Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

26.01.2018 року [PERSON] діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житлом, - квартирою № 73 в будинку № 8 по вулиці Припортова (до перейменування вул. [PERSON]) в місті Черкаси. Свій позов мотивує тим, що вона є власником ? частин, а її син [PERSON] власником ? частини вказаної квартири. На даний час у квартирі зареєстровані: [PERSON], її сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мати [PERSON] та батько [PERSON], а також відповідач [PERSON], який є її братом. 21.08.2015 року вона за Договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] належну йому ? частину вказаної квартири. При цьому згідно п.10 Договору купівлі-продажу частини квартири від 21.08.2015 року передбачено, що продавець зобовязується звільнити частину квартири від особистих речей і передати її покупцеві в день підписання договору. Хоча відповідач фактично у квартирі не проживає, та особистих речей в ній не має, але з реєстрації в добровільному порядку не знявся. Реєстрація [PERSON] у її квартирі призводить до збільшення розміру платежів за житлово-комунальні послуги. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 06.02.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] обставини викладені в позові підтвердила повністю та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач є її рідним братом. Пройшло вже більше 10 років з того часу як він добровільно залишив квартиру. На даний час [PERSON] не спілкується ані з нею, ані з їх спільними батьками. Свою частку у праві власності на квартиру він продав їй добровільно. Реєстрація [PERSON] у квартирі унеможливлює оформлення субсидії по оплаті за житлово-комунальні послуги. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявку до відділення поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ст. ст. 128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача [PERSON] повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності №34140 від 25.02.2008 року та [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18695898 від 05.05.2008 року (а.с. 6-7) співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках станом на 05.05.2008 року були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] Договору дарування частини квартири від 31.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON], - [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві приватної власності ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 8-9). Відповідно до Договору купівлі-продажу частини квартири від 21.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], - [PERSON] продав та передав у власність [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10-11,12). [PERSON] з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів №115581558 на час вирішення справи в суді право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за позивачем [PERSON] (? частки) та її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] (? частка) (а.с. 5,24-25). [PERSON] довідки Відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 02.02.2018 року - відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 06.08.1989 року і по теперішній час (а.с. 18). [PERSON] опитування сусідів від 22.01.2018 року посвідченого головою ОСББ «Наддніпрянське 4.6.8» - [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2005 року (а.с. 15). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Договір купівлі-продажу від 21.08.2015 не містить умов чи зобовязань [PERSON] надавати свою квартиру для проживання [PERSON]. Договір найму житла між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Доказів про те, що [PERSON] є членом сімї [PERSON] суду не надано. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, - право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. [PERSON] п.34 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку, що [PERSON] продавши 21.08.2015 року [PERSON] свою частку у праві власності на квартиру втратив право власності на житло, яке передбачає у тому числі право користування квартирою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] не надав суду будь-яких заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували такі заперечення. [PERSON] ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивача про покладення судових витрат на неї. На підставі ст. 317, 319, 321, 346, 379, 391 ЦК України,

Outcome: approved