Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 30.04.2013 року, він має стаж роботи в шкідливих умовах на підприємствах АТ «Марганецький ГЗК» 11 років 5 місяців 24 дні; працював на Грушевській збагачувальній фабриці за професією: майстер з ремонту обладнання, ділянка підземних монтажів, вулканізації і зовнішніх ремонтів. У зв`язку із шкідливими та тяжкими умовами праці на підприємстві АТ «Марганецький ГЗК» отримав хронічні професійні захворювання. Довідкою МСЕК від 18.10.2016 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та третю групу інвалідності, безстроково. Вважає, що внаслідок порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, терпіти біль. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на користь [PERSON] моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в сумі 125000 гривень. Також позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 31 травня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 15 червня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що позивач не зазначає у позовній заяві, в чому саме виразилися шкідливі умови праці, їх прояв та саме з якого часу, у яких умовах він перебував під час трудової діяльності в АТ «Марганецький ГЗК». При працевлаштуванні на роботу до АТ «МГЗК» [PERSON] було проведено первинний інструктаж та ознайомлено з умовами праці і специфікою роботи на виробництві. Крім того, позивач з 1977 по 2001 рік працював на підприємствах з важкими умовами праці. Також невідомо, чи працював позивач з моменту звільнення з АТ «Марганецький ГЗК» по даний час. Крім того, через сім років після звільнення з роботи у відповідача та майже через вісім років після складення Акту розслідування професійного захворювання позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач, посилаючись на ст.153 КЗпП України, не обгрунтовує свої твердження та вимоги. Зазначили, що згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Підприємством своєчасно здійснюється перерахування соціальних внесків. Вважають, що для притягнення АТ «Марганецький ГЗК» до відповідальності за нанесені моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в її заподіянні. Також позивач не наводить розрахунок суми моральної шкоди, вважає його необгрунтованим та неправомірним. Ухвалою від 29 червня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та про витребування інформації та довідки. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 16.07.2001 року по 08.04.2014 року, зокрема: працював майстром з ремонту обладнання на гірничозбагачувальній фабриці, дільниці підземних монтажів, вулканізації та зовнішніх ремонтів (а.с.7-11). Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] № 2/2-443 від 30.04.2013, умови праці, в яких працював позивач у відповідача, є шкідливими (а.с.14-17). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] , затвердженого 04.09.2013 року, стаж роботи позивача в умовах шкідливого впливу складає 11 років 5 місяців 24 днів. Діагноз основний: 1) хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пилотоксичний бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ст.; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Професійне захворювання виникло за таких обставин: в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «МГЗК», недосконаліст технології (а.с.13). Згідно виписки-епікризу з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] внаслідок професійних захворювань, відчуває посилену задишку, почуття нестачі повітря, хрипи в грудній клітці, задуху, кашель з мокротою, субф. Т.тіла, заниження слуху, коливання цифр АТ, головний біль, загальну слабкість. Повторним оглядом МСЕК 18.10.2016 року [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, з 01.10.2016 року, безстроково (а.с.12). [PERSON] з приводу професійних захворювань періодично проходив лікування в медичних закладах. Отже, внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, постійні лікування, вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. З огляду на викладені обставини, суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності: 50% та 3 групи інвалідності. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності - 50%, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в 125 000 грн. є належною компенсацією спричиненої йому моральної шкоди, й відповідає тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що позивач не зазначає у позовній заяві, в чому саме виразилися шкідливі умови праці, їх прояв та саме з якого часу, у яких умовах він перебував під час трудової діяльності в АТ «Марганецький ГЗК», оскільки вказані обставини викладені в Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 04.09.2013 року, а з пунктів 16, 17 якого видно, що професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ «Марганецький ГЗК», через недосконалі технології. Відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1 250,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 908,00 грн.).

Outcome: approved