Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

30 січня 2017 року орган опіки і піклування Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO] та стягнення з відповідача аліментів на її утримання, у розмірі 510 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею повноліття, однак не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог вказує, що батько дитини [PERSON] засуджений вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.02.2011 року до десяти років позбавлення волі та на даний час відбуває покарання у кримінально-виконавчій установі. Мати дитини [PERSON], яка є відповідачем у справі, свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню дочки [PERSON]. Не проявляє до неї турботи, не цікавиться її життям, навчанням, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує її. [PERSON] проживає у сім'ї тітки [PERSON] та перебуває на її утриманні. На підставі наведеного відповідача слід позбавити батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві. Прокурор в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка, про причини неявки не првідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23.02.2017 року позов не визнала, просить не позбавляти її батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У силу ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні - ч. 2 ст. 157 СК України. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, наданих у пунктах 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 18 вказаної Постанови, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в суді першої інстанції надані Сторонами докази в їх сукупності, Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, зазначених у позовній заяві, доведеними обставинами, які свідчать про беззаперечні факти умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки, свідомого нехтування ними. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] - відповідач у даній справі. Батько дитини [PERSON], за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вироком Ковельського міськрайоного суду від 09 лютого 2011 року, засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років та на даний час відбуває покарання у кримінально-виконавчій установі. З довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Велимчанської сільської ради від 13.12.2016 року № 2468, слідує, що мати дитини [PERSON] за місцем проживання характеризується з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, агресивна, схильна до неадекватних вчинків. Довідкою Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області від 23.01.2017 року №212/66/01-17 підтверджується факт притягнення [PERSON], [INFO], до адміністративної відповідальності у 2016 році за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв'язку з невиконанням обов'язків щодо виховання дитини. Актом обстеження соціально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 12.12.2016 року встановлено, що сім'я проживає в старому будинку, який потребує капітального ремонту і належить на праві комунальної власності Велимченській сільській раді. З цього ж акта слідує, що сім'я [PERSON] стоїть на обліку, як неблагополучна, на засіданні виконавчого комітету сільської ради неодноразово слухали питання про стан виховання та утримання дочки [PERSON], однак мати ні на що не реагує, веде бродячий спосіб життя, не цікавиться та не бере участі у вихованні дочки. Рішенням виконавчого комітету Велимченської сільської ради Ратнівського району Волинської області №8/2 від 23.08.2016 року визнано за доцільне позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав в інтересах її малолітньої дочки [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування Ратнівської районної державної адміністрації №122/22/2-17 від 24.01.2017 року Відповідача визнано за доцільне позбавити батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON], оскільки вона ухиляється від виховання та матеріального утримання своєї дитини та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Факт ухилення Відповідачкою від виконання покладених на неї чинним законодавством батьківських обов'язків, окрім наведених вище доказів, підтверджується, також і показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] Так, допитана в якості свідка Голова Велимченської сільської ради [PERSON], зазначила, що вона особисто неодноразово годувала малолітню дочку Відповідача - [PERSON], оскільки дитина сама приходила до неї і просила дати поїсти. Також [PERSON] зазначила неодноразово допомагала малолітній [PERSON] у забезпеченні її теплим одягом. Окрім того, свідок вказала, що до часу, коли дитина проживала з матір'ю, Відповідач не вживала жодних заходів щодо піклування як про фізичний, так і духовний стан дитини, не працює. Допитана в якості свідка [PERSON] - тітка малолітньої [PERSON], зазначила, що Відповідачка систематично зловживає алкогольними напоями зі своїм співмешканцем, не приділяє належної уваги вихованню дитини, а коли дитина тимчасово була передана під її опіку, неодноразово з'являлась на зустріч із донькою у стані алкогольного сп'яніння. Відповідно до припису норми ч. 1 ст. 171 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2 ст. 171 СК України). Тобто, чинне покладає обов'язок на суд щодо необхідності з'ясування думки малолітньої дитини при вирішенні спору щодо виховання та місця проживання дитини, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав відносно неї. Разом з тим, ст. 182 ЦПК України встановлює порядок допиту малолітніх свідків. З огляду на наведене, та відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України, Судом , з дотриманням вимог процесуального Закону, було з'ясовано думку малолітньої [PERSON], стосовно проживання у тітки [PERSON] та, відповідно, з метою отримання інформації щодо психологічного комфорту дитини в умовах проживання з матірю - [PERSON] Так, на запитання: «Чи подобається тобі жити у тітки», малолітня [PERSON] відповіла: «Подобається тому, що там є що поїсти і вдягнутись». Даючи відповідь на запитання «Чи хочеш ти жити з мамою», дитина відповіла: «Хочу, але без дяді [PERSON] (співмешканець Відповідачки), бо він п'є і б'ється». Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 р. наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. В розрізі наведеного Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу на ту обставину, що національне сімейне законодавство (ст. 170 СК України) передбачає можливість відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, в тому числі у випадку, встановленому п. 2 ст. 164 СК України, тобто при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже є законодавчо встановлена можливість перед застосуванням крайнього і виняткового заходу впливу на батьків у вигляді позбавлення батьківських прав, вжити альтернативний засіб впливу на них з метою збереження сім'ї та зміни батьками свого ставлення до дитини. Разом з цим, досліджуючи обставини, які мають значення для правильного вирішення даної справи, відповідно до даних довідки Велимченської сільської ради №257/02-24 від 14.12.2016 року «Про стан виконання батьківських обов'язків гр. [PERSON]» [PERSON] 12 .08.2016 року була вилучена із сім'ї гр.. [PERSON] та доправлена в Ратнівську ЦРЛ, звідки її забрала тітка [PERSON] і займається її вихованням. [PERSON] з 01.09.2016 року навчається в 3-Д класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №1 м. Ковеля. Окрім того, згідно даних довідки, а весь період відсутності дитини гр.. [PERSON] не відвідувала дочку і взагалі не бере участі у вихованні дочки, не цікавиться її навчанням. Таким чином, Суд зазначає, що передбачені законом альтернативні заходи впливу на матір, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дочки - [PERSON], хоч і в позасудовому порядку, проте були реалізовані та не спричинили належного впливу на поведінку відповідачки, остання не зробила відповідних висновків та не змінила своє відношення до батьківських обов'язків, які слід виконувати відносно дитини належним чином. З врахуванням наведеного, Суд, при дотриманні вимог ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також з врахуванням висновків зазначеного вище рішення Європейського суду з прав людини та виключно в інтересах дитини дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, оскільки Відповідач ухиляється від батьківського обов'язку з виховання дочки, не проявляє до неї належної турботи, не займається її вихованням, не забезпечує здобуття нею освіти, матеріально не утримує, а подальше зволікання з таким крайнім заходом, як позбавлення батьківських прав Відповідачки щодо дочки - [PERSON] призведе до того, що малолітня дитина буде позбавлена як батьківської уваги, яку вона має можливість отримувати від тітки - [PERSON], але її буде позбавлено права на вільний і всебічний розвиток її особистості, передбачене статтею 23 Конституції України. У відповідності до частин 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дітей той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як передбачає ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи вік малолітньої дитини, матеріальне становище відповідача, з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 510 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольнивши заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів на користь уповноваженої особи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині утримання аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Судові витрати по сплаті судового збору, оскільки Позивач звільнений від їх сплати, на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved