Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, у якій просить визнати [PERSON], [INFO], жертвою нацистських переслідувань, посмертно. Заявник обґрунтовує свої вимоги тим, що він є інвалідом першої групи з дитинства, його батько [PERSON], [INFO], 04 липня 1942 року був примусово відправлений в Німеччину. З 23 жовтня 1942 року по 12 грудня 1942 року [PERSON] перебував у таборі в м. Фелберт, Верденер Штрассе, 7, що підтверджується довідкою міжнародної служби розшуку Червоного Христа та особовою карткою ув'язненого. З 2011 року, заявник неодноразово звертався до управління праці та соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації з проханням пільгового забезпечення як членами родини померлої жертви нацистських переслідувань. Але заявнику та його матері було відмовлено, у зв'язку з тим, що [PERSON] не набув статусу жертви нацистських переслідувань за життя. Зазначене не було можливе так як [PERSON] помер у [INFO], а Закон України „Про жертви нацистських переслідувань" прийнятий лише у 2000 році. З таких підстав заявник вимушений був звернутися до суду з відповідною заявою. Заявник у судовому засідання не з'явився, але надав заяву, що у зв'язку з тим, що він є інвалідом першої групи, розглянути справу за його відсутності, на заяві наполягав (а.с. 30). Представник зацікавленої особи у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши пояснення представника зацікавленої особи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Угловатською сільською радою Христинівського району Черкаської області, актовий запис № 3 [PERSON], помер [INFO] року (а.с. 6). Рішення Біляївського районного суду від 12 листопада 2013 року встановлено, що відповідно до довідки товариства Червоного Христа №99077/13 перебував примусово у Німеччині у таборі в м. Фелберт, Верденер Штрассе, 7 у період з 23 жовтня 1942 року по 12 грудня 1942 року (а.с. 8). Відповідно до наданих довідок та посвідчень (а.с. 13,14,15,25,26) [PERSON] перебував примусово в Німеччині з 23 жовтня 1942 року по 12 грудня 1942 року у таборі. Відповідно до ст. 1 Закону України (далі - Закон) „Про жертви нацистських переслідувань" жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму; нацистські переслідування - злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав. Стаття 4 Закону передбачає, що особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є: колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав; Відповідно до ст. 6 Закону держава забезпечує соціальний захист жертв нацистських переслідувань та їх громадських організацій шляхом надання пільг: дружинам (чоловікам) померлих жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - відповідно до статті 6-4 цього Закону. Відповідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved