Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

\~ 30 грудня 2015 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначила, що 26.10.2015 року на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. [PERSON] вказала, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, позивач самостійно його утримує та виховує, відповідач з часу припинення шлюбних відносин не надає жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, а також не бере участі у його вихованні. Ухвалою суду від 04.01.2016 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. Позивач у судове засідання 12.01.2016 року не зявилась, разом з тим 12.01.2016 року направила на адресу суду заяву в якій уточнила вимогу та просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно, з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до 06.07.2016 року. Також у заяві позивач просила справу розглядати без її участі (а.с.21). Відповідач у судове засідання 12.01.2016 року також не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з цим, 12.01.2016 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача з вимогами позивача щодо стягнення 500 грн. погодився (а.с.18). Відповідно до частини другої статті 197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18.03.2004 зі змінами та доповненнями (далі ЦПК України) встановлено: «… У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». З огляду на положення зазначеної статті, фіксування судового процесу - не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думки позивача та відповідача, викладені у заявах від 12.01.2016 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ У відповідності до частини четвертої\~статті 174 ЦПК України передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…». Судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується рішенням Березівського районного суду Одеської області справа №494/1482/15-ц (а.с.7-8). Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №153616 (а.с.9), батьком дитини є [PERSON]. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав\~людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй\~ має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Відповідно до ст.ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями\~(далі - СК України) «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати сина не виконує та з вимогами позивача погодився. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно статті8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у\~Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", «вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення». Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27\~постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. \~\~\~\~ З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у\~статті 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість\~одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004\~у справі №1-33/2004. Згідно з частини першої \~статті 191 СК України\~«аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову». В силу\~статті 88 ЦПК України, у разі задоволенняпозову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. \~\~

Outcome: approved