Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

16 липня 2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є племінниками позивачки та в 2005 році попросили її зареєструвати їх у будинку за адресою: [ADDRESS]. З 2009 року зазначені особи жодного разу в будинок не приходили та не користувались ним, що підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 30.05.2018 року. На даний час при оформленні документів для отримання субсидії в позивачки виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном, у зв'язку з чим позивачка просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву відповідно до якої пояснила, що відповідачі по справі з моменту реєстрації у вказаному будинку жодного дня не проживали в ньому, не оплачують комунальні послуги, не займаються благоустроєм, довгий час, проживають в місті Москві (Російська Федерація). У зв'язку з вищевикладеним позивачка просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про невручення відповідачам повідомлення, в зв'язку з тим, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають. Додатково, відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялись шляхом публікації оголошення через сайт Судова влада. Представник третьої особи Вовк О.В. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON]. визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглядати у її відсутність. Враховуючи те, що відповідачі в судове засідання не з'явились, відзив на позовні вимоги позивача не надали, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, засвідченим державним нотаріусом Патраманською Л.М. від 18.12.2000 року, серії [NUMBER], зареєстровано в реєстрі за №5174, спадкова справа №291/00. (а.с.4) На підставі виписки з рішення Роздільннської міської ради від 29.12.2003 року «Про приватизацію земельних ділянок» встановлено, що [PERSON] безкоштовно передали у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідно до довідки №1599 від 25.05.2018 року, про зареєстрованих осіб у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою на реєстраційному обліку перебувають: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.18) Факт реєстрації відповідачів в будинку позивача також підтверджується адресними довідками, які надійшли на адресу суду від 24.07.2018 року та копією домової книги, яка наявна в матеріалах справи. Згідно акту обстеження фактичного проживання в будинку [ADDRESS] складеного за участю голови комісії [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].не проживають в належному [PERSON] будинку з 2009 року, їх особисті речі в будинку відсутні. Також факт не проживання відповідачів за вказаною адресою підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] від 30.05.2018 року. (а.с.14-16) Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.34 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як власник будинку [PERSON] реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження власним майном не може через реєстрацію в її будинку її племінників, які зареєстровані у вказаному будинку з 2009 року та ніколи не проживали. Також судом встановлено, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належному позивачеві [PERSON] будинку відповідачі не проживають без поважних причин, витрат на утримання будинку не несуть, будинок для проживання не використовують, а тому втратили право користування вказаним житлом. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право на проживання в будинку [ADDRESS], так як не використовують будинок для проживання більше з 2009 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі ст.391,405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved