Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

19.12.2018 р. позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача у відношенні його сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. З 14.02.2006 року по 18.03.2008 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу позивач разом з відповідачем проживали в РФ, та коли дитині виповнилось 3,5 роки позивач разом з дитиною повернулись до м. Харкова, де вони проживають і досі. Шлюб між сторонами було розірвано, та рішеннями суду були стягнуті з відповідача аліменти на утримання дитини, які відповідач не сплачує. Дитина проживає разом з позивачем, та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач проживає в РФ, покладених батьківських обов`язків не виконує, та від їх виконання ухиляється, не сплачує аліменти, не бере участі в матеріальному забезпеченні дитини, не підтримує жодних стосунків з сином. Відповідач зовсім не бере участі у вихованні та розвитку сина , не піклується про стан його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, тому на думку позивача, є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача [PERSON] та позивач в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду надійшли пояснення, в яких представник просить розглянути справу за своєї відсутності, та надав висновок щодо розв`язання спору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі за позовом [PERSON] є громадянином РФ, та проживає у РФ. Тому, 15.02. 2019 року в порядку ст. 498 ЦПК України, суд звернувся до компетентного органу РФ з судовими дорученнями за наданими позивачем адресами згідно вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року. 27.08.2019 року до суду повернулись матеріали судового доручення з Апшеронського районного суду Краснодарського краю, в якому міститься протокол судового засідання від 19.06.2019 року, відповідно до якого відповідач з`явився в судове засідання, та повідомив суду, що він не являється батьком [PERSON] , [INFO] , та повідомив, що в судові засідання з`являтись він не буде, та відмовився від отримання позовної заяви, та доданих до неї документів, та повідомив, що позивач йому взагалі не відома, та в шлюбі він з нею не перебував. (а.с. 100, 103). Тому, у зв`язку з виконанням судового доручення, а також у зв`язку з тим, що судом були вчинені всі необхідні дії щодо вручення відповідачу необхідних документів, судове доручення про вручення процесуальних документів та виконання процесуальних дій вважається виконаним належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та за наявними в справі доказами. 19.12.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 26.12.2018 року, прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2019 року відкладено підготовче судове засідання по справі, та направлено компетентному органу РФ через ГТУЮ у Харківській області відповідне доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій відповідно до Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини по цивільних, сімейних та кримінальним справам». 15.02.2019 року матеріали відповідних судових доручень спрямовані до ГТУЮ у Харківській області. Ухвалою суду від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 14.02.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 07.03.2008 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, що спростовують доводи позивача, що він не є батьком дитини, оскільки доказів протилежного до суду надано не було, та відповідач зазначив відповідно до наданого протоколу судових засідань, що він їх не має. Позивач разом з дитиною мешкають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2008 року, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року позов [PERSON] задоволено, та виключено з актового запису №3220 від 29.08.2006 року про народження [PERSON] , [INFO] відомості про батька - [PERSON] Вказане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.01.2015 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2015 р. ухвалу суду від 31.07.2008 року скасовано, та стягнуто з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2017 року збільшено вказаний розмір аліментів з 500 грн. до 2700 грн. Рішенням Ізмайлівського районного суду м. Москви, в задоволенні позову [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та компенсації моральної шкоди було відмовлено. На виконання рішень про стягнення аліментів, та зміну розміру аліментів позивачем були отримані виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання до РФ. У відповідача мається заборгованість по аліментах, що підтверджується наданою до суду довідкою (а.с. 38). До суду надані довідки та характеристики, з яких вбачається, що вихованням, а також забезпеченням належного догляду дитини займається позивач, яка є працевлаштованою, отримує заробітну платню. Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання.(а.с. 91). Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач не цікавиться своєю дитиною, не спілкується з сином, та матеріальної допомоги не надає, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 12.03.2019 року № 219, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з сином у обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як протилежних доказів до суду надано не було з боку відповідача, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі в інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved