Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

20.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , яку згодом уточнив та просив суд визнати за ним право власності у спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з розміщенням перукарні на першому поверсі, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19.11.1999 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від вказаного шлюбу дітей не мали. Оскільки шлюбні відносини між ними не склалися, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.08.2018 року (справа № 488/3251/18) їх шлюб з відповідачем був розірваний. Однак, за час шлюбу на спільні кошти ними був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту, спірний житловий будинок є двоповерховим з розміщенням перукарні на першому поверсі. Посилаючись на те, що домовитись з відповідачем про поділ майна, набутого під час шлюбу, не має можливості, він був змушений звернутися в суд з вказаним позовом. Ухвалою суду від 24.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Бернікова І.О. не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи. У поштових повідомленнях від 25.11.2020 р., 07.12.2020 р. і 06.07.2021 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Заяву про участь у судовому засіданні відповідач не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За результатами вивчення доводів позову, дослідження матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно копії Свідоцтва про шлюб, виданого 08.06.2018 р Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 19.11.1999 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що був зроблений відповідний актовий запис № 1290. Відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.08.2018 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Рішення набрало законної сили 20.10.2018 р. За час шлюбу, сторонами був придбаний двоповерховий житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 186,80 кв.м. Право власності на вказане майно зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Згідно з копією Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області 09.12.2013 р. № МК142133430954, 02 грудня 2013 р. будівництво 2-поверхового житлового будинку з розміщенням перукарні на першому поверсі по [ADDRESS] загальною площею 186,8 кв.м. - закінчене та об`єкт був готовий до експлуатації. Замовником значиться відповідач [PERSON] . Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 368 ЦК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" даються роз`яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 зазначеної постанови пленуму, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно з п. 25 вказаної постанови пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пункт 30 постанови пленуму передбачає, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Таким чином, оскільки невизначеність частки позивача у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] створює [PERSON] перешкоди в реалізації своїх прав щодо володіння та користування майном, суд вважає за необхідне визначити частки майна у спільно набутому сторонами житловому будинку рівними та такими,що становлять по 1/2 частині за кожним. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 4 844,30 грн. (1% від ціни позову 484429,50грн.) у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved