Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

17.02.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Чернігівторф», в якому просить: стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 19035,08 грн., вихідну допомогу у розмірі 26717,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 106224 грн. та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2017 вона була прийнята на посаду інженера з охорони праці в ДП «Чернігівторф». Відповідно до наказу підприємства, звільнена з 04.03.2019 згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Станом на 10.02.2020 відповідач має заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати у сумі 19035,08 грн., вихідної допомоги - 26717,70 грн. Вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2019 по 17.02.2020 у сумі 106224 грн. Зазначає, що протиправними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, вона зазнала душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Крім того, вона є особою з інвалідністю 2 групи, потребує постійного медичного лікування. У зв`язку з чим, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 1000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає в частині боргу по заробітній платі та стягнення середнього заробітку. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 223 ЦПК України, враховуючи наведені вище заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились у трудових правовідносинах, [PERSON] працювала в ДП «Чернігівторф» на посаді інженера з охорони праці та звільнена з 04.03.2019 за власним бажанням, з підстав порушення законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією наказу від 04.03.2019 року № 07-К (а.с.6). Згідно довідки ДП «Чернігівторф» від 10.02.2020 № 42, заборгованість по заробітній платі станом на 10.02.2020 становить 19035,08 грн., вихідна допомога становить 26717,20 грн. (а.с.7) Згідно ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 19035,08 грн. та вихідна допомога у розмірі 26717,70 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем відповідачем проведено не було, оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Як вбачається з довідки ДП «Чернігівторф» № 43 від 10.02.2020, середньоденна заробітна плата на момент звільнення становить 531,12 грн. (а.с. 8). Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, при цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.8 зазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати. затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, то обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках. передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плані за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на числи відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.03.2019 по 17.02.2020, що складає, виходячи з наданого позивачем розрахунку, який сумнівів у суду не викликає, у сумі 106224 грн. (531,12 грн. х 200 роб. дні) підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що через порушення відповідачем законодавства про оплату праці, позивачеві були спричинені моральні страждання, оскільки вона тривалий час не отримувала заробітну плату у належному розмірі, що було єдиним джерелом прибутку для неї, вона відчувала матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушена була вживати додаткових зусиль для утримання, на час прийняття рішення судом позивач є особою з інвалідністю 2 групи (а.с. 10). Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивачки, характер її немайнових втрат, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, а тому позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити, стягнути з ДП «Чернігівторф» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1000 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2360,57 грн. (1519,77+840,80).

Outcome: approved