Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

17 лютого 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, що він - [PERSON], [INFO], є двоюрідним братом [PERSON], померлого [INFO]; визнати за ним - [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; літ. Ж - гараж; літ. Б - літня кухня; літ. Д - сарай; літ. Г - вбиральня; літ. Е - душ; літ. З -сарай; № 1,2- споруди, І - мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що він - [PERSON] народився [INFO], у свідоцтві про його народження, виконаному російською мовою, його батьками записані: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Його батько [PERSON] мав рідного брата [PERSON], [INFO], в його рідного дядька був син (двоюрідний брат позивача) [PERSON], [INFO]. Однак документи, що підтверджують їх родинність не збереглися з причини війни, також дані відомості відсутні в архіві. Згідно з відповіддю Державного архіву Дніпропетровської області від 30.09.2016 року № С-239-2016, повідомлено, що надати копію актового запису про народження [PERSON] в [INFO] в с. Краснопілля Діївського району Катеринославського округу (нині в межах міста Дніпро) неможливо через відсутність запитуваних документів. Не збереглось свідоцтво про народження [PERSON] Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 15.09.1956 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 486 від 06.09.1956 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], який [INFO] помер. [INFO] померла [PERSON] (дружина) [PERSON] [INFO] помер двоюрідний брат позивача - [PERSON] Після смерті брата - [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; літ. Ж - гараж; літ. Б - літня кухня; літ. Д - сарай; літ. Г - вбиральня; літ. Е - душ; літ. З - сарай; № 1,2- споруди, І-мостіння. У передбачений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також до нотаріальної контори звернулась його двоюрідна сестра [PERSON] - відповідач по справі. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має. 27.07.2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON] Зараз у позивача виникла необхідність для отримання свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з чим, необхідно встановити факт родинних відносин між ним та двоюрідним братом [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому посилався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суду пояснила, що сім'ю [PERSON] вона знає добре, оскільки вона є троюрідною сестрою позивача [PERSON] та померлого [PERSON], які між собою були двоюрідними братами. Їх батьки - [PERSON] та [PERSON] були між собою рідними братами, їх батьками є [PERSON] та [PERSON], яка в свою чергу є рідною сестрою [PERSON], [INFO], яка є бабцею відповідачки. В свою чергу мати відповідачки [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] та [PERSON]. Батьки [PERSON] та [PERSON] мали лише по одному сину [PERSON] та [PERSON] проживав разом із матір'ю [PERSON], більше в них нікого не було. Жінка [PERSON] померла 17 років тому, дітей в них не було. Коли [PERSON] помер, то вона особисто займалася його похованням, скільки його двоюрідний брат [PERSON] на той час перебував у госпіталі, він афганець і хворіє. Вона після смерті звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, однак на даний час вона відмовляється від спадщини на користь [PERSON] Вона підтверджує факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON], який помер [INFO]. Представник третьої особи - Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі у зв'язку із виробничою завантаженістю. Допитана у судовому засіданні 12.04.2017 року у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона знайома із [PERSON] і [PERSON] Разом із [PERSON] вони разом закінчили школу, вони дружать, зараз продовжують спілкуватися. Вона є сусідкою покійного [PERSON], який проживав у домі [ADDRESS]. Вони з [PERSON] були в гарних стосунках, дружили. Вона знає родину [PERSON], його батьків, дідів. Знає, що дідусь [PERSON] був теслярем. Також вона знає, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON]. Вона знайома з матір'ю [PERSON]- [PERSON], вони з нею спілкувалися. Вона знає, що [PERSON] працювала на заводі «ПМЗ «Південне». Коли батьки [PERSON] були живі, вони дуже добре спілкувалися з родиною [PERSON], відзначали разом свята. Пізніше вона також ходила у гості до [PERSON], куди приходив і його двоюрідний брат [PERSON]. Також, вона знала батьків [PERSON] та [PERSON]- [PERSON] та [PERSON], які були між собою рідними братами. Допитана у судовому засіданні 12.04.2017 року у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою [PERSON], яка є троюрідною сестрою [PERSON] та [PERSON] Вони дуже добре спілкувалися між собою. [PERSON] та його матір [PERSON] дуже добре до неї ставилися. Вона разом із матір'ю часто навідувалася до них у гості. Вона знає, що її дядько [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON], а їх батьки, її дідусі [PERSON] та [PERSON] були між собою рідними братами. За життя вони дружили родинами. Вона була присутня на сімейних святах в гостях у [PERSON], де також був і його двоюрідний брат [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 26 серпня 1964 року Красногвардійським Рай-ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис №1386 (а.с.83). Згідно вказаного свідоцтва про народження, батьком позивача [PERSON] зазначений [PERSON], а матір'ю позивача зазначена [PERSON]. Згідно архівної довідки №К-279-2016 від 06.07.2016, виданої Державним архівом Дніпропетровської області, в книзі реєстрації актів громадянського стану Краснопільської сільської ради Дніпропетровського району є актовий запис № 220 від серпня 1938 року (точне число не розбірливо) про народження [INFO] дитини чоловічої статі на прізвище та ім'я [PERSON]. Батьки: [PERSON], 43 років, українець та [PERSON]» (документ зіпсований, ім'я не читається повністю), 40 років, українка. Місце проживання: с. Краснопілля (а.с.14). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 09 вересня 2016 року зазначено, що 16 листопада 1963 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 436 (а.с. 17) . [PERSON] народився [INFO] в м. Ярославль Ярославської області РСФСР, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане 23 березня 1949 року Сталінським райбюро ЗАГС м. Ярославль, актовий запис №513 (а.с.84). Згідно вказаного свідоцтва про народження, батьком [PERSON] зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно листа Державного архіву Дніпропетровської області від 30.09.2016 року №С-239-2016, надати копію актового запису про народження [PERSON] в [INFO] в с. Краснопілля Діївського району Катеринославського округу (нині в межах міста Дніпро) неможливо через відсутність запитуваних документів (а.с.15). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 05 від 04 серпня 2008 року, запис поновлено (а.с.11). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 10 червня 2013 року, актовий запис №4057 (а.с.12). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 21 грудня 2015 року, актовий запис №9616 (а.с.13). В судовому засіданні відповідач [PERSON], яка є троюрідною сестрою позивача [PERSON] та [PERSON] підтвердила факт родинних відносин між останніми, а саме, що [PERSON] та [PERSON], який помер, є між собою двоюрідними братами по батьковій лінії, тобто їх батьки [PERSON] і [PERSON] були між собою рідними братами. Крім того, вказаний факт про те, що позивач [PERSON] та [PERSON], який помер, є між собою двоюрідними братами підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, а також беручи до уваги показання свідків, пояснення відповідача [PERSON], суд приходить до переконання, що матеріалами справи підтверджується факт того, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON], оскільки перебував в родинному кровному зв'язку з ним у другому поколінні споріднення по батьковій лінії. Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав громадян. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], [INFO], є двоюрідним братом [PERSON], який помер [INFO], а тому позовні вимоги в частині встановлення зазначеного юридичного факту є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом слід зазначити наступне. [PERSON] за життя був власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно від 15.09.1956 року, виданого Дніпропетровською райрадою депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Дніпропетровської райради депутатів трудящих № 486 від 06.09.1956 року про відвід земельної ділянки [PERSON] на праві безстрокового користування надано земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.129-132). Згідно довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.03.2016 року за № 2793 встановлено, що станом на 31.12.2016 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності: [PERSON] (ПІБ надано російською мовою, згідно правовстановлюючого документу) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 1-ою ДДНК 28.09.1950 року за реєстром №3-3657, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №224 за реєстровим №111 (а.с.124). 05 жовтня 1967 року в КП «ДМБТІ» зареєстровано право власності домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.132). Згідно довідки № 205 від 15 січня 2016 року, наданої головою Квартального комітету №65, за адресою: [ADDRESS], згідно копії адресної картки від 15.01.2016 року, були зареєстровані: [PERSON], [INFO], з 08.12.1967 року по день смерті - [INFO], знятий з реєстрації 09.12.2008; [PERSON], [INFO], з 08.12.1967 року по день смерті [INFO], знята з реєстрації 15.01.2014 року; [PERSON], [INFO], з 18.06.1971 року по день смерті [INFO], знятий з реєстрації 15.01.2016 року. На день смерті [PERSON] був зареєстрований один (а.с.105), що також підтверджується адресною довідкою (а.с.108). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №05 від 04 серпня 2008 року, запис поновлено (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину нерухомого майна. За змістом статті 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Судом встановлено та визнається сторонами, що спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із своєю сім'єю: дружиною [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], поясненнями відповідача [PERSON], а також довідкою № 205 від 15 січня 2016 року, наданої головою Квартального комітету №65, в якій зазначено, що за адресою: [ADDRESS], згідно копії адресної картки від 15.01.2016 року, були зареєстровані: [PERSON], [INFO], з 09.12.1967 року по день смерті - [INFO], знятий з реєстрації 09.12.2008 (а.с.105), та записами з домової книги (а.с.26-34). В довідці квартального комітету № 49 від 14.03.2016 року зазначено, що [PERSON], [INFO], з 09.12.1967 року по день смерті дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], і станом на [INFO] разом з ним були зареєстровані: [PERSON], померла [INFO], [PERSON], помер [INFO] (а.с.107). Виходячи з вищевикладеного суд приходить вважає встановленим той факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є домоволодіння [ADDRESS]. Згідно листа третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30.03.2017 року № 917/02-14 судом встановлено, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с. 85). Згідно ст. 529 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 року, Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року встановлюється, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину у рівних частках по ? частині, фактично вступивши в управління та володіння домоволодінням [ADDRESS], яке належало за життя [PERSON], оскільки були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем у домоволодінні [ADDRESS] (а.с.105). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 10 червня 2013 року, актовий запис №4057 (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина на частину належного їй нерухомого майна, а саме на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] В довідці квартального комітету №49 від 14.03.2016 року зазначено, що [PERSON] [INFO], з 08.12.1967 року по день смерті дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і станом на [INFO] разом з нею був зареєстрований [PERSON], який помер [INFO] (а.с.106). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно листа третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30.03.2017 року № 917/02-14 судом встановлено, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с. 85). В судовому засіданні встановлено на сторонами не оспорюється, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав разом із матір'ю [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS]. Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, яка залишилася після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. Таким чином, після смерті своєї матері [PERSON] став єдиним власником спадкового майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], оскільки ? частку вказаного будинку він успадкував після смерті свого батько - [PERSON], який помер [INFO], а іншу ? частку він успадкував після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 21 грудня 2015 року, актовий запис №9616 (а.с.13). У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З матеріалів спадкової справи № 85/2016 встановлено, що після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини № 287 від 15 лютого 2016 року до Державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] звернулася відповідач по справі - [PERSON], в якій зазначила, що вона приймає спадщину після смерті її троюрідного брата - [PERSON], який помер [INFO] (а.с.87). Також, з матеріалів спадкової справи № 85/2016 встановлено, що після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини № 1018 від 23 травня 2016 року до Державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] звернувся позивач по справі - [PERSON], в якій зазначив, що він приймає спадщину після смерті його двоюрідного брата - [PERSON], який помер [INFO] (а.с.119). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. При цьому особливістю п'ятої черги є встановлення всередині її своєрідних "підчерг": родичі подальших ступені споріднення закликаються до спадкування за відсутності родичів попередніх ступенів. При цьому наявність у таких родичів права на спадкування за правом представлення згідно ст. 1266 ЦК не означає відсутність у них права на спадкування за ст. 1265 ЦК. Таким чином, у п'яту чергу спадкують наступні родичі спадкодавця: онуки (другий ступінь споріднення); правнуки, прабаба, прадід, племінники (третій ступінь споріднення); двоюрідні брати та сестри, двоюрідні онуки; двоюрідні діди та бабки, двоюрідні брати та сестри (четвертий ступінь споріднення); двоюрідні правнуки, двоюрідні прадіди та прабабки, двоюрідні племінники, двоюрідні дядьки та тітки, троюрідні брати та сестри (п'ятий ступінь споріднення); троюрідні брати та сестри; троюрідні правнуки, троюрідні прадіди та прабабки, троюрідні племінники, троюрідні дядьки та тітки, двоюрідні праправнуки; двоюрідні прапрадіди та прапрабабки (шостий ступінь споріднення). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON], оскільки інших близьких родичів, крім нього, у останнього не було, що також визнала відповідач [PERSON], яка є троюрідною сестрою позивача [PERSON] та померлого [PERSON], а отже належить до спадкоємців шостої черги і, яка в судовому засіданні відмовилася від права на спадщину на користь позивача визнавши позовні вимоги. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контри від 27 липня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] двоюрідного брата [PERSON], у зв'язку з відсутністю доказів родинних відносин між [PERSON] та померлим [PERSON](а.с.16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу наведених правових норм, судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті його двоюрідного брата, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже спадщина належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з [INFO]. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець за законом від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а отже він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті двоюрідного брата [PERSON] Враховуючи ті обставини, що позивач успадкував за законом право на нерухоме майно, у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], право на яке мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, сд вважає, що успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до технічного паспорту від 01.06.2016 року, виготовленого ФОП [PERSON] інвентаризаційна справа № 639, реєстровий номер 224-111, встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] складається з: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; літ. Ж - гараж; літ. Б - літня кухня; літ. Д - сарай; літ. Г - вбиральня; літ. Е - душ; літ. З -сарай; № 1,2- споруди, І - мостіння (а.с.20-24). Згідно висновку з технічної інвентаризації, проведеної 01.06.2016 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], за результатами якої встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці будівництво сараю літ. З, душу літ. Е відбулося до 05.08.1992 року, що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Збільшення загальної площі на 0,4 кв.м., житлової площі на 0,5 кв.м. в житловому будинку літ. А-1 відбулося за рахунок уточнення розмірів приміщень

Outcome: approved