Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

15.02.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку. В подальшому представником позивача було подано заяву про уточнення вимог позову, просив суд усунути позивачу перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження її квартирою [ADDRESS] яка належить їй на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку в даній квартирі [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], а також визнати [PERSON], [INFO], який помер [INFO] таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, колишній її власник [PERSON] пообіцяв їй, що особисто займеться зняттям з реєстраційного обліку зареєстрованих за вище вказаною адресою його померлих родичів [PERSON] та [PERSON] Однак потім відмовився це зробити, на сьогоднішній день на телефонні дзвінки не відповідає. Наразі реєстрація двох померлих осіб в квартирі, яка є її приватною власністю порушує її права як власника квартири, тому вона вимушена була звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд вирішити спір на розсуд суд з урахуванням вимог чинного законодавства. Представник третьої особи в судовому засіданні також покладалася на розсуд суду. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2016 року. (а.с. 3). На даний час в спірній квартирі зареєстровані колишній власник квартири [PERSON] та її син [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до відповіді Відділу державної реєстрації смерті на запит суду (а.с. 30), у відділі проведена реєстрація смерті [PERSON], [INFO], про що складено актовий запис про смерть №11860 від 30.07.2015 року, дата смерті - [INFO]. Також у відділі проведена реєстрація смерті [PERSON], [INFO], який проживав у [ADDRESS] про що складено актовий запис про смерть №19211 від 23.12.2015 року, дата смерті - [INFO]. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи що факт реєстрації померлих осіб, що є родичами колишнього власника квартири порушує права позивача як власника квартири, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved