Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до про скасування арешту на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір продати належний йому будинок позивач звернувся до нотаріуса. При перевірці відсутності арештів і заборон відчуження нерухомого майна було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна значиться запис під реєстраційним № 3071451 від 06 квітня 2006 року, згідно якого накладено заборону відчуження усього майна, що належить йому. Згідно із відомостями реєстру заборона відчуження майна була накладена 06.04.2006 року Перевальською державна нотаріальна контора за повідомленням Шахти "Перевальська" Україна від 20.04.1984 року без номеру. Наявність вказаного арешту перешкоджає йому у реалізації своїх прав як власника будинку у зв`язку з чим просив його скасувати. В судове засідання позивач не з`явилася, його представник [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того просив не стягувати судовий збір з відповідача. Представник відповідача Перевальської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився про дату та час судових засідань повідомлявся, шляхом направлення судових повісток. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачка на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.. Дослідивши надані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №74 від 22.05.2012 року [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] .(а.с.12) У відповідності до інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06.04.2006 року зареєстрована заборона/арешт на нерухоме майно [PERSON] за повідомленням Шахта «Перевальська» від 20.04.1984 року.(а.с.11) У відповідності до відповіді Лиманського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Одеської області на виконанні відділу не перебувають виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] , та в єдиному реєстрі боржників України відсутні відомості про [PERSON] як боржника. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що на теперішній час відсутні дані щодо необхідності продовження застосування заборони відчуження майна [PERSON] , рішення про заборону відчуження майна унеможливлює розпорядження [PERSON] своєю власністю, у зв`язку з чим з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає необхідним звільнити майно з-під арешту. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на розпорядження власністю, а тому таке право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та забори його відчуження.

Outcome: approved