Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

21 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] громади в особі Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить встановити факт його постійного проживання із [PERSON], яка померла 17 березня 2006 року та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,29 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, посилаючись на те, що 17 березня 2006 року померла [PERSON]. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач звертався до нотаріуса, однак йому було рекомендовано питання щодо визнання права власності на майно вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідачі не заперечують проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 036089 від 18 березня 2006 року підтверджується, що 17 березня 2006 року у віці 91 рік, в с. Томашпіль Хмільницького району Вінницької області померла [PERSON], про що 18 березня 2006 року складено відповідний актовий запис № 10. [PERSON] була сусідкою батьків позивача, а після їх смерті стала його сусідкою. В звязку з тим, що вона була одинокою людиною (ніколи не була одружена, не мала ні братів ні сестер), вважала сімю позивача своєю. Позивач допомагав їй по господарству, вона часто доглядала дітей позивача, ті у відповідь дуже її любили і вважали своєю бабусею. До 2000 року вона ще могла себе обійти, тому хотіла і жила одна. У віці 85 років [PERSON] захворіла і стала лежачою хворою, в звязку з цим позивач з дружиною забрали її до себе в будинок, щоб їм легше було її доглядати. Це було на початку 2000 року. В 2006 році спадкодавця померла, позивач її поховав, взявши на себе усі витрати по її похованню, так як вона була для його сімї рідною людиною Нещодавно позивач дізнався, що у [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.29 гектарів у межах згідно з планом, яка знаходиться на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області та належала їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №000117 виданого 20 лютого 2002 року на підставі рішення 17 сесії З скликання Порицької сільської ради від 21 вересня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на №117. Про вищевказану земельну ділянку позивач не знав саме тому, що правовстановлюючі документи на неї були втрачені і тільки зараз він випадково знайшов їх копію, а тому, коли він звернувся до нотаріальної контори із наміром отримати свідоцтво про право на земельну частку (пай), йому було відмовлено в звязку із тим, що оригінали правовстановлюючих документів були втрачені, а на підтвердження складу спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, спадкоємець має надати правовстановлюючий документ, що підтверджує право спадкодавця на спадкове майно, а також тому, що ми не знаходимося в родинних відносинах. Дана обставина змусила позивача звернутись до редакції газети «Життєві обрії» із оголошенням про те, щоб втрачений акт серії ВН №000117, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним. Після чого позивач звернувся до Управління Держгедеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області, де йому надано було відповідь про те, що [PERSON] дійсно належала вказана земельна ділянка відповідно до державного акту серії ВН №000117. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, доведено, що позивач являється спадкоємцем за законом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved