Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

25 травня 2021 року до суду звернувся директор ТОВ «Прості займи» Пономар В.О. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 11 червня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позову зазначено, що 23 квітня 2018 року між ТОВ «Прості займи» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансових послуг №180403-111010 на суму 3000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн. за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Звертається увага на тому, що ТОВ «Прості займи» є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів: кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника платіжною системою ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «Flashpay». Так, відповідно до довідки, наданої ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», на підтвердження виконання переказу 23 квітня 2018 року 11:17:15 відповідачу [PERSON] були перераховані грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. Таким чином, за умовами кредитного договору відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3000,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. у строк 16 днів до 08 травня 2018 року. Окрім зазначеного, відповідачка також взяла на себе зобов`язання у разі виникнення заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. 08 травня 2018 року настав термін платежу за договором, однак відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов`язання, а саме: не повернула отримані кошти та не сплатила проценти. Станом на 13 квітня 2021 року заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором склала 71653,49 грн., з яких: сума кредиту - 3000,00 грн., проценти за користування кредитом - 64260,00 грн., пеня - 430,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 872,57 грн., три проценти річних від простроченої суми - 3090,92 грн. Позивач просить суд постановити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за договором надання фінансових послуг №180403-111010 від 23 квітня 2018 року в розмірі 71653,49 грн., з яких: сума кредиту - 3000,00 грн., проценти за користування кредитом - 64260,00 грн., пеня - 430,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 872,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 3090,92 грн. Судові витрати у розмірі 2270,00 грн. стягнути з відповідачки на корить позивача. Директор ТОВ «Прості займи» Пономар В.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, 24 червня 2021 року подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи двічі належним чином повідомленою про дату, час та місце судових засідань, які призначалися на 08 липня 2021 року і на 26 серпня 2021 року, про що свідчить поштове рекомендоване відправлення на її ім`я, а також повідомленою через оголошення на офіційному веб-сайті суду, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, відзив на позов не подала. У зв`язку з зазначеним суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 23 квітня 2018 року між позивачем ТОВ «Прості займи» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання фінансових послуг №180403-111010. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит на особисті потреби в розмірі 3000,00 грн. строком на 16 днів до 08 травня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 960,00 грн. (2% за кожен день користування кредитом, 730% річних). Відповідно до умов договору при виникненні заборгованості [PERSON] зобов`язалася сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день 7,67%. Кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Прості займи" в електронній форм. Відповідачка заповнила свої дані на сайті позивача, ознайомилася з правилами та умовами позики (оферта), переглянувши їх за посиланням www.bistrozaim.ua і підтвердила свою згоду, поставивши відповідну галочку в пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій», після подачі заявки відповідачка отримала унікальний код підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний номер, зазначений нею при реєстрації на сайті Товариства, СМС відправляється через зовнішній сервіс СМС-розсилок TurboSMS (http://turbosms.ua), після отримання СМС, відповідачка ввела отриманий код на сайті, і, таким чином, підтвердила подачу заявки та підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Відповідно довідки ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №143 від 16 квітня 2021 року на підтвердження виконання переказу 23 квітня 2018 року 11:17:15 відповідачці на картковий рахунок були перераховані грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. Станом на 13 квітня 2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором склала в сумі 71653,49 грн., з яких: сума кредиту - 3000,00 грн., проценти за користування кредитом - 64260,00 грн., пеня - 430,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 872,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 3090,92 грн. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] , уклавши 23 квітня 2018 року з ТОВ «Прості займи» договір про надання фінансових послуг №180403-111010, отримала кредит на особисті потреби в розмірі 3000,00 грн. строком на 16 днів до 08 травня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 960,00 грн. (2% за кожен день користування кредитом, 730% річних), при виникненні заборгованості [PERSON] зобов`язалася сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день 7,67%. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Прості займи» в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Оскільки відповідачка [PERSON] порушила зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, в результаті чого заборгованість за кредитом станом на 13 квітня 2021 року склала: сума кредиту - 3000,00 грн., проценти за користування кредитом - 64260,00 грн., пеня - 430,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачка зобов`язана сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, індекс інфляції за весь період прострочення складає 872,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми складають 3090,92 грн. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30 березня 2018 року у справі №918/344/17: формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 25 травня 2016 року у справі №6-157цс16, від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що борг повернуто, суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved