Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

19 серпня 2016 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про розірвання шлюбу з відповідаем [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2000 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] Артем'євича, [INFO]. Спільне життя у них не склалось. Позивач у липні 2004 року переїхала на постійне місце проживання в Україну, де з 11 листопада 2005 року отримала громадянство України. Позивач проживає з іншим чоловіком у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї з відповідачем неможливе. Спільне господарство позивачем та відповідачем не ведеться. Спору про майно, яке є їх спільною власністю немає. Подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу перешкоджає інтересам позивача тому, що вона має намір створити нову сім'ю. Відповідач є громадянином [PERSON] Федерації і там же постійно проживає. Позивач просить розірвати щлюб з відповідачем. 01 вересня 2016 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області було направлено Начальнику Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області судове доручення про вручення відповідачу [PERSON] позовної заяви разом з матеріалами справи. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач допитаний за судовим дорученням Нижнегородським районним судом м.Нижній Новгород. Йому була вручена позовна заява разом з матеріалами справи. Проти розгляду справи без його участі відповідач не заперечує. В протоколі судового засідання Нижнегородського районного суду м.Нижній Новгород вказано, що судове доручення Софіївського районного суду Дніпропетровської області вважається виконаним(а.с.32-33). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ТН №254471, виданого бюро ЗАГС Єлдежської сільської адміністрації Воскресенського району, Нижнегородської області, [PERSON] Федерації, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 06 вересня 2000 року зареєстрували шлюб. Про що був здійснений актовий запис №1(а.с.8). Під час шлюбу в сторін народився син [PERSON] Артем'євич,[INFO], батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи.(а.с.9). Як вбачається із змісту позовної заяви, сторони припинили шлюбні стосунки, оскільки позивач виїхала на постійне місце проживання в Україну, отримала українське громадянство. Сторони не ведуть спільного господарства. Спірних питань по майну, набутому за час шлюбу, в сторін немає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено. що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить залишити їй прізвище, яке вона отримала під час укладення шлюбу шлюбу "Медвєдєва". На підставі викладеного,

Outcome: approved