Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

28 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання права власності на ? частину квартири. У своїй позовній заяві позивач вказував, що з 16 березня 1985 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], дітей від спільного шлюбу у них не було. У 1985 році вони з дружиною отримали кооперативну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Членом ЖБК «Псьол» була дружина, тому ордер на квартиру був виданий на її ім`я. У жовтні 2012 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. У грудні 2011 року йому стало відомо про те, що дружина самовільно без його згоди зняла його з реєстрації місця проживання та шляхом обману на підставі рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 21.12.2011 року отримала в МПТІЕ «Інвентаризатор» свідоцтво на право приватної власності на квартиру. 17 січня 2012 року він звертався зі скаргою до начальника СГІРФО Гадяцького РВ УМВС та прокурора Гадяцького району про незаконне зняття його з реєстрації місця проживання, після чого було анульоване його зняття з реєстрації в квартирі, яка є спільною сумісною власністю. Позивач у своїй заяві стверджував, що кошти, які були сплачені за квартиру були спільними, а також те, що право власності на квартиру відповідачка [PERSON] набула у шлюбі, тому ? частина квартири належить йому на праві спільної сумісної власності, в зв'язку з чим просив суд визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 273-4 від 21 грудня 2011 року про оформлення права власності на квартиру, визнати частково недійсним свідоцтво про право на нерухоме майно, а саме на квартиру, що видане на ім`я відповідачки [PERSON] та визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири. [INFO] року позивач [PERSON] помер, а 13 жовтня 2014 року ухвалою суду до участі у справі в якості позивача залучено [PERSON], як правонаступника померлого позивача [PERSON] 06 листопада 2014 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє по довіреності, надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона зазначає, що після смерті батька [PERSON], позивачка [PERSON] являється єдиним його спадкоємцем. За час свого життя померлий [PERSON] ніякого майна не набув, крім квартири [ADDRESS] яка на момент його смерті являлась спірним майном між подружжям. У судовому порядку розділити дану квартиру він не встиг, в зв`язку з цим реалізувати свої спадкові права позивачка може лише у суді, тому просила визнати недійсним рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 273-4 від 21.12.2011 року про оформлення права власності на квартиру [PERSON], визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, видане на ім`я відповідачки, визнати квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, суду пояснив, що оскільки членом кооперативу була лише [PERSON], а тому підстави для визнання квартири спільною сумісною власністю її та колишнього, нині померлого, чоловіка [PERSON], відсутні. Представник відповідача Гадяцької міської ради Максименко П.І. також не визнав позовні вимоги [PERSON], суду пояснив, що рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 21 грудня 2011 року № 273-4 про оформлення права приватної власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та видачу їй свідоцтва про право власності на зазначену квартиру на її ім`я є правомірним та прийнятим на підставі діючого на той час законодавства, оскільки членом кооперативу була лише вона, а не її бувший чоловік. Представник третьої особи УДМС України в Полтавській області у судове засідання не з`явився направив до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз "Інвентаризатор" в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, надані сторонами, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на ? частину квартири, підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що з 16 березня 1985 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 3.10.2012 року було розірвано рішенням Гадяцького районного суду. Згідно довідки в матеріалах справи значиться, що відповідач [PERSON] є членом кооперативу «Псьол» з 1984 року. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Гадяцької міської ради 28 грудня 2011 року, а також Витягом про державну реєстрацію прав, виданого ПП «МПТІтЕ» Інвентаризатор» підтверджується, що власником однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно наданих відповідачем [PERSON] квитанцій, значиться про сплату пайових внесків за кооперативну квартиру на рахунок ЖБК «Псьол», а саме від 05.08.1985 року сплачено 2370 рублів (а.с 111); від 26.05.1992 року сплачено 364 рублі (а.с 112); від 18.09.1990 року сплачено 3000 рублів (а.с. 113), про що підтвердив і представник [PERSON] Про повну сплату вартості кооперативної квартири [ADDRESS], свідчить довідка житлово-будівельного кооперативу «Псьол» від 12.12.2011 за № 44, в якій також значиться, що будинок був зданий в експлуатацію 30 грудня 1985 року акт № 515 і вартість квартири в сумі 6156 рублів сплачена повністю. Таким чином судом встановлено, що пай у житлово-будівельний кооператив було внесено під час подружнього життя, нині померлого [INFO] року [PERSON] та [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він не є членом кооперативу «Псьол», але обраний його головою. Також свідок підтвердив, що [PERSON] є членом кооперативу з 1984 року. Про те, як і ким вносилися пайові внески за квартиру відповідачки, йому невідомо. Згідно довідки виданої виконкомом Гадяцької міської ради значиться про відсутність документів про реєстрацію житлово-будівельного кооперативу «Псьол». Про відсутність статуту кооперативу та будь-яких іншим документів його діяльності підтвердив і свідок [PERSON] Частиною 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР від 20.06.1969 року передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР - у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, а згідно статті 29, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений, як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Пунктом 6 Постанови пленуму Верховного суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи, при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося», роз'яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Враховуючи, що пай у житлово-будівельний кооператив внесений подружжям [PERSON] та [PERSON] у період сумісного проживання, тому квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 21 грудня 2011 року № 273-4 значиться, що виконкомом Гадяцької міської ради було вирішено оформити право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та видати свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на її ім`я. Дане рішення винесено на підставі заяви відповідача [PERSON] та відповідно наданих документів: заяви заявника [PERSON] про оформлення права власності на квартиру, технічного паспорту на квартиру, виготовленого МПТІЕ «Інвентаризатор», довідки житлово-будівельного кооперативу «Псьол» про сплату пайового внеску від 12.12.2011 за № 44. У довідці виконавчого комітету Гадяцької міської ради про склад сім`ї № 3011 від 14 грудня 2011 року зазначено, що відповідач [PERSON] проживає одна у квартирі за адресою [ADDRESS] За зверненням 17 січня 2012 року [PERSON] зі скаргою до начальника СГІРФО Гадяцького РВ ГУМВС України в Полтавській області про незаконне зняття його з постійного місця проживання, зняття його з реєстрації було анульовано, про що зроблено відмітку в паспорті. Суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що рішення прийняте виконавчим комітетом Гадяцької міської ради 21 грудня 2011 року № 273-4 з порушенням прав [PERSON], а тому підлягає до визнання його недійсним. Окрім того, підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] видане лише на ім'я [PERSON], в якому значиться частка належної їй квартири 1/1, з тих підстав, що згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частинами 3 та 4 ст. 368 ЦК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до свідоцтва про народження значиться, що померлий позивач [PERSON], був батьком [PERSON] [INFO], яка в результаті одруження 10.10.2009 року, змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно наданої інформації нотаріуса, після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Інформаційна довідка зі спадкового реєстру також підтверджує відсутність інших спадкоємців, після смерті [PERSON] Враховуючи, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах - стаття 1226 ЦК України, а ? частина квартири [ADDRESS] належна [PERSON], відноситься до спадкового майна, тому підлягають до задоволення і позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею, як спадкоємцем першої черги, права власності на ? її частину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій, наданих позивачем [PERSON] значиться про сплату нею судового збору за пред'явлені позовні вимоги в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру та 366 грн. 10 коп. за вимоги майнового характеру. У зв'язку з тим, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, тому і судові витрати понесені нею, підлягають до стягнення з відповідача [PERSON], а саме в розмірі 487 гривень 20 коп. (із розрахунку 243,60 грн. судовий збір за вимоги немайнового характеру та 1% від суми позову майнового характеру, виходячи із вартості квартири згідно техпаспорта 7322 гривні, та вимог п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який складає 243,60 грн.). Крім того, як свідчить квитанція надана попереднім позивачем [PERSON], під час розгляду справи, ним було сплачено кошти за публікацію оголошення в газеті про виклик відповідача [PERSON] до суду в сумі 630 грн. Оскільки дані судові витрати понесені не [PERSON], а первісним позивачем, тому не підлягають до стягнення на її користь.

Outcome: approved