Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

20 червня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння. З урахуванням уточнених позовних вимог позовні вимоги вона обґрунтувала тим, що їй та її сину [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.09.1997р. належала квартира [ADDRESS]. У вересні 2000р. вона взяла в борг у [PERSON] 110дол. США і не змогла повернути їх в обумовлений термін. Обманним шляхом [PERSON] отримав 2.10.2000р. від неї та її сина доручення на розпорядження квартирою, а їм пообіцяв купити інше житло. Доручення було видано на довірену особу [PERSON] - [PERSON] 8 грудня 2000р. її квартира була продана, а 13 грудня 2000р. [PERSON] вивіз із квартири всі речі її та сина на ж/м Ігрень на [ADDRESS]. [PERSON] повідомив їй та її синові, що цей будинок, який знаходився у аварійному стані, він купив для них замість їх квартири. Правовстановлюючі документи на будинок їй не були передані. За таких обставин вона звернулася із заявою в правоохоронні органи з приводу незаконного заволодіння [PERSON] її квартирою. Відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа по епізоду заволодіння її квартирою шляхом шахрайства. Але в процесі розгляду справи прокурор відмовився від звинуваченням [PERSON] у зв'язку із тим, що [PERSON] приймав заходи для купівлі житлового будинку. Після вселення у спірний будинок, вона спілкувалася із [PERSON], який представився власником будинку [ADDRESS] та його дружиною, які їй підтвердили, що спірний будинок продали [PERSON] за домашньою угодою, отримавши від нього повний розрахунок за будинок, а йому передали документи на будинок. Вона тривалий час розшукувала [PERSON] для того, щоб він оформив правовстановлюючий документ на спірний будинок на її ім'я, але він приховував своє місцезнаходження. У 2009р. їй стало відомо, що [PERSON] помер. Спірне домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] - батькові відповідача [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 12 серпня 1957р. Домоволодіння [ADDRESS] складається із житлового будинку А-1 загальною площею 79,3кв.м, житловою площею 56,3кв.м, літньої кухні - Г, сараю - Б, погребу - В, вбиральні - Д, огорож - №1-4, споруд - к, І, що підтверджується планом земельної ділянки, наданої КП «ДМБТІ «ДОР». [PERSON] помер [INFO], після чого відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, в якій зазначив, що спадковим майном є спірний будинок [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину за законом відповідач не отримав. Але згідно ч.2 ст.548 ЦК України (1963р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві із моменту відкриття спадщини. Таким чином, з дня смерті свого батька відповідач є власником спірного домоволодіння. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 829кв.м. Будинок знаходиться в занедбаному стані, потребує капітального ремонту, його вартість відповідно до довідки ПП «Самарська нерухомість» складає 90тис.грн. Відповідач [PERSON] до 2010р . не заперечував проти того, що спірний будинок фактично належить їй. Але в 2010р. дружина відповідача заявила, що будинок належить її чоловікові і вони не визнають за нею право власності на будинок. Викладені обставини свідчать про те, що вона добросовісно заволоділа чужим майном зі згоди фактичного власника [PERSON], отримавши за будинок гроші від [PERSON], який придбав квартиру для неї. З 13 грудня 2000р, тобто більше 10 років, вона відкрито, безперервно володіє чужим майном - домоволодінням [ADDRESS], тому відповідно до ст.344 ЦК України набула право власності на нього. Син позивачки [PERSON] помер [INFO] Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визнати за нею право власності на домоволодіння №5, яке складається із житлового будинку А-1 загальною площею 79,3кв.м, житловою площею 56,3кв.м, літньої кухні - Г, сараю - Б, погребу - В, вбиральні - Д та споруд по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримала свої вимоги і пояснили, що з грудня 2000р. позивач вселилася із сином до будинку [ADDRESS] за згодою власника [PERSON] Будинок був проданий [PERSON] для неї, але у 2009р. він помер. Вона володіє будинком безперервно протягом 10 років зі згоди власника. Її син загинув, вона прийняла спадщину та залишилася одна. Позивач стверджувала, що з грудня 2000р. вона безперервно, добросовісно та відкрито володіє будинком, її вимоги є законними і обґрунтованими, наполягала на задоволені і просила не стягувати судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і пояснила, що 13 років тому [PERSON] купив будинок для позивача і перевіз в нього речі позивачки, а також пропонував позивачці оформити договір купівлі-продажу, але тоді позивачка не побажала оформити договір купівлі-продажу будинку. Вона не заперечувала проти задоволення позову, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Третя особа - нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслала на адресу суду копію спадкової справи та заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти позову немає. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Встановлено, що 8 грудня 2000р. у зв'язку із боргом позивача громадянином [PERSON] була продана квартира [ADDRESS], яка належала позивачу та її сину. За дорученням позивача [PERSON] купив для неї будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] Після цього позивач зразу поселилася в зазначений будинок. В судовому засіданні встановлено, що [INFO]. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 7.09.1998р. відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис №872 (а.с.75). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2004р, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його син [PERSON], який прийняв спадщину(а.с.80-82). Згідно довідки квартального комітету від 7.05.2014р. [PERSON], 1929р.н. зареєстрована та проживає із сім'єю у [ADDRESS] починаючи із 13 грудня 2000р. (а.с.3). [INFO] загинув син позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 3.09.2010р. Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №861 (а.с.4). Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та представника позивача, довідкою із місця проживання позивача, копіями актового запису та свідоцтв про смерть [PERSON] і [PERSON], повідомленням із відділу державної реєстрації, посвідченням, довідкою про вартість домоволодіння, договорами, планами, копією паспорту, довідкою про стан здоров'я [PERSON], повідомленням із реєстраційної служби та копією спадкової справи після смерті [PERSON] Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014р. при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Суд вважає, що позивач проживає у спірному будинку з 2000р. і добросовісно, відкрито та безперервно володіє ним більше 10 років. Судом встановлено, що володіння позивача будинком не переривалось із грудня 2000р. Добросовісне і відкрите володіння будинком з боку позивача відповідачем визнано і ніким не оспорено. За правилами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Та обставина, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на спірний будинок, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, що фактично будинок [ADDRESS] було куплено для неї та за її кошти, а також вона користується будинком з 2000р. Окрім того, відповідач та його представник не мають ніяких заперечень проти позову. Положеннями ст.57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивач довела свої позовні вимоги. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved