Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

20.12.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Полтави з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2»,Управління майном комунальної власності міста про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обгрунтовуючи тим, що у 1989 році КП «М`ясокомбінат» на її ім`я було видано ордер №145 на житлову площу у гуртожитку, згідно якого вона отримала право на ліжко-місце у житловій кімнаті №520, загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вона є наймачем вищевказаної кімнати та фактично користується нею з 1989 року, сплачує плату за житлово-комунальні послуги. У 2014 році гуртожиток по площі [ADDRESS] «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради прийнято на баланс. Рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 24 травня 2018 року «Про надання дозволу на приватизацію жилих та допоміжних приміщень» у гуртожитках за адресами: [ADDRESS] міська рада вирішила дозволити приватизацію жилих та допоміжних приміщень гуртожитку. Тому позивач просила встановити факт проживання її на законних підставах у кімнаті [ADDRESS] з 06.09.1989 року та визнати за нею право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] з 06.09.1989 року. 21.12.2019 року ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Ворона О.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста Янченко Я.В. в судове засідання не з`явився, направив суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позову [PERSON] та просив суд справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 29.08.1989 року КП «Полтавський м`ясокомбінат» на ім`я [PERSON] видано ордер №145 на житлову площу у гуртожитку, згідно якого вона отримала право на ліжко-місце у житловій кімнаті №520, загальною площею 17,5 кв.м., що знаходиться у гуртожитку за адресою [ADDRESS] . 06.09.1989 року [PERSON] зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради. Позивач є наймачем вищевказаної квартири та фактично користується нею з 06.09.1989 року, сплачує житлово-комунальні послуги. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] . Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність їх проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved