Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

25.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO]; визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою шляхом встановлення систематичних побачень двічі на місяць: у перший та третій тиждень з 10.00 годин суботи до 19.00 годин неділі без присутності матері малолітньої; спільний відпочинок з дитиною під час канікул за попередньою домовленістю між батьками. При цьому, позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого 22.05.2010 року народилася донька [PERSON]. Однак, відповідачем чиняться перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, в зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином. До суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала висновок Київської райадміністрації № 131/01-11 від 05.03.2015 року про доцільність визначення способу участі позивача у вихованні доньки та спілкуванні з нею. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06.03.2013 року рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №520/482/13-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 20.10.2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГУЮ в Одеській області. Рішення набрало законної сили 19.03.2013 року /а.с. 9/. 22.05.2010 року народилася [PERSON], актовий запис № 545, що вбачається із свідоцтва про народження серія І-ЖД № 337411, виданого Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 6/. Згідно довідки від 06.11.2014 року /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с. 10/. На підтвердження позовних вимог, а саме вчинення відповідачем перешкод у вихованні доньки та спілкуванні з нею, судом досліджено надані [PERSON] письмові докази, а саме: -Висновок Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 16.03.2015 року /а.с. 11-12/ та від 07.04.2015 року /а.с. 13-14/, з яких слідує, що при усній бесіді та телефонній розмові із [PERSON], відповідачка відмовляється давати дитину колишньому чоловіку, так як він не допомагає матеріально. Рекомендовано усі спірні питання вирішувати у судовому порядку. -Заяву співпрацівника позивача [PERSON] та [PERSON], які зазначають, що неодноразово були свідками намагань позивача вийти на зв'язок із відповідачем та домовитися про зустріч із дитиною /а.с. 15-16, 26-27/; -Заяву матері позивача [PERSON], яка пояснює, що із 2013 року відповідач уникає спілкування із ними /а.с. 17-18/; -Розписку [PERSON], заяву [PERSON], [PERSON], які зазначають, що позивач неодноразово намагався поспілкуватися із донькою, однак відповідач чинить йому у цьому перешкоди /а.с. 19-25/; Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON]. Судом досліджено висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування № 131/01-11 від 05.03.2015 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO]» /а.с. 7-8/, яким встановлено, донька [PERSON] проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], однак зареєстрована разом із батьком. Між батьками виник спір стосовно способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. На засіданні ради опіки та піклування 13.02.2015 року [PERSON] повідомила, що не проти спілкування батька з дочкою, але наполягала на тому, що спілкування має відбуватися нетривалий час два рази на тиждень лише в її присутності. Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини та у спілкуванні з нею шляхом встановлення систематичних побачень двічі на місяць: у перший та третій тиждень з 10.00 годин суботи до 19.00 годин неділі без присутності матері малолітньої; спільний відпочинок з дитиною під час канікул за попередньою домовленістю між батьками. Спілкування має відбуватися за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня та особливостей малолітньої відповідно до віку. Статтею 150 СК України передбачені обовязки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обовязок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обовязок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обовязки. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи першочергово інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved