Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також представляють інтереси малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він являється власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. У даному будинку зареєстровані: він - власник будинку, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук. З жовтня 2012 року його дочка [PERSON] та її сім'я - чоловік та діти в будинку не проживають, виїхали у м. Вінницю в інше місце проживання. В зв'язку із реєстрацією відповідачів у будинку він позбавлений повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вказаним будинком, чим обмежуються його права як власника, оскільки він є пенсіонером та несе додаткові витрати по сплаті за частку, що припадає на відповідачів. Враховуючи, що відповідачі добровільно знятись з реєстрації в будинку не бажають, порушують його права, перешкоджають володіти, користуватись та розпоряджатись майном, позивач і звернувся до суду з даним позовом та просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.10.2014 року позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON], які представляють інтереси малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - залишено без розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак попередньо через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином через оголошення у пресі, а саме, в газеті "Вінниччина" від 24.10.2014 року №83 (22925). Про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №2-1483, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво складається із цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 4). Як вбачається із копії витягу про державну реєстрації прав, виданого КП «ВООБТІ» №36504926 від 01.12.2012 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 14.12.1990 року (а.с.5). Згідно копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку та довідки, виданої виконкомом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 04.04.2014 року №394, вбачається, що у будинку, який знаходиться в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1979 року народження, [PERSON], 2001 року народження, [PERSON], 1994 року народження, [PERSON], 2009 року народження, [PERSON], 1952 року народження, [PERSON], 1952 року народження (а.с. 9-13). З довідки виданої виконкомом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 04.04.2014 року №394, вбачається, що відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов депутата по виборчому округу №3 за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1994 року народження з жовтня 2012 року за вищевказаною адресою не проживають (а.с.13). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд, враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] без поважних причин не проживають за місцем реєстрації їх постійного проживання за адресою: [ADDRESS] понад один рік, а саме з жовтня місяця 2012 року, створюють позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним житловим будинком, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved