Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

23 березня 2017 року позивачі звернулись до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-3). В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що в 1982 році [PERSON] та членам його родини надано у користування двокімнатну квартиру №33 в буд. №1 по пр.. Петровського (нині пр.. [PERSON]) у м. Дніпропетровську (нині м. Дніпрі), житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею 49,0 кв.м. Особовий рахунок по вказаній квартирі оформлений на [PERSON] Квартира є неприватизованою та знаходиться у комунальній власності. На теперішній час в даній квартирі зареєстровані та проживають 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [INFO]. 16 серпня 2010 року помер [PERSON], після його смерті [PERSON] прийняла на себе обовязки, що випливають із договору найму житлового приміщення. Позивачі звертались до Новокодацької районної у м. Дніпрі ради задля зміни договору найму квартири, але, у звязку із тим, що ордер на квартиру знищено внаслідок пожежі в архіві, то у позивачів відсутня можливість подати всі необхідні документи для переоформлення. У звязку із тим, що відсутність правовстановлюючого документа на користування квартирою перешкоджає позивачам реалізувати своє право користування нерухомим майном, вони вимушені були звернутися до суду із даним позовом, в якому просять суд визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [INFO], право користування квартирою №33 в буд. №1 по пр. Івана Мазепи у м. Дніпрі, житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею 49,0 кв.м. В ході розгляду справи замінено неналежного відповідача виконавчий комітет Дніпровської міської ради на належного Дніпровська міська рада. Також, до участі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Новокодацьку районну у м. Дніпрі раду. Позивачі у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. До суду надали письмові заяви, в яких просять справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі (а.с.103,104). Відповідач Дніпровська міська рада, в особі свого представника за довіреністю Таган. І.М., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представником надано письмову заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити (а.с.105). Співвідповідач - КЖЕП №34 ДМР, в особі свого представника у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення із відміткою про вручення адресату (а.с.98). Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності н надавав. Третя особа - Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради, в особі свого представника у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Третя особа - Новокодацька районна у м. Дніпрі рада в особі свого представника у судове засідання не зявився. До суду представник за довіреністю [PERSON], надав письмове заперечення, в якому посилаючись на викладені обставини просить відмовити у задоволенні позову (а.с.99). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, одними із засобів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права та визнання правочину недійсним. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення до суду позивачки є захист майнових прав та інтересів, повязаних із реалізацією права власності. Суд, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.8). Від шлюбу народились діти [PERSON] та [PERSON]. Родина проживала у квартирі №33 в буд. №1 по пр.. Петровського ([PERSON]) м. Дніпропетровськ (м.Дніпро) (а.с.13). Згідно довідки КЖЕП «Центральний», виданої [PERSON], зазначено, що видати ордер на вищевказану квартиру не можливо, у звязку із тим, що архів згорів (а.с.4). 16 серпня 2010 року [PERSON] помер (а.с.7). Вищевказана квартира знаходиться в комунальній власності та перебувала на балансі КЖЕП №34 ДМР. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON], зверталась до балансоутримувача із зверненням щодо видачі ордеру на квартиру №33 в буд.\~№1 по пр.. Петровського, м. Дніпропетровськ (а.с.6). КЖЕП №34 ДМР повідомлено, що задля переведення особового рахунку із померлого чоловіка на дружину, необхідно надати певний перелік документів, одним з яких є ордер на займане житлове приміщення (а.с.5). Станом на 21 листопада 2016 року за адресою: м. Дніпро, пр.. [PERSON][ADDRESS] зареєстровані та проживають : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). За статтею 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ст. 103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Пунктом 18 рішення Дніпровської міської ради №18/15 від 18.02.2004 року визначено, що до повноважень виконавчих органів районних рад (у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку) входить надання дозволу наймодавцю житлово-експлуатаційні організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться на території району, на зміну договору найму жилого приміщення у випадках і порядку, визначених чинним законодавством. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, а також той факт, що з [PERSON], померлим 16.08.2010 року, позивачі проживали у вказаній квартирі, вели спільне господарство, дана квартира є постійним місцем їх проживання, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] діюча також в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], [PERSON] діючої також в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO] є законними, у повному обсязі доведеними, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд враховуючи те, що позивачка не заявляла вимоги щодо відшкодування судових витрат, вважає, що сплачений нею судовий не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved