Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

24 липня 2019 року публічне акціонерне товариство Банк "Траст" ( далі - Банк) звернулося до суду із цивільним позовом, в якому просило стягнути із відповідачки [PERSON] на свою користь борг за договором кредиту в загальній сумі 119941 грн. 04 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 15 квітня 2016 року між Банком та [PERSON] був укладений договір кредиту №R151.0070324, за яким остання отримала кредит в сумі 51 520 грн. з обов`язком його повернення частинами щомісячно та сплатою процентів за його користування. Посилаючись на те, що отримавши кредит боржниця не виконала всі умови договору і останній раз сплатила кредитні кошти 31 жовтня 2016 року, тому станом на 26 червня 2018 року за нею утворилася зазначена заборгованість, яка складається із суми тіла кредиту - 44348 грн. 03 коп., несплачених процентів - 6288 грн. 64 коп., комісії - 25 760 грн., та пені - 43 544 грн. 37 коп. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, відзиву не подала. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що можливо потрібно застосовувати позовну давність, але щодо вимог взагалі покладався на суд, який, на його думку, вірно вирішить справу відповідно до вимог закону, оскільки останній час у нього немає взв`язку з відповідачкою, а доручення Центру з надання вторинної правової допомоги чи на представництво її інтересів було оформлено ще в 2017 році. Суд, заслухавши думку та посилання представника відповідачки, вважаючи можливим розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 15 квітня 2016 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № №R151.0070324, за яким їй був наданий кредит в сумі 51520 грн. строком на 36 місяці зі сплатою 12 % річних та 2, 5 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту (п. 2.2.3. Договору). Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами в розмірах, визначених графіком, що додавався до договору (Додаток № 1 до Кредитного договору). Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Також, положеннями ст. 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання, зокрема зобов`язання може забезпечуватися і неустойкою. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, відповідно до п. 4.3 договору кредиту було встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором у виді несвоєчасного чи неповного повернення кредиту та процентів, позичальниця зобов`язана була сплатити Банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені статтею 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачці кошти у кредит, а остання навпаки - порушила умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним, в зв`язку з чим за нею виникла заборгованість. Заборгованість станом на 26 червня 2018 року склала 119941 грн. 04 коп., яка складається із боргу по тілу кредиту в сумі 44348 грн. 03 коп., несплачених процентів у сумі 6288 грн. 64 коп., комісії - 25 760 грн., та пені - 43544 грн. 37 коп. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з матеріалами справи та умовами договору суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого при поданні позову судового збору в повному розмірі в сумі 1799 грн., 12 коп.

Outcome: approved