частин домоволодіння №31 по вулиці Крівецька в місті Новомосковську Дніпропетровської області є [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності від 29.03.1974р. Позивач зазначила в заяві, що [PERSON] помер ще в 90-х роках, з цього часу вона продовжує відкрито володіти та користуватись цілим домоволодінням №31 по вулиці Крівецька в місті Новомосковську Дніпропетровської області та будь-яка інша особа не претендує на права щодо цього домоволодіння. У відповідності до статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Рішенням Новомосковської міської ради №517 від 04.05.2012р. були затверджені назви вулиць, провулків та площ м.Новомосковська, згідно якого, правильна назва вулиці викладена під п. 65 Додатку №1 до Рішення вулиця Кривецька. Враховуючи наведене, посилаючись на приписи ст. 344 ЦК України, позивач просила суд визнати за нею, [PERSON], РНОКПП [NUMBER] право власності за набувальною давністю на 6/25 частин житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Кривецька, будинок № 31. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в звязку з чим. судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.06.2007 року, власниками житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Крівецька, будинок № 31, є: -6/25 частин [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 29.03.1974р.; -19/25 частин [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2006 року. [PERSON] вищезазначеного [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно, житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Крівецька, будинок № 31, складаються з: жилого будинку літ.А, жилою площею 14,1 кв.м., загальною площею 38,9 кв.м.; жилого будинку літ.Г, жилою площею 25,2 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м.; літньої кухні літ.Д; входу у погріб літ.О; вбиральні літ.П; сараю літ. Н; огорожі - №1; хвіртки - №2; воріт - №3; огорожі - №4; хвіртки - №5; огорожі - №6. [PERSON] відомостей Бюро технічної інвентаризації, самовільно збудовані: прибудова літ.г1, сарай літ.Н; вхід у погріб літ.О; вбиральня літ.П, узаконені рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 700 від 16.08.2006 року за [PERSON] та входять до складу 19/25 частин, власником яких є остання. Встановлено, що [PERSON] помер 15 січня 1991 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 37 від 16 січня 1991 року, проведеним Відділом РАЦС Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області. [PERSON] довідки Новомосковської державної нотаріальної контори від 20.09.2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.09.2016 року, спадкова справа після [PERSON], померлого 15 січня 1991 року, не заводилася. Таким чином, спадкоємці [PERSON], померлого 15 січня 1991 року відсутні. Судом встановлено, що [PERSON] з 1991 року відкрито володіє та користується домоволодінням №31 по вулиці Крівецька в місті Новомосковську Дніпропетровської області. У відповідності до ст. 328 ЦК України, 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова №5) щодо набуття права власності за набувальною давністю, пунктом 9 визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільник кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. - володіння визнається безперервним, якщо воно не преривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) Пунктом 11. Постанови №5 передбачено, що враховуючи положення ст.335 і ст.344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Виходячи зі змісту ст. 335 і ст..344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за гри роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, враховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до п.13. Постанови №5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Також, п.14. Постанови №5 визначається, що виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" В звязку з наведеним, суд приймає до уваги термін користування та володіння [PERSON] спірним нерухомим майном, а саме: з 01 січня 2001 року по теперішній час, тобто понад 10 років. Оскільки [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти спірним нерухомим майном понад десять років, суд приходить до висновку, що за нею належить визнати право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю в звязку з чим, позовні вимоги обґрунтовані Судом встановлено, що у відповідності до рішення Новомосковської міської ради №517 від 04.05.2012р. затверджені назви вулиць, провулків та площ м.Новомосковська, згідно якого, правильна назва вулиці викладена під п. 65 Додатку №1 до Рішення вулиця Кривецька. В звязку з наведеним, правильна адреса спірного нерухомого майна - Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Кривецька, будинок № 31.

Outcome: approved