Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Перший Український банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області було відкрито виконавче провадження №60565048 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіної І.Г. № 55 від 24 жовтня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» загальної суми грошової вимоги 24280, 67 доларів США, що в перерахунку на гривні складає 606413 гривень 52 копійки; заборгованості за сумою кредиту 13901,05 доларів США, що еквівалентно 347180 гривень 89 копійок; заборгованості за процентами 10379, 62 доларів США, що еквівалентно до гривні - 259232 гривні 63 копійки та витрати за вчинення нотаріального напису в сумі 3000 гривень. Позивач зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджених постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. У виконавчому написі вказано, що строк за який проводиться стягнення з 22 жовтня 2018 року по 22 жовтня 2019 року, тобто за 12 місяців, що в перерахунку на дні становить 365. Позивач, зазначив, що ні нотаріусом, ні банком не вказано і не враховано, що напис здійснено без додержання вимог чинного законодавства, поза межами трьох річного терміну з дня виникнення права вимоги. Вважає, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Крім того, вважає, що однією з основних умов вчинення виконавчого напису є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача, вважає, що нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Нотаріусом, також не зазначено з якого розрахунку взято суму заборгованості. З чого саме складається сума заборгованості, яким чином нараховане стягнення, що враховано у суму заборгованості, яку пеню, відсотки і штрафи включено, як проведено саме нарахування. При цьому не вказано які це відсотки, пеня, і штрафи і від якої суми їх нарахування за яким розрахунком. Оскільки в даному виконавчому написі, можливо, стягнуто пеню за межами строку позовної давності, то вказаний розмір також не є безспірним, оскільки саме нотаріус має перевіряти дотримання законодавства під час вчинення виконавчого напису. Розмір нарахованого стягнення в сумі 100000 гривень 00 копійок, за підрахунками позивача є завеликим та повністю не відповідає дійсності і не є безспірним. Також, зауважив, що нотаріусом у виконавчому написі не зазначено на підставі яких саме документів у позивача виникла заборгованість, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути є боргом па підставі кредитного договору, також не зазначено ні номера, ні дати укладення договору, не вказано коли настав строк платежу та коли допущено прострочення. А тому вважає, що виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, відтак є таким що не підлягає виконанню. Просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 24 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіної І.Г. та зареєстрований у реєстрі за №55 таким, що не підлягає виконанню та покласти судові витрати на відповідача. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву в якій просять розгляд справи проводити без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить в задоволенні позову відмовити повністю, а розгляд справи проводити без участі представника банку. Представник відповідача 16 червня 2020 року надіслав до суду відзив в якому зазначив, що між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 08/06/14 від 01 червня 2006 року, згідно з яким позивачу видано кредит у сумі 30 000,00 дол. США, строком до 31 травня 2021 року, зі сплатою процентів у розмірі 13% річних, на споживчі потреби. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору за заявою відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. був вчинений виконавчий напис від 24 жовтня 2019 року за реєстровим № 55, згідно з яким з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 24 280,67 дол. США, що складає еквівалент 606 413,52 гри. за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2019 року, з яких: 13 901,05 дол. США - заборгованість за кредитом та 10 379,62 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом. Представник відповідача зазначив, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідач нотаріусу надав усі необхідні документи, передбачені Переліком, а отже саме вони підтверджували безспірність заборгованості, надання нотаріусу інших документів для вчинення виконавчого напису законодавством не передбачено. Крім того, на час вчинення виконавчого напису між позивачем та відповідачем не існувало будь-яких спорів щодо кредитного договору та розміру заборгованості. Таким чином, вважає, що вимоги щодо надання відповідачем нотаріусу документів згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих, дотримано у повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що заборгованість позивача перед відповідачем на момент вчинення виконавчого напису існувала. Позивачем не надано суду доказів про відсутність заборгованості перед відповідачем. Відсутність наданих позивачем доказів, які б спростовували безспірність заборгованості, є підставою для відмови у позові. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року №305/2082/14-ц, Щодо твердження позивача, що згідно з виконавчим написом можливо стягнута пеня, не відповідає дійсності. У виконавчому написі зазначено, що з боржника стягується сума кредиту і проценти за його використання. Про стягнення пені у виконавчому написі не вказано, а отже вона і не стягується. Представник відповідача зазначив, що не знав і не міг знати про фактичне місце проживання позивача, тому діяв добросовісно, посилаючи повідомлення за адресою, вказаною у кредитному договорі. Таким чином, неотримання позивачем повідомлення сталося з їх вини. Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» має два відділення у місті Сміла, отже позивач мав можливість надати відомості про своє фактичне місце проживання, але не надав. Такі дії позивача дають підстави вважати, що він переховується з метою уникнення виконання обов`язків за договором. За таких обставин позивач не має право посилатися на порушення свого обов`язку як підставу невиконання відповідачем зобов`язання з повідомлення про порушення умов кредитного договору. Просив позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить в задоволенні позову відмовити повністю, а розгляд справи проводити без участі представника банку. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна І.Г. в судове засідання не з`явилася, хоча про день і час розгляду справи повідомлялася вчасно і належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно кредитного договору №08/06/14 від 01 червня 2006 року ЗАТ «Донгорбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 30000 доларів США до 31 травня 2021 року зі сплатою відсотків в розмірі 13 % річних (а.с.12-14). Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіної І.Г. від 24 жовтня 2019 року з [PERSON] стягнуто на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» загальну суму грошових вимог станом на 22 жовтня 2019 року, що складає: 24280, 67 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22 жовтня 2019 року становить 606413 гривень 52 копійки. - заборгованості за сумою кредиту 13901,05 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22 жовтня 2019 року становить 347180 гривень 89 копійок, - заборгованості за процентами 10379, 62 доларів США, що еквівалентно до гривні - 259232 гривні 63 копійки. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто із стягувача АТ «Перший Український міжнародний банк» в розмірі 3000 гривень, які підлягають стягненню із боржника на користь стягувача (а.с. 11). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2019 року за виконавчим написом нотаріуса №55 виданого 24 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження №60565048 про примусове стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» 100000 гривень (а.с. 17). Як вбачається із постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 11 листопада 2019 року із боржника [PERSON] стягнуто на користь АТ «ПУМБ» 100000 гривень (а.с. 18). Із постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11 листопада 2019 року із [PERSON] стягнуто 150 гривень витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 19). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області від 11 листопада 2019 року накладено арешт на все майно боржника (а.с. 20). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області від 04 грудня 2019 року оголошено розшук транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] (а.с. 21). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи необхідно встановити, чи надано банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримував, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості вчасно бути проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги АТ «ПУМБ», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або надання письмової згоди. При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Разом з тим, нотаріусом не з`ясовано, чи не пропущено банком строк звернення за виконавчим написом та не встановлено коли було здійснено останню оплату по кредиту. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з оспорюваного виконавчого напису стягнення здійснюється за період з 22 жовтня 2018 року по 22 жовтня 2019 року. Разом з тим, будь - яких доказів, на підтвердження здійснення боржником останньої проплати по кредиту саме відповідачем суду не надано. Крім того, є незрозумілим, яким чином позивач міг порушити умови кредитного договору з моменту його укладення. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не встановив дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання виконавчого напису з часу настання у банку права на звернення з такою вимогою. Врваховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, враховуючи повне задоволення позовних вимог, сплату позивачем судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved