Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

27.08.2020 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, які заявою від 07.10.2020 року уточнили та просять: - встановити факт спільного проживання [PERSON] разом з батьком, [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини, а саме станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; -\~визнати за\~ [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ; земельну ділянку № [NUMBER] , площею 8,52 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серія І-МК № 031034 від 24.11.2001 року); земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0, 16 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серія І-МК № 031034 від 24.11.2001 року); 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. №02-14/352 від 02.04.2018 року, позивачам було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про справо на спадщину, у зв`язку із тим, що у спадкоємців відсутні документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивачів в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою підтримала уточнені позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право особистої власності від 01.03.1989 року, що видане виконкомом Вознесенської ради народних депутатів № 230 від 30.11.1988 року, право власності зареєстроване Вознесенським МБТІ на праві особистої власності і записано за реєстровим № 26 від 07.03.1989 року. Згідно рішення виконкому Тімірязєвської сільської ради за № 26 від 15.12.2008 року житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] в подальшому іменувати по [ADDRESS] , зареєстроване КП «Вознесенське МБТІ» від 29.10.2013 року; - земельна ділянка № [NUMBER] , площею 8,52 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту серія І-МК № 031034 від 24.11.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 282; - земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,16 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту серія І-МК № 031034 від 24.11.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 282. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 8,52 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,16 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 06.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.15). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено факт спільного проживання [PERSON] разом з батьком, [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини, а саме станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №1211 від 08.10.2020 року, згідно якої [PERSON] , померлий [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та разом із ним за вказаною адресою проживала дочка [PERSON] , [INFO] . Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.09.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 8,52 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,16 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які вона успадкувала після смерті батька. Крім того, [PERSON] належить 1/3 частка домоволодіння [ADDRESS] . Зазначена частина домоволодіння належить спадкодавцю [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 2\\577, посвідченого державним нотаріусом О. М. Богдан Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 19.02.1982 року, зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» в реєстрову книгу під № 17-64 від 05.10.1982 року, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №1146 від 30.09.2020 року. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50899166 від 13.02.2018 року, наданої приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29.06.1993 року Ізмаїльським відділом ЗАГС (а.с.24); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 14.04.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджено записом про реєстрацію місця проживання в паспорті [PERSON] та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Між спадкоємцями була досягнута згода щодо розподілу спадкового майна на підставі угоди, яка міститься в матеріалах справи. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. №02-14/352 від 02.04.2018 року, позивачам було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про справо на спадщину, у зв`язку із тим, що у спадкоємців відсутні документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved