Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що з 11 листопада 1992 року він був прийнятий на роботу в радгосп «Нова Україна» с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області. Відповідно до п.2.1 Статуту радгоспу, його працівник з моменту прийняття на роботу користувався правами члена даного радгоспу, однак з подальшим прийняттям його в члени радгоспу загальними зборами. У 1993 році радгосп «Нова Україна» реорганізовано в КСП «Нова Україна». З 20.06.1995 року по 19.10.1996 року він проходив військову службу в Збройних Силах України. 27.04.1997 року загальними зборами КСП «Нова Україна» прийнятий в члени даного КСП. З 28.01.2000 року КСП «Нова Україна» реорганізовано в ПП «Агрофірма Строїнці». З 18.01.2002 року він звільнений з роботи в даній агрофірмі за власним бажанням, однак рішення про виключення його з членів КСП не приймалося. Під час його роботи в даному КСП, а саме 26 грудня 1995 року підприємство одержало державний акт на право колективної власності на землю. Разом з тим, він користуючись правами члена КСП «Нова Україна» с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області згідно його статуту на момент видачі йому державного акта на право колективної власності на землю від 26 грудня 1995 року, помилково не був включений до списку громадян - членів даного КСП, доданого до вищевказаного державного акта на право колективної власності на землю, оскільки перебував на той час на військовій службі в ЗСУ. В подальшому у 2000 році він був включений до додаткового списку пайовиків, які мають право на земельну частку (пай) як помилково пропущений член КСП. У 2000 році рішенням Строїнецької сільської ради Тиврівського району для виділення землі шести пропущеним пайовикам (у тому числі і йому) створено резервний фонд земель розміром 8, 58 га. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області за ним визнано право на земельну частку (пай) на території Строїнецької сільської ради. Під час паювання земель Строїнецькою сільською радою було виділено в натурі земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,9548 га та 0,3542 га [PERSON] , однак він помер [INFO] , спадкоємців після його смерті немає, спадщину ніхто не приймав. Державний акт на його ім`я не видавався. У зв`язку з цим він має право виділити в натурі належну йому земельну частку (пай) за рахунок даної земельної ділянки. Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,9548 га та 0,3542 га на території Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Строїнецької сільської ради Тиврівського району в судові засідання не з`являється, хоч про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у відсутності представника до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією, а документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з п.п. 3, 4 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Пунктом 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 11 листопада 1992 року був прийнятий на роботу в радгосп «Нова Україна» с.Строїнці Тиврівського району Вінницької області, що стверджується записом №1 у його трудовій книжці (а.с.9). Відповідно до п.2.1 Статуту радгоспу, його працівник з моменту прийняття на роботу користувався правами члена даного радгоспу, однак з подальшим прийняттям його в члени радгоспу загальними зборами. У 1993 році радгосп «Нова Україна» реорганізовано в КСП «Нова Україна». З 20.06.1995 року по 19.10.1996 року позивач [PERSON] проходив військову службу в Збройних Силах України. 27.04.1997 року загальними зборами КСП «Нова Україна» (протокол №11 від 27.04.1997 року) прийнятий в члени даного КСП. З 28.01.2000 року КСП «Нова Україна» реорганізовано в ПП «Агрофірма Строїнці». З 18.01.2002 року він звільнений з роботи в даній агрофірмі за власним бажанням, що стверджується трудовою книжкою (а.с.9). Рішення про виключення [PERSON] з членів КСП не приймалося. На момент видачі КСП «Нова Україна» (реформованого в СВК «Уяринецьке») державного акта на право колективної власності на землю від 26 грудня 1995 року, [PERSON] , користуючись правами члена КСП «Нова Україна» с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області згідно його статуту помилково не був включений до списку громадян - членів даного КСП, доданого до вищевказаного державного акта на право колективної власності на землю, оскільки перебував на той час на військовій службі в ЗСУ, а тому не отримав земельної частки (паю) при розпаюванні земель, які перебували в колективній власності даного КСП. У 2000 році позивач був включений до додаткового списку пайовиків, які мають право на земельну частку (пай) як помилково пропущений член КСП, при чому рішенням Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області для виділення землі шести пропущеним пайовикам створено резервний фонд земель розміром 8,58 га. 27.04.2018 р. за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) розміром 1,43 в умовних кадастрових гектарах на території Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області та зобов`язано Строїнецьку сільську раду Тиврівського району Вінницької області виділити йому земельну частку (пай) із земель резервного фонду вказаної сільської ради, що стверджується рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області, що набрало законної сили 05.08.2018. Під час паювання земель Строїнецькою сільською радою було виділено в натурі земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,9548 га та 0,3542 га [PERSON] , що стверджується викопіюванням з плану землекористування Строїнецької сільської ради Тиврівського району (а.с.6, 7), а також довідкою Строїнецької сільської ради Тиврівського району №533 від 13.09.2018 (а.с.9), відповідно до якої за [PERSON] рахується земельна частка (пай) загальним розміром 1,3090 га. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану про його смерть (а.с.5), він проживав одиноко та був зареєстрований з 1994 р. і на день смерті в [ADDRESS] , що стверджується довідкою Строїнецької сільської ради Тиврівського району №848 від 20.12.2018 (а.с.8). Спадкоємців після його смерті немає, спадщину ніхто не приймав, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №58437283 від 22.11.2019. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе виділити в натурі належну [PERSON] земельну частку (пай) за рахунок даної земельної ділянки. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 гривень.

Outcome: approved