Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить встановити факт, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], а також визнати за ним право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті матері. Даний позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: дві земельні ділянки, розташовані на території Михайлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Будучи єдиним спадкоємцем на майно померлої, позивач прийняв спадщину на належне їй майно, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки у закордонному паспорті громадянина України, який посвідчує його особу, не вказано імені по батькові позивача, що унеможливлює підтвердження його родинних відносин із спадкодавицею. Представник позивача до початку розгляду справи по суті, надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Михайлівський сільський голова також надав на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ч. 3 ст. 200 цього ж кодексу визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Дослідивши матеріали справи суд встановив, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Після її смерті відкрилася спадщина, яка включає дві земельні ділянки, право власності на які підтверджено копіями Державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та [NUMBER]. Відповідно до довідки Михайлівської сільської ради №488 від 07.12.2017 року, єдиним спадкоємцем на майно померлої є син [PERSON], 1961 року народження. При зверненні до нотаріуса, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 716/02-31 від 15.11.2017 року. Даною постановою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у наданому закордонному паспорті громадянина України не вказано його ім'я по батькові, що унеможливлює підтвердження його родинних відносин з матір'ю. При цьому, те , що він дійсно є сином [PERSON] підтверджено вищевказаною довідкою сільської ради, копією свідоцтва про народження, які містять ідентичні анкетні дані як і в закордонному паспорті громадянина України. Однак вказаний документ, не містить імені по батькові позивача, так як даний реквізит не є його складовою частиною. При цьому, відомості про батька також вбачаються з актового запису про народження. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись.

Outcome: approved