Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 8 березня 2016 року року померла її мати [PERSON], яка при житті заповіту не складала. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки та житлового будинку. яку прийняла дочка спадкодавця та відповідно сестра позивача [PERSON] (відповідач). Позивач у визначений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подала у звязку з тим, що не знала про існування такого терміну. З метою перерозподілу спадщини позивач разом з відповідачем звернулися до нотаріальної контори, де їм було розяснено право на звернення до суду. На підставі викладеного, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В останнє судове засідання учасники судового процесу не зявилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 25). Відповідач подала до суду заяву, в якій також просила розгляд справи проводити за її відсутності та визнала позовні вимоги (а.с. 27). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 8 березня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 9 березня 2016 року серії І-СР № 276981 (а.с. 3). Позивач є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача від 21 лютого 1962 року серії ІV-УР № 496596, де у графі «мати» зазначено «Сушко Уляна Сидорівна» (а.с. 6), та копією виданого повторно свідоцтва про одруження від 8 травня 1998 року серії І-СР № 001742, відповідно до якого після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Македон» (а.с. 26). Відповідач також є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача від 12 червня 1969 року серії І-АВ № 219418, де у графі «мати» зазначено «Сушко Уляна Сидорівна» (а.с. 29), та копією свідоцтва про укладення шлюбу від 27 квітня 1991 року серії ІІ-СР № 258236, відповідно до якого після укладення шлюбу відповідачу присвоєно прізвище «Палій» (а.с. 28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно з листом [PERSON] державної нотаріальної контори від 22 липня 2017 року (вих. № 965/01-16) (а.с. 35), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 24), після смерті [PERSON] подана заява про прийняття спадщини від імені відповідача та видано свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться по вул. Шевченка, 79 в смт. Чорнобай та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на імя відповідача. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 листопада 2016 року серії НВІ № 423375, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], відповідач, як дочка, успадкувала після смерті матері [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 79 у смт. Чернобай Черкаської області, що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29 листопада 2001 року № 4231, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 31). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано відповідачем, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 5 листопада 2016 року № 72352176 (а.с. 30). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 5 листопада 2016 року серії НВІ № 423377, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], відповідач, як дочка, успадкувала після смерті матері [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9055 га, кадастровий номер 7125155100:05:000:6274, розташовану на території [PERSON] селищної ради Черкаської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 2001 року серії ЧР № 19-29-02-0139 (а.с. 12). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано відповідачем, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 5 листопада 2016 року № 72353284 (а.с. 13). Позивач у позові зазначає, що своєчасно у визначений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини у нотаріальну контору не подала, оскільки не знала про існування вказаного строку. [PERSON] державної нотаріальної контори від 7 травня 2017 року (вих. № 713/02-16) позивачу розяснено право на звернення до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 8 березня 2016 року. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач під час встановленого чинним законодавством шестимісячного строку, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Відповідно до абз. 2 цього пункту суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Абзацем 4 п. 24 вказаної постанови встановлено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини здебільшого є оціночним, адже одні і ті самі причини, виходячи з обставин справи, можуть визнаватися як поважними, так і навпаки. З огляду на викладене вказана позивачем у позовній заяві причина пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, на думку суду, не повязана з обєктивними, непереборними, істотними труднощами. Разом з тим, виходячи з обставин справи, враховуючи взаємовідносини між сторонами, суд вважає, що причина пропуску строку, зазначена позивачем, може бути визнана поважною. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 640,00 (шістсот сорок гривень 00 копійок) гривень судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved