Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

26 червня 2016 року позивач звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалися на обставини, наведені в позовній заяві, та зазначила, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Вона ухиляється від виконання своїх обов'язків відносно малолітньої дитини, оскільки не займається ні утриманням, ні вихованням своєї дитини. Не виявляє турботи про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилаючись на викладене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі і пояснила, що в силу особистих обставин вона не має можливості виховувати сина. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Фрунзенського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, звернувся до суду із заявою про розгляд позову у його відсутність, з урахуванням висновку органу опіки і піклування. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини не явки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Відповідачка [PERSON] згідно із свідоцтвом про народження від 09.09.2008 року серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції актовий запис №4023 є матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з інформації МДП №15, під наглядом якої перебуває малолітній з 2010 року, мати дитини [PERSON] не доглядає сина під час хвороби, на огляд до дільничного лікаря не приводить. Вихованням та доглядом за дитиною під час хвороби займається бабуся. За інформацією ХЗОШ №38, яку малолітній відвідує з 01.09.2015 року, вихованням та навчанням дитини займається бабуся [PERSON], яка постійно підтримує зв'язок з педагогами, відвідує усі батьківські збори. Приписами частини 1 статті 12 Закону України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» на батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати іі до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ст. 164 даного кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання сина [PERSON], який перебуває на вихованні та утриманні бабусі та дідуся [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно до роз'яснень, даних у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 р. "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і родину" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що порушують батьківські обов'язки, тому питання про застосування такої міри може бути вирішено тільки після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру відносин батьків до дітей. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки по підставах, зазначених у законі, у випадку доведеності їхньої винної поведінки. Як убачається з представлених матеріалів, [PERSON] без поважних причин не приймає ніякої участі в вихованні та утриманні дитини, не проявляє турботи про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідач [PERSON] не виконує у відношенні неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, ухиляється від прийняття участі в її утриманні в грошовій чи якій-небудь іншій формі. За висновком органу опіки і піклування Харківської міської ради - в особі Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини. Виходячи з інтересів неповнолітнього [PERSON] орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні сина. Крім того [PERSON] надала нотаріально засвідчену заяву про те, що вона визнає позов про позбавлення її батьківських прав, що в свою чергу підтверджує той факт, що участі у вихованні та забезпеченні дитини вона не приймає. Згідно з приписом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, навмисне тривалий час ухиляється від їх виконання у відношенні своєї дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідачки батьківських прав у відношенні [PERSON], а позов - таким, що підлягає задоволенню. Згідно приписів ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) його матері - [PERSON] Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved