Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

25.07.2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1 500,00 гривень на кожну дитину окремо, але не нижче 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку щомісячно. 25.10.2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 07.07.2017 року, надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 15.06.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 182. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні. З 31.05.2017 року шлюбні відносини з відповідачем припинилися та на даний час ними подано позов про розірвання шлюбу. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати своїх дітей. Останній витрачає гроші на свої потреби, інтересами та потребами сім'ї не цікавиться. Позивач зазначила, що відповідач є працездатним чоловіком, аліменти нікому не платить, інших осіб на його утриманні немає, а тому має можливість забезпечувати своїх неповнолітніх дітей. Її заробітної плати ледве вистачає на продукти харчування та оплату комунальних послуг, окрім того щомісячно необхідні кошти на проживання, ліки, гігієнічні засоби, одяг, школу та дитячий садок. Усе зазначене суттєво відбивається на матеріальному становищі дітей, адже з кожним днем їх потреби ростуть. Тому вона була вимушена звернутися в суд з зазначеним позовом. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON], не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої проти уточнених позовних вимог не заперечував та просив розглядати справу без його участі. Також додав до заяви довідки про його доходи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 15.06.2002 року ВРАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 182 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4, 5). Судом встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] постійно мешкають з матір'ю. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідач не являється платником аліментів іншим дітям, його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти. Згідно з ст.183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved