Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

19 липня 2021 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт належності їй заповіту, складеного 10 серпня 1999 року [PERSON] в с. Количівка, Чернігівського району, Чернігівської області, посвідченого головою виконкому Іванівської сільської Ради народних депутатів Чернігівського району, Чернігівської області 10 серпня 1999 року за реєстровим № 105. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя, 10 серпня 1999 року склала заповіт, яким розпорядилася всім своїм майном в рівних частинах на користь доньки [PERSON] та сина [PERSON] . При складанні зазначеного заповіту було неправильно зазначено прізвище заявниці, а саме: вказано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Вона звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері. Однак, листом нотаріуса заявниці повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки в зазначеному вище заповіті не збігається прізвище спадкоємця « [PERSON] » з анкетними даними заявниці [PERSON] . У зв`язку із зазначеним просила встановити факт належності їй заповіту, складеного 10.08.1999 [PERSON] . Ухвалою судді від 20 липня 2021 року відкрито провадження у зазначеній справі. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року замінено заінтересовану особу: Новобілоуську сільську об`єднану територіальну громаду в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на належну - Іванівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області. В судове засідання заявниця не з`явилася, представником заявниці - адвокатом Кудрявцевою О.О. через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання вимог ( а.с.50). Заінтересована особа - Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надавши клопотання про розгляд справи без участі їх представника, де вказала, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду ( а.с. 48). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши усі зібрані докази у даній справі та у справі №748/2989/20 (провадження №2/748/171/21), та надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності заповіту, підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із заповітом, складеним 13 грудня 1993 року, [PERSON] заповіла все своє майно дочці [PERSON] ( а.с. 25). В подальшому, 10 серпня 1999 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно дочці [PERSON] і сину [PERSON] , в рівних частинах. Даний заповіт посвідчено головою виконавчого комітету Іванівської сільської Ради народних депутатів Чернігівського району Чернігівської області та зареєстровано в реєстрі за № 105 ( а.с. 38 зворот). В той же час, з копії свідоцтва про народження заявниці, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, копії паспорту заявниці серії [NUMBER] від 29.03.2006 ( а.с.5, 33 зворот), встановлено, що дочкою [PERSON] є [PERSON] , а не [PERSON] , як зазначено в заповіті від 10.08.1999. Відповідно до ст. 544 ЦК Української РСР, яка діяла на час складання вказаних вище заповітів, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії. Отже, заповіт, складений [PERSON] 10.08.1999 скасував повністю попередній заповіт від 13.12.1993. 12 липня 2000 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ( а.с. 25 зворот). [PERSON] померла [INFO] у, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.21 зворот), а її син [PERSON] , на користь якого, в заповіті від 10.08.1999 [PERSON] заповіла частину свого майна, помер раніше спадкодавця [PERSON] - [INFO] (а.с.30). Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] ( а.с.26). Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). За приписами ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З довідки, виданої старостою Количівського старостинського округу Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 109 від 05.02.2020, встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в будинку по [ADDRESS] . Разом із нею були зареєстровані і проживали: дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , співмешканець сестри - [PERSON] , [INFO] (а.с. 23 зворот.). Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] відносяться до спадкоємців 1 черги, на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, то вважаються такими, що прийняли спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки у встановлені ст.1270 ЦК України строки, не заявили про відмову від неї. [INFO] помер [PERSON] (а.с.31-32). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.04.2021, спадкова справа після його смерті не відкривалась. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 29.09.2015 секретарем сільської ради та виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району та області, яким розпорядився своїм майном на користь [PERSON] . Згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Чернігівського району та області №21 від 29.04.2021, [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав разом із дружиною [PERSON] , сестрою [PERSON] (заявниця по справі). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія актового запису про смерть (а.с.73, 87, 97, 101 - у справі №748/2989/20). З матеріалів спадкової справи № 5/2020, яка надійшла від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Лисенко Н.Б., вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу. Із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка спадкодавця - [PERSON] , заявниця по справі. ( а.с. 21-39 ). Листом № 125/01-16 від 18 травня 2020 року приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Лисенко Н.Б. повідомила заявниці про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки у заповіті від 10.08.1999, прізвище заявниці зазначено « [PERSON] », що не збігається з прізвищем заявниці у паспорті « [PERSON] » ( а.с. 8-9). Виходячи з положень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту. З огляду на перелічені вище документи, суд вважає доведеним факт, що заповіт складений 10 серпня 1999 року [PERSON] та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за №105 від 10.08.1999 року, належить [PERSON] , [INFO] . Факт належності заповіту, за встановленням якого звертається [PERSON] , має юридичне значення, оскільки надасть можливість заявнику оформити право на спадщину за заповітом. Даний факт інакше як у судовому порядку встановити неможливо, а отже вимоги заявника слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved