Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

15.03.2021року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація» треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., і приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта І.М. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 12.05.2021 року. 06.05.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору письмові пояснення суду не надали. Позивачем надана заява про розгляд справи у його відсутність. Фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий вчинений 29.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 16384 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 11 690.00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 10.03.2021 року їй стало відомо, що за місцем її роботи надійшла постанова від 01.03.2021 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», ВП № 64428976, винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. Зазначена постанова винесена на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 16384 29.01.2021 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що вона є боржником за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація». Строк платежу за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року проводиться за період з 10.08.2020 року по 19.01.2021 року. Сума заборгованості становить 10 740.00 грн., що складається з: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 2000.00 грн.; - прострочена заборгованість за комісією - 0.00 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 8 740.00 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0.00 грн.; - строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування крдитом становить 0.00 грн.., - строкова заборгованість за штрафами та пенями становить 0.00 грн. Виконавчий напис № 16384 від 29.01.2021 року оформлено на окремому спеціальному бланку за підписом та печаткою нотаріуса Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем жодного договору ніколи не укладалось. Про договір № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року вона дізналась з постанови державного виконавця. Вона не має перед відповідачем ніяких фінансових зобов`язань. Жодних письмових вимог про погашення заборгованості чи інших документів пов`язаних з даним питанням вона від відповідача не отримувала. Виконавчий напис роздрукований на окремому аркуші, що суперечить вимогам ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та главі 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином в оскаржуваному виконавчому написі відсутня достатня інформація щодо безспірності вимог про стягнення з неї заборгованості, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Представник відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація» подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовував тим, що 31.07.2020 року з позивачем був укладений договір № 200731-22638-1, за яким позивачка отримала кредит у розмірі 2000.00 грн., строком на 10 днів шляхом переказу на платіжну карту, емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 1.7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3.5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Договір був укладений відповідно ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти були перераховані позивачеві на платіжну картку. Відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань та станом на 26.04.2021 року має заборгованість за укладеним договором в загальній сумі 11690 грн. Станом на 09.12.2020 року нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості. Таким чином у ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація» були законні підстави для звернення стягнення на гроші позивача шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис був вчинений на підставі первинних підтверджуючих документів, які надані до відзиву на позовну заяву і які підтверджують безспірність суми заборгованості за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року Треті особи, що не заявляють самостійних вимог, письмові пояснення суду не подали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., вчинений виконавчий напис № 16384 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація». Заборгованості за кредитним договором. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що позивачка є боржником за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Іновація». Строк платежу за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості за договором № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року проводиться за період з 10.08.2020 року по 19.01.2021 року. Сума заборгованості становить 10 740.00 грн., що складається з: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 2000.00 грн.; - прострочена заборгованість за комісією - 0.00 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим в відсоткам за користування кредитом становить 8 740.00 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0.00 грн.; - строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом становить 0.00 грн.., - строкова заборгованість за штрафами та пенями становить 0.00 грн.,що підтверджується копією виконавчого напису На підставі виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється за даним позовом, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М., 09.02.2021року відкрите виконавче провадження ВП № 64428976 щодо примусового виконання виконавчого напису, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що за доводами позивача між нею та відповідачем жодного договору ніколи не укладалось. Про договір № 200731-22638-1 від 31.07.2020 року вона дізналась з постанови державного виконавця. Вона не має перед відповідачем ніяких фінансових зобов`язань. Жодних письмових вимог про погашення заборгованості чи інших документів пов`язаних з даним питанням вона від відповідача не отримувала. Виконавчий напис роздрукований на окремому аркуші, що суперечить вимогам ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та главі 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином в оскаржуваному виконавчому написі відсутня достатня інформація щодо безспірності вимог про стягнення з неї заборгованості Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений в законодавстві строк. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався документами, наданими відповідачем, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Так як, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідачем надані суду документи, що надавались нотаріусові для вчинення виконавчого напису, а саме: договір позики № 200731-22638-1 укладений між позивачем та відповідачем відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Документ про перерахування коштів на рахунок позивача, розрахунок заборгованості, копія Правил про надання грошових коштів у позику. Проте відповідачем не надано суду доказів того, що позивачеві направлялась вимога про необхідність погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, що позивач отримувала вимогу відповідача про необхідність сплатити заборгованість за укладеним кредитним договором. На підставі чого суд вважає, що у зв`язку з даними обставинами позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Крім того, відповідачем надано копію кредитного договору № 200731-22638-1, укладеного між позивачем і відповідачем, який укладений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», проте позивачка в поданому позові посилається, на те, що даний договір нею не укладався, що також свідчить про відсутність безспірності вимог, а доводи сторін щодо самого факту укладення договору підлягають перевірці шляхом розгляду відповідних спорів в судовому порядку. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454-00 грн. (сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову), і стягнути з відповідача на користь судовий збір в сумі 908-00 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved