Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

19.06.2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 28.09.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від подружнього життя мають двох спільних синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. На даний час сімя фактично розпалася, сторони близько одного року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких стосунків, шлюбні відносини припинені. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, проти відкладення судового розгляду заперечила та просила суд провести заочний розгляд справи. Додала, що примирення між сторонами не відбулося, спільне проживання не можливе, так як відповідач зловживає спиртними напоями та веде себе неналежним чином по відношенні до дружини та дітей, подальше збереження шлюбу тільки зашкодить її інтересам та інтересам дітей. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином (а.с.33), заперечення проти позову не надав, заяви про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходили. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не надійшло повідомлення про причини неявки, а позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Право на перегляд ухваленого заочного рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду урівноважує його права з позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], виконавчим комітетом Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, 28.09.2012 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 5, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище "Янович", що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим 28.09.2012 року (а.с.6). Шлюбні стосунки сторони припинили понад рік до звернення до суду, протягом тривалого часу спільне господарство не ведуть, відомості про наявність спору щодо майна суду не надані. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, протягом наданого судом строку примирення між сторонами не відбулося, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved