Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - відповідач, ТОВ «Фінфорс») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8211 від 15.04.2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Приватним нотаріусом Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис від 15.04.2020 року за № 8211. Згідно вказаного виконавчого напису нотаріуса запропоновано стягнути з нього на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 538351-А від 17.04.2019 року, укладеним між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (далі - ТОВ «СС ЛОУН») за період часу з 29.08.2019 року до 11.03.2020 року у розмірі 10 517,70 грн., яка складається з: 6 992,70 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 3 525,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами та пенею. 22.04.2020 року Приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження ВП № 6199876 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а саме, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано оригіналу нотаріально посвідченої угоди, виписки з рахунку боржника; жодних договорів з ТОВ «Фінфорс» він не укладав. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 02.03.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Колейчик В.В.), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 06.06.2021 року поштового відправлення. Третя особа-1 про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить направлення останньому копії позовної заяви з додатками та ухвали суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Як визначено у ч. ч. 1, 2, 3 ст.. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Так, поштове відправлення Приватному нотаріусу Колейчику В.В. було надіслано на адресу його місцезнаходження: [ADDRESS] , проте, повернулося з відміткою поштового відділення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, суд вважає, що поштове відправлення третій особі-1 вручено. Третя особа-2 про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй 14.06.2021 року поштового відправлення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст.. 181 ЦПК України, треті особи не надали пояснення щодо позову. Оскільки, відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, а треті особи не надали пояснення щодо позову, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 17.04.2019 року між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено договір про споживчий кредит № 538351-А (далі - Договір) (а. с. 16 - 23). Відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених Договором. Згідно п. 1.2 Договору, строк, на який надається кредит - 30 календарних днів. Відповідно до п. 2.1. Договору, загальний розмір наданого кредиту становить 7 050,00 грн. Як визначено у п. 2.2. Договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день. Згідно п. 3.2. Договору, кредит надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника). Відповідно до п. 5.6 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються щодня. Згідно п. п. 7.1.1., 7.4.1. Договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (у разі її нарахування) та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених Договором. Позичальник зобов`язаний у строк, передбачений п. 1.2. Договору, повернути суму кредиту у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному Договором та додатковими угодами до нього. 17.05.2019 року між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено Додаткову угоду № 1 (далі - Додаткова угода № 1) до договору про споживчий кредит № 538351-А від 17.04.2019 року, відповідно до п. 1. якої, сторони домовилися продовжити строк кредитування та викласти п. 1.2. Договору в наступній редакції: «Строк, на який продовжується строк кредитування становить 30 календарних днів, який розпочинає свою дію з 18.05.2019 року» (а. с. 24 - 25). 27.06.2019 року між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено Додаткову угоду № 5 (далі - Додаткова угода № 5) до договору про споживчий кредит № 538351-А від 17.04.2019 року, відповідно до п. 1. якої, сторони домовилися продовжити строк кредитування та викласти п. 1.2. Договору в наступній редакції: «Строк, на який продовжується строк кредитування становить 4 календарних днів, який розпочинає свою дію з 28.06.2019 року» (а. с. 26 - 27). 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 8211, згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 538351-А від 17.04.2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» за період часу з 29.08.2019 року до 11.03.2020 року у розмірі 10 517,70 грн., яка складається з: 6 992,70 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 3 525,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами та пенею (а. с. 28). 21.04.2020 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Колейчиком В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 8211 (а. с. 15). Постановою Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 22.04.2020 було відкрито виконавче провадження ВП № 61899876 щодо примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Колейчика В.В. № 8211від 15.04.2020 року (а. с. 8). Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14. В свою чергу, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (в редакції на момент вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, з 26.11.2014 року по 22.02.2017 року нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями на підставі наданого кредитором оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Наданий нотаріусу договір про споживчий кредит № 538351-А від 17.04.2019 року вчинений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, а отже не є тим договором, за яким стягнення заборгованості може бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Також суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як визначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за договором про споживчий кредит № 538351-А від 17.04.2019 року та одержання її боржником. Також суд звертає увагу, що позивач отримав кредит відповідно до договору, укладеного з ТОВ «СС Лоун», а із заявою про вчинення виконавчого напису до нотаріуса звернулося ТОВ «Фінфорс», проте жодних доказів на підтвердження відчуження права вимоги суду не надано. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису від 15.04.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Колейчиком В.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 8211 щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 10 517,70 грн. таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.1975143510.1 від 14.01.2021 року. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved